Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із вищезазначеним позово. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що між нею та відповідачем 20 листопада 2002 року був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі рєстрації актів громадського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1737 від 20 листопада 2002 року, в зв'язку з чим позивач своє прізвище "Бабенко" змінила на прізвище чоловіка "Ляшенко". Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з батьком. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як у сторін різні погляди на життя, сімейні цінності та обов'язки, відсутні взаємоповага та взаємопорозуміння. На підставі чого в сім'ї відбувалися постійні сварки, нерідко при дитині, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає. Сторони вже близько півтора року не проживають разом, тому фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. Спору щодо спільного майна немає. Позивач вважає, що шлюб є лише формальним, на примирення позивач не згодна. 22 вересня 2017 року рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради № 191 встановлено дні та години побачення з сином, проте дитина відмовляється спілкуватися з матір'ю та негативно налаштована проти неї. На підставі вищевикладеного позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 20 листопада 2002 року у відділі рєстрації актів громадського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1737, визначити постійне місце проживання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], разом з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище "Ляшенко", позов розглядати без її участі. У судове засідання позивачка не з'явилася, просила розглядати позов без її участі, оскільки не бажає зустрічатися з відповідачем з міркувань особистої безпеки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи\~ в силу ч. 6 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленим належним чином,\~ причини неявки суду невідомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, від шлюбу мають неповнолітнього сина.\~ Позивачка \~на примирення не згодна, наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з копією свідоцтва про одруження серії 1-БК № 223221 від 20 листопада 2002 року (а.с.6) позивач та відповідач уклали шлюб 20 листопада 2002 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1737 . Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно копії свідоцтва\~ про народження\~ серії І-БК № 507536 від 25 червня 2016 року встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно рішення\~ виконавчого комітету Ржищівської міської ради № 191 від 22 вересня 2017 року (а.с. 8) встановлено, що [PERSON] визначено порядок участі у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року № 11 у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що зі слів позивача, син не має бажання проживати з нею, емоційний стан дитини, конфліктну ситуацію з відповідачем та те, що позивач не заперечує проти визначення проживання неповнолітнього сина з відповідачем, дана вимога підягає задоволенню. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з копією свідоцтва про одруження серії І-БК № 223221 від 20 листопада 2002 року (а.с. 6), після укладення шлюбу позивачці було присвоєно прізвище "Ляшенко". Таким чином, після розірвання шлюбу вона має право надалі іменуватися прізвищем "Ляшенко". Згідно з ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Факт сплати позивачкою судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок підтверджується квитанцією від 21 листопада 2017 року (а.с. 1). Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Outcome: approved