Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У серпні 2021 р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 150 000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.11.2019 року в с. Кобижча, Бобровицького району, Чернігівської області, потяг №887 (електропоїзд ЕР-9м №542) сполученням Ворожба-Фастів, під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на нього, внаслідок цього він отримав важкі травми. 10.11.2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі за текстом - ЄРДР) за №12019270080000413 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 16.07.2020 кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР під №12019270080000413, було закрито. Як зазначено в ухвалі ВССУ від 30.05.2016 р. у справі N607/18544/14-11 шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 4 від 01.03.2013 року роз`яснив, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже, для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. У даному випадку має місце і перший і другий елемент необхідні для відшкодування шкоди. Як вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 16.07.2020 року, внесеного до ЄРДР під №12019270080000413, факт наїзду потягом на нього встановлено в ході досудового розслідування, та між наїздом на нього та потягом №887 (електропоїзд ЕР-9м №542) сполученням Ворожба-Фастів (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та отриманням важких травм останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджується випискою №20416 із медичної карти стаціонарного хворого опікового відділення. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Власником потягу №887 (електропоїзд ЕР-9м №542) сполученням Ворожба-Фастів є виробничий підрозділ моторвагонного депо Фастів, регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Акціонерного товариства "Українська Залізниця", а [PERSON] працює в виробничому підрозділі моторвагонного депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця» з 16.01.2017 року по теперішній час займає посаду машиніста-інструктора електропоїзда що підтверджується листом-відповіддю на адвокатський запит від AT "Укрзалізниця" від 13.07.2021 року вих. №Ц-5-88/3532-21. Відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця» подано відзив на позовну заяву в якому вони з доводами викладеними у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю фізичної особи не погоджуються та заперечують проти позову в цілому посилаючись на таке. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує випадком, що стався 09.11.2019 в с. Кобижча, Бобровицькоко району, Чернігівської області, потяг № 887 сполученням Ворожба-Фастів скоїв наїзд на гр. [PERSON] . 10.11.2019 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019270080000413 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Бобровицького ВП Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 16.07.2020 кримінальне провадження внесене до ЄРДР під №12019270080000413, було закрито, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ст.276 КК України. У постанові від 16.07.2020 про закриття кримінального провадження зазначено, що 09.11.2019 о 21.35 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.11.2019 о 21.34 потяг №887 сполученням Ворожба-Фастів збив чоловіка, а саме здійснив наїзд на праву гомілку [PERSON] . Враховуючи те, що випадок травмування [PERSON] трапився саме на залізничних коліях, тобто, на об`єкті залізничного транспорту, розслідування та з`ясування правомірності перебування останнім на коліях здійснювалось комісією у складі працівників Залізниці відповідно до принципу територіальності у відповідності до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 №270. У результаті службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці Виробничий підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень станція Кобижча складено акт №44 від 13.11.2019. Зазначають, що відповідно до Акту службового розслідування зазначено, що із пояснень локомотивної бригади у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] 09.11.2019 о 21.30 год. на 3-ю колію станції Кобижча, відповідно до графіка, прибув поїзд №887, сполученням Ворожба-Фастів, на колії раптово з`явилась людина, яка рухалась в бік вокзалу. Машиністом поїзда №887 [PERSON] терміново було застосовано екстрене гальмування, одночасним поданням звукового сигналу великої гучності, на які людина не реагувала та продовжувала рухатись, наїзду уникнути не вдалося. Під час огляду місця події помічником машиніста поїзда №887 [PERSON] було виявлено чоловіка з травмою правої ноги, людина знаходила в колії. Про даний випадок машиніст поїзда №887 доповів по радіозв`язку черговому по станції Кобижча [PERSON] , який одразу повідомив працівників медичної допомоги, працівників поліції та працівників залізничної інфраструктури за належністю. Також в Акті службового розслідування встановлено, що на потягу були включені сигнальні та освітлювальні вогні, також було включене освітлення пасажирських посадкових платформ та території станції. Погодні умови були нормальні. В акті службового розслідування зазначається, що вживались заходи з попередженням нещасного випадку, а саме черговим по залізничній станції [PERSON] в гучномовному зв`язку проводились оголошення про прибуття електропоїзда на 3-тю колію станції, машиністом поїзда №887 [PERSON] було застосоване екстрене гальмування, з одночасною подачею оповіщу вальних звукових сигналів великої гучності. Як вбачається з Акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення самим потерпілим «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663, а саме п.п.2.2; 2.6 Правил, де вказано, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближені поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Зазначені Правила прийняті з метою забезпечення безпеки громадян на залізничному транспорті, територіях вокзалів, станцій і об`єктах залізничного транспорту. Дотримання зазначених Правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпілий свідомо порушив ці правила. Листом від 11.11.2019 №2 Київська дирекція залізничних перевезень ст. Кобижча звернулась до Бобровицької центральної районної лікарні щодо інформування про стан потерпілого, чи перебував потерпілий у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння та інше. Листом від 23.11.2019 №651 КЛПЗ «Бобровицька центральна районна лікарня» надала відповідь, що діагноз [PERSON] : «Травматична ампутація правого стегна у н/з з дефектом стегнової кістки. Алкогольне сп`яніння.». Таким чином, зазначають, що каліцтво потерпілого настало через його власну грубу необережність. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Частиною 1 ст. 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. У відповідності до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як грубу необережність, зокрема, може бути враховано нетверезий стан, нехтування Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, тощо. Враховуючи, що згідно з висновком КЛПЗ «Бобровицька центральна районна лікарня» на момент зіткнення з потягом позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння, це і свідчить про наявність певної частини вини потерпілого у виникненні шкоди. Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 роз`яснено: «Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено». Тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважжає, що позивач не додав до позовної заяви жодних доказів, які б підтверджували обставини зазначені в позовній заяві або наявність підстав для звільнення від доказування. Тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, щодо наявності підстав стягнення моральної шкоди в судовому порядку. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд даної справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою слідчого у кримінальному провадженні Т.в.о. заст. нач. СВ Бобровицького ВП Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області В.П. капітана поліції Кузьменка від 16.07.2020 р. про закриття кримінального провадження № 12019270080000413 від 10.11.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 276 КК України (а.с.6). Електропоїзд ЕР-9м №542 перебуває на балансі виробничого підрозділу моторвагонного депо Фастів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює в виробничому підрозділі моторвагонного депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 16.01.2017 року по теперішній час займає посаду машиніста-інструктора електропоїзда (а.с.8). Відповідно до довідок МСЕК від 11.02.2020 року [PERSON] отримав третю групу інвалідності (а.с.12-17). Згідно довідки від 18.06.2021 року №БЗБ00000054 виданої [PERSON] у тому, що він працював в ТОВ «Броварський алюмінієвий завод» з 21.02.2019 р. по 29.02.2020 р. на посаді маляра. Дохід за період з 21.02.2019 р. по 29.02.2020 р. склав 49896,08 грн. (а.с.18). Згідно Наказу (Розпорядження) № 159-К/тр від 20.02.2019 р. [PERSON] прийнятий на роботу з 21.02.2019 року (а.с.19). Згідно Наказу (Розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнено з посади маляр за угодою сторін 29 лютого 2020 р. (а.с.20). Відповідно до виписки №20416 із медичної карти стаціонарного хворого опікового відділення [PERSON] зазначено, що основний діагноз: обширна рана кукси правого стегна після травми. Обширна рана лівої сідниці (а.с.21). Відповідно до виписки-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №5737 зазначено, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Бобровицької ЦРЛ з 09.11.2019 по 14.11.2019 р. Госпіталізований в ургентному порядку у зв`язку з залізничною травмою, з наявністю травматичної ампутації правого стегна в н/3 з дефектом стегнової кістки. Травма залізнична - потрапив під потяг у стані алкогольного сп`яніння на ст. Кобижча. Діагноз заключний клінічний: Основний Травматична ампутація правої н/к у н/3, рвана рана сідничної складки зліва. Ускладнення Травматичний шок. Супутній Алкогольне сп`яніння (а.с.25). Відповідно до виписки-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №6484 зазначено, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Бобровицької ЦРЛ з 20.12.2019 по 05.02.2020 р. Госпіталізація за рекомендаціями хірурга ОКЛ для подальшого лікування з наявністю обширної рани куси правого стегна після травми. З анамнезу-травма побутова 09.11.2019 потрапив під поїзд. З 09.11.2019 по 14.11.2019 проходив лікування в БЦРЛ, з 14.11.2019 по 20.12.2019 в ОКЛю Діагноз заключний клінічний: основний Травматична ампутація правої н/к у н/3, ускладнення Хронічна норця п/о рубця (а.с.26). Відповідно до Акту №44 складеного 13 листопада 2019 року зазначено, що згідно пояснень машиніста поїзда №887 РПЧ-8 Фастів [PERSON] встановлено: прибуваючи на 3-тю колію під обгін згідно графіка на 763 км ПК10 станції Кобижча, на колії раптово з`явилась людина яка рухалась в бік вокзалу. Машиністом поїзда №887 [PERSON] терміново було застосовано екстрене гальмування, одночасним поданням звукового сигналу великої гучності, на які людина не реагувала та продовжувала рухатись, наїзду уникнути не вдалося. Під час огляду місця події помічником машиніста поїзда №887 [PERSON] було виявлено чоловіка з травмою правої ноги, людина знаходила в колії. Про даний випадок машиніст поїзда №887 доповів по радіозв`язку черговому по станції Кобижча [PERSON] , який одразу повідомив працівників медичної допомоги, працівників поліції, ДНЦО-1 [PERSON] , ДНЦ-1 [PERSON] , ДС [PERSON]., ВОХР (Орел), ПЧ-5 (Юзва), ШЧ-11 (Якущенко). В Акті службового розслідування встановлено, що на потягу були включені сигнальні та освітлювальні вогні, також було включене освітлення пасажирських посадкових платформ та території станції. Погодні умови були нормальні. В акті службового розслідування зазначається, що вживались заходи з попередженням нещасного випадку, а саме черговим по залізничній станції [PERSON] в гучномовному зв`язку проводились оголошення про прибуття електропоїзда на 3-тю колію станції, машиністом поїзда №887 [PERSON] було застосоване екстрене гальмування, з одночасною подачею оповіщу вальних звукових сигналів великої гучності. Як вбачається з Акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення самим потерпілим «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663, а саме п.п.2.2; 2.6 Правил, де вказано, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) (а.с.76-77). Згідно відповіді КЛПЗ «Бобровицька центральна районна лікарня» від 12.11.2019 №651 на запит начальника станції Кобижча [PERSON], зазначено, що гр. [PERSON] 09.11.2019 р. о 22.30 год. був доставлений каретою швидкої допомоги до Бобровицької ЦРЛ. Діагноз: Травматична ампутація правого стегна у н/3 з дефектом стегнової кістки. Алкогольне сп`яніння. Характер травм має ознаки травмування залізничним транспортом. Стан потерпілого середньої важкості (а.с.79). За змістом п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Нормою п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Положеннями частин 2, 5 ст. 1187 ЦК визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, доводи представника відповідача, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого [PERSON] , не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише через спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної силі або умислу [PERSON] на завдання самому собі цієї шкоди судом не встановлено. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства, що регулює відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 Постанови від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» дав судам такі роз`яснення, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У пункті 9 Постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» запропоновано визначення джерела підвищеної небезпеки, в якому неважко виявити розробки обох теорій. Це визначення звучить так: «Джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, здійснення якої створює підвищену ймовірність завдання шкоди через неможливість повного контролю за нею людиною, а також діяльність по використанню, транспортуванню, збереженню предметів, речовин та інших об`єктів виробничого, господарського або іншого призначення, які мають такі ж самі властивості» У пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно положень ст. 3 Конституції України: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України. У зв`язку з каліцтвом, як зазначає позивач, його здоров`ю було заподіяно значну шкоду, що підтверджується випискою №20416 із медичної картки стаціонарного хворого опікового відділення; зазнав фізичного болю та страждань, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №522358 від 11.02.2020 року; витратив багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, однак попередній стан - ніколи не може бути відновлений, що підтверджується копією довідки МСЕК та індивідуальної програми реабілітації інваліда №113 від 11.02.2020 року; переніс сильний емоційний стрес через отримані травми; отримав 3 групу інвалідності; втратив постійну роботу та заробіток, адже до ДТП він працював офіційно у ТОВ «Броварський алюмінієвий завод» на посаді маляра; змушений після ДТП знаходитись на утриманні у матері, адже втратив роботу; назавжди порушено звичайний ритм його життя, значно погіршився його психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань; щодо тяжкості вимушених змін - враховуючи вищенаведене, зміни в житті є дуже тяжкими, позивачу потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Та враховуючи той факт, що втрата його здоров`я є для нього незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі страждання, тому необхідно прийти до висновку, що факт спричинення йому моральної шкоди наявний. Суд визнає доведеним під час судового розгляду, що [PERSON] , внаслідок наїзду на нього електропоїзда і отримання травм, зазнав душевних переживань, страждань, які слід кваліфікувати як моральну шкоду. Загальновизнаним суд вважає те, що завдання шкоди здоров`ю приносить негативні емоції. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину, тривалість та характер душевних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його житті, з огляду на встановлення ІІІ групи інвалідності, і що такі зміни тягнуть за собою додаткові зусилля з його боку на організацію свого життя та матеріальне забезпечення. Водночас суд враховує, що отримані позивачем травми спричинені у зв`язку з його особистою необережністю та нехтуванням правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, а саме переходом залізничної колії на заборонений сигнал, стан алкогольного сп`яніння. Такі обставини тягнуть за собою зменшення суми відшкодування. При цьому суд керується засадами розумності і справедливості та визначає розмір відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону, тому, відповідно до приписів ч.1 ст.141 ЦПК, з відповідача до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 484,27 грн.

Outcome: partial