Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої уточнені вимоги (підтримані представниками в судовому засіданні) мотивував тим, що 19 жовтня 2006 року між АКБ "Райффайзен банк Україна" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-C00/119/2006, згідно якого [PERSON] отримав кредит на придбання автомобіля, а позивач поручився за його своєчасне та повне повернення, уклавши договір поруки SR-C00/119/2006 від 19 жовтня 2006 року. Крім того між кредитором та іншим поручителем - [PERSON], було укладено на забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору договір поруки № SR-C00/119/2006/1 від 19 жовтня 2006 року. Оскільки відповідач порушив умови повернення кредиту, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2010 року з позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку було стягнуто заборгованість по наведеному кредитному договору в сумі 299291,67 гривень. Як поручитель позивач сплатив кошти за кредитним договором в сумі 123460,53 гривень на користь кредитора, які він і просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь в порядку зворотної вимоги. Відповідачі та представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, своїх заперечень проти позову не подали, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши представників позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 жовтня 2006 року між АКБ "Райффайзен банк Україна", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-C00/119/2006, згідно якого [PERSON] отримав кредит на придбання автомобіля, а позивачка [PERSON] поручилась за його своєчасне та повне повернення, уклавши договір поруки SR-C00/119/2006 від 19 жовтня 2006 року. Крім цього, між кредитором та іншим поручителем - [PERSON], було укладено на забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору договір поруки № SR-C00/119/2006/1 від 19 жовтня 2006 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2010 року з позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку було стягнуто заборгованість по наведеному кредитному договору в сумі 299291,67 гривень. Згідно наданих суду квитанцій позивачкою [PERSON] на користь кредитора 31 жовтня та 06 листопада 2014 року сплачено кошти на погашення зазначеного кредитного договору в загальній сумі 123460,53 гривень. Дані угоди сторонами ніколи не оспорювалися та у порядку, передбаченому ЦК України, недійсними не визнавалися. Наведені обставини не заперечувались та не оспорювались сторонами. Відповідно до вимог ст.ст. 526 та 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, тому позичальник зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування майном. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Згідно ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідачем [PERSON] не були виконані належним чином прийняті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим, позивачем на виконання умов договору поруки, 31 жовтня та 06 листопада 2014 року було сплачено прострочену кредитну заборгованість по кредиту на загальну суму 123460,53 гривень, що підтверджується наданими позивачем квитанціями, в яких містяться посилання на те, що платником по них була саме [PERSON] і вони вносились на погашення заборгованості саме по кредитному договору № CL-C00/119/2006 від 19 жовтня 2006 року. Наведені дії позивача узгоджуються як з вказаними нормами закону, так і з умовами укладених кредитного договору та договору поруки, зокрема, п.п. 1.1, 1.2 договору поруки. З огляду на вищезазначене, [PERSON] отримала право вимагати від [PERSON] грошові кошти в порядку зворотної вимоги (регресу) в сумі 123460,53 гривень. Таким чином, аналізуючи наведені норми законів та докази по справі, суд вважає позов [PERSON] в частині вимог до [PERSON] про стягнення грошової суми в порядку регресу, обґрунтованим та доведеним, а отже на користь позивача належить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 123460,53 гривень. Що стосується позову в частині вимог [PERSON] до [PERSON], то на думку суду вони не можуть бути задоволені з огляду на наступне. За приписами ст.ст. 553, 554, 556 ЦК України поручитель [PERSON] виступила гарантом виконання зобов'язань [PERSON] як боржника перед банком і несе солідарну відповідальність саме за його зобов'язаннями, що узгоджується з умовами, застереженими в наведених договорах поруки (п.п. 1.1, 1.2), солідарного обов'язку за невиконане зобов'язання [PERSON] між окремими поручителями: позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], ані законом, ані умовами наведених договорів не передбачено. Тому, приймаючи до уваги, що [PERSON] виконала зобов'язання [PERSON] як солідарний саме з ним боржник, тому вимоги позивачки до [PERSON] задоволенню не підлягають. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивачки держави належить стягнути судовий збір в сумі 1234,6 гривень. На підставі ст.ст. 526, 530, 544, 553, 554, 556, 625 ЦК України,

Outcome: partial