Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Представник позивача звернулася в інтересах позивача [PERSON] до суду із позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію стосовно того, що [PERSON] набула право власності на земельні ділянки під час виконання повноважень депутата Рівнянської сільської ради та просить зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням суду у цій справі законної сили спростувати поширену ним інформацію шляхом розміщення у загальнодоступній групі «Рівнянська громада», створеної ним на ресурсі соціальної мережі https://www.facebook.com/ публікації із зазначенням у ній тексту такого змісту: «Поширена інформація у вигляді коментаря адміністратора групи [PERSON] до публікації (витяг з декларації [PERSON] ) від 17.12.2019 року «ЗВЕРТАЙТЕ УВАГУ\~СКІЛЬКИ ВОНИ\~НАБУЛИ СОБІ\~ЗЕМЛІ ЗА\~СВОЮ КАДЕНСІЮ\~У СІЛЬРАДІ» є недостовірною та не відповідає дійсності, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, загальна площа (м2): 156200, як право на земельну частку (пай), так як вона була працівником колгоспу з 1975 року та у порядку спадкування за законом та заповітом від своїх родичів» та просить відшкодувати відповідача моральну шкоду в розмірі 30\~000 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката. У обґрунтування позову посилалась на те, що позивач 18 грудня 2019 року перебуваючи на своєму робочому місці в кабінеті Товариства з обмеженою відповідальністю «Рассвет» у присутності інших колег відкрила сторінку загальнодоступної групи «Рівнянська Громада», створеної на ресурсі соціальної мережі https://www.facebook.com/ [PERSON] , який є адміністратором даної групи, на відкритій сторінці групи «Рівнянська Громада», позивач побачила, що відповідачем розміщено інформацію про право власності на земельні ділянки позивача та її чоловіка, а саме витяг з декларації, в якому зазначені земельні ділянки, як належать їй та її чоловіку на праві приватної власності та під даною публікацією відповідачем опубліковано коментар наступного змісту (мовою та шрифтом автора): «ЗВЕРТАЙТЕ УВАГУ\~СКІЛЬКИ ВОНИ\~НАБУЛИ СОБІ\~ЗЕМЛІ ЗА\~СВОЮ КАДЕНСІЮ\~У СІЛЬРАДІ», 7 осіб відреагувало на публікацію поставивши символ, що визначений у Facebook як подобається». Позивач вважає, що інформація подана відповідачем щодо набуття позивачем права власності на земельну ділянку в період виконання нею повноважень депутата Рівнянської сільської ради є недостовірною, такою що має ознаки негативної інформації, яка впливає на соціальну оцінку позивача в очах суспільства та є такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та ділової репутації останньої. Право власності на земельну ділянку у розмірі 156200 м2 (15,62 га) позивачем набуто, як право на земельну частку (пай), так як вона була працівником колгоспу з 1975 року та у порядку спадкування за законом від своєї мами [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину по закону серії АВІ № 186663 від 25.02.2000 року; у порядку спадкування за заповітом від [PERSON] , яка померла [INFO] ., що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії АЕР № 350445 від 06.03.2002 року; у порядку спадкування за заповітом від батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ВКІ № 639839 від 21.03.2008 року. Позивач була обрана депутатом Рівнянської сільської ради шостого скликання з 2010 по 2015 рік та обрана депутатом Рівнянської сільської ради сьомого скликання з 2015 року по даний час. Отже, як свідчать письмові докази, жодного зв`язку між набуттям позивачем права власності на земельні ділянки та виконанням нею повноважень депутата сільської ради не існує, а відтак, поширена відповідачем інформація є недостовірною, негативною та на думку позивача, порушує її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Крім того, внаслідок побаченої інформації в позивача стався стрес, внаслідок якого в неї погіршився стан здоров`я, в неї стався гіпертензивний криз, та їй надавалася невідкладна медична допомога. Позивач вважає, що справедливим та розумним відшкодуванням моральної шкоди - 30\~000грн., так як з вини відповідача порушився її звичний спосіб життя, тому що вона почала відчувати невпевненість у спілкуванні з односельчанами та колегами на роботі, що негативно вплинуло на її психічний стан, адже вона знаходиться у постійному стресі через доведення того, що виконання нею повноважень депутата сільської ради жодного відношення не має до набуття права власності на земельну ділянку, задекларовану у декларації та що інформація подана відповідачем у соціальній мережі є недостовірною та перекрученою кожному, хто з нею спілкується. Тому, враховуючи все вищевикладене позивач оцінив завдану їй шкоду саме в такій сумі 30 000 грн. 00 коп.: 10 000 грн. оцінюється моральна шкода за нанесену шкоду честі та гідності позивача; 10 000 грн. оцінюється моральна шкода за нанесену шкоду діловій репутації позивача; 10 000 грн. оцінюється моральна шкода за нанесену шкоду здоров`ю та моральні страждання позивача. Ухвалою суду від 29.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 02.03.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив, у якому останній заявив про невизнання позовних вимог і заперечив проти пред`явленого [PERSON] позову, посилаючись на те, що викладені в позові обставини є неправдивими. Він, дійсно поширив інформацію про право власності на земельні ділянки позивача та її чоловіка, а саме витяги з декларації позивача та її чоловіка, які є загальнодоступною інформацією та взяті з Єдиного Державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Щодо коментування зазначених витягів, то відповідач заперечує цей факт, вважає, що інтернет-сайт «Фейсбук» є соціальною мережею, де кожен користувач, без ідентифікації може створити будь-яку сторінку та публікувати тексти, коментарі тощо під вигаданим ім`ям. Позивачем не доведено, що така інформація розміщена саме ним. Вважає, що позивач як депутат сільської ради є публічною особою, а тому свідомо відкрита для прискіпливого контролю за її особою, як з боку активістів, так і пересічних громадян. Поширена інформація в мережі інтернет не стосується приватного життя позивача, надана як оцінка її публічної діяльності та мала суспільний інтерес, тобто є оціночним судженням. Та оскільки вважає, що позивачем не доведена вимога про визнання недостовірної та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену у соціальній мережі «Фейсбук», а позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди теж необхідно відмовити. 17.03.2020 року представником позивача в інтересах позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив поданий [PERSON] , в якій представник просить відхилити всі заперечення подані відповідачем. Вважає, що скріншоти публікацій відповідача від 18.12.2019 року на сторінці «Рівнянська громада», створеної відповідачем на ресурсі соціальної мережі «Фейсбук», що містять дату, час знімку екрану ноутбука та адресу на якій розміщена дана інформація відповідачем, тобто позивачем надано електронний доказ в паперовій копії, зроблений скриншот представником позивача. Вважає, що відповідач у своєму відзиві, по тексту не заперечував поширення інформації про позивача. Вважає, що коментар не є оцінночним судженням, як вважає відповідач, а є категоричним та ствердним. Вважає, що у діях відповідача наявний юридичний склад правопорушення та наявність сукупність обставин, які можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, що підтверджується самими поясненнями відповідача. 26.03.2020 року від відповідача на адресу суду надійшли заперечення по справі за позовом [PERSON] на відповідь на відзив, з яких вбачається, що відповідач просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Відповідач вважає, що скриншот не може бути оригіналом електронного доказу та в даному випадку першоджерелом є сам веб-сайт, дата та час виготовлення скрину не є датою та часом події. Відповідач вважає, що зроблений скрин ніяким чином не ідентифікує його, як автора коментарів, а роздруківка веб-сторінки не може бути доказом у справі. Вважає, що висновки зроблені представником [PERSON] про те, що відповідач визнав обставини справи і відповідно вони не підлягаєть доказуванню є хибними, перекрученими, необгрунтованими та незаконними. Під час розгляду справи по суті представник позивача адвокат Кур`ян В.В. позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити в повному обсязі. В пояснення вказала, що інформація, яку поширив відповідач є недостовірною. Позивач є депутатом з 2010 року, відповідач поширив дану інформацію більш ніж 1 особі, є свідки, які бачили дану публікацію, інформація в якій є негативною, пославшись на п.15 постанови пленуму ВС України від 27.02.2009р. Оціночні судження не підлягають доказуванню, публікація та коментар до неї є фактом. Публікацію здійснив відповідач, який є адміністратором групи, тільки в адміністратора наявний значок (значок зі щитом), і публікація, і коментар до неї зроблений однією особою, що чітко видно на скриншоті. Представник відповідача адвокат Єльнікова Н.О. щодо задоволення позовних вимог заперечила, просила відмовити в позові. Пояснила, що відповідач не заперечує, що ним було розміщено декларації позивача, однак щодо коментування публікації заперечує, коментар написано не відповідачем. Відповідно до ст.29 ЗУ «Про інформацію», не є предметом судового захисту оціночні судження, позивач є публічною особою. Є свобода вираження поглядів, діяльність позивача мала публічний інтерес, тому коментар і є оціночним судженням. Позивачем надана довідка про те, що в позивача стався гіпертензивний криз, однак даних про госпіталізацію позивача немає. У позивача вже була хронічна хвороба, яка не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідач в судовому засіданні суду повідомив, що він є громадським активістом в с.Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області. Він створив групу «Рівнянська громада», в якій опублікував витяг з декларації позивача та її чоловіка, однак коментар під публікацією він не здійснював. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 22.09.2020 року суду пояснив, що він працює в Рівнянській сільській раді керуючий справами секретар виконавчого комітету Рівнянської сільської ради. Таровик В.Г., позивач по справі, є депутатом сільської ради. «Рівнянська громада» - це група в соціальній мережі «Фейсбук». Він бачив публікацію в групі на свої очі, був витяг з декларації [PERSON] та її чоловіка та відрізок з коментарем, що [PERSON] набула за час каденції багато землі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 22.09.2020 року суду пояснила, що працює бухгалтером в ТОВ «Рассвет», вона бачила публікацію в Фейсбуці в групі «Рівнянська громада», зроблену адміністратором [PERSON] , де опублікував декларацію [PERSON] і коментар: «скільки набула [PERSON] землі за час каденції». Пояснила, що з [PERSON] разом працюють в ТОВ «Рассвет», була присутня під час того, коли остання побачила ту публікацію, [PERSON] дуже засмутилася, плакала і в неї піднявся тиск. Вважає, що публікація про те, що [PERSON] набула землю під час каденції є неправдивою. Допитаний в судовому засіданні 22.09.2020р. в якості головного спеціаліста інформаційних технологій [PERSON] , який працює в Новоукраїнському районному суді, суду пояснив, що неможливо ідентифікувати особу, яка зробила допис в створеній групі в соціальній мережі Фейсбук, адміністратором акаунта якого є відповідач, оскільки будь-яка особа, знаючи пароль та логін може зайти під вказаним акаунтом. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, спеціаліста, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із такого. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Позивач пред`являючи позов до [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію стосовно того, що [PERSON] набула право власності на земельні ділянки під час виконання повноважень депутата Рівнянської сільської ради та зобов`язання [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням суду у цій справі законної сили спростувати поширену ним інформацію, а саме опублікований відповідачем під публікацією коментар наступного змісту (мовою та шрифтом автора): «ЗВЕРТАЙТЕ УВАГУ\~СКІЛЬКИ ВОНИ\~НАБУЛИ СОБІ\~ЗЕМЛІ ЗА\~СВОЮ КАДЕНСІЮ\~У СІЛЬРАДІ», та відшкодування відповідачем моральної шкоди в сумі 30\~000грн. На підтвердження наведеного факту позивач подав фотокопію скриншоту від 18.12.2019 року сторінки «Рівнянська громада» створеної на ресурсі соціальної мережі https://www.facebook.com/ (а.с.13). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВІ № 186663 від 25.02.2000 року спадкоємцем майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: земельного паю, що знаходиться в асоціації вільних землевласників «ЛАН», що знаходиться в с.Рівне Новоукраїнського району в кількості 4,82га, є дочка [PERSON] (а.с.14). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕР № 350445 від 06.03.2002 року спадкоємцем майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: права на земельну частку (пай) в кількості 4,82 умовних кадастрових гектарів, що знаходяться в асоціації вільних землевласників «ЛАН» с.Рівне Новоукраїнського району, є [PERSON] (а.с.15). Як вбачається з копії свідоцтва за заповітом від ВКІ № 639839 від 21.03.2008 року, спадкоємцем майна гр. [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: земельної ділянки № [NUMBER] , площею 3,86 га, роташованої на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є його дочка [PERSON] (а.с.16). Відповідно до довідки виданої Рівнянською сільською радою від 20.12.2019 року, [PERSON] була обрана депутатом Рівнянської сільської ради шостого скликання з 2010 по 2015 рік та обрана депутатом Рівнянської сільської ради сьомого скликання з 2015 року по даний час (а.с.17). Згідно копії довідки №160 від 18.12.2019р.. вбачається, що [PERSON] , 1956р.н. дійсно зверталася за медичною допомогою в Рівнянську ЛА ЗПСМ 18.12.19р., їй поставлено діагноз: ГХ ІІІ кризовий перебіг, Гіпертонічний криз (а.с.18). Статтями 3, 28\~Конституції України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності. Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, згідно з приписами статті 34 Конституції України. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27.02.2009\~№ 1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи наведене слід зазначити, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~1\~від 27.02.2009\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook/соm є приватним доменним іменем другого рівня в домені com, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook/com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адреса [INFO] не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється. Аналогічна позиція є висловлена в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц, від 28 лютого 2018 року у справі № 347/1525 14- ц та від 01 лютого 2018 року у справі № 461/6366/15-ц, від 21 березня 2019 року справі № 368/655/17. Враховуючи наведені обставини слід зазначити, що «Фейсбук» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь - яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет-мережа «Фейсбук» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. Позивачкою та її представником, як при пред`явленні позову до суду так і під час розгляду справи по суті не вдалось беззаперечно підтвердити, що автором коментаря під публікацією є саме відповідач. В судовому засіданні, за участю спеціаліста, був здійснений перегляд електронного доказу, наданого представником позивача, а саме, оригіналу скриншоту здійсненого представником позивача, публікації від 18.12.2019 року, зроблений на сторінці "Рівнянська Громада", створеної відповідачем на ресурсі соціальної мережі на https://www.facebook.com, який знаходився на матеріальному носії ноутбуку: "Комп`ютер НР, процесор AMD A8-4500M APU with Radeon (tm) HD Graphics 1,9 GHz), а також долучена до матеріалів справи копія електронного доказу, диску, на якому міститься вказаний скриншот. Суд вважає, що долучені на сторінці формату А4 фотокопія тексту змісту, вказаного в позові, з копією фото, що є у вільному доступі та скриншоту, що міститься на диску, який знаходиться в матеріалах справи, не є достовірними даними з яких можна встановити дійсні обставини, не є офіційними документами. Отже, не є доказом розміщення публікації в інтернет мережі саме відповідачем. Публікація тексту на сторінці формату А 4, скриншот зроблений на диску, а також перегляд скриншоту зробленого адвокатом, в судовому засіданні, не є доказом причетності саме відповідача до її висвітлення. Щодо показань свідків, то сказане ними не дає підстав для дачі ствердної відповіді щодо причетності саме відповідача до публікації та коментаря, свідки вказали, що бачили публікацію та коментар, які ніби-то опублікував відповідач. Представник позивача вказує, що публікацію та коментар зроблено однією й тією ж особою, оскільки наявний був значок, який може бути лише в адміністратора групи, однак таких адміністраторів в групі може бути декілька та будь-хто знаючи пароль може зайти під ім`ям адміністратора. Отже, позивачем не доведено, що вказана в позові інформація була розміщена і розповсюджена саме відповідачем, оскільки при своренні групи «Рівнянська громада» адміністратор не ідентифікував свою особу. Відповідачем по справі було визнано той факт, що саме ним здійснено публікацію декларації позивача, однак він вказав, що коментар під публікацією здійснено не ним. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під "правом на спростування" слід розуміти право фізичної особи вимагати від особи, яка порушила особисте немайнове право фізичних осіб шляхом поширення недостовірної інформації, визнання цієї інформації неправдивою у формі, яка є ідентичною чи адекватною до форми поширення неправдивої інформації. В свою чергу, під "правом на відповідь" слід розуміти право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права. Попри те, що спільним між даними способами захисту є те, що вони мають місце у випадку, коли особисті немайнові права зазнали свого порушення внаслідок поширення інформації, однак, принципова відмінність між відповіддю та спростуванням полягає в тому, що: 1) відповідь передбачає внесення пояснення щодо поширених відомостей, тоді як спростування зводиться до визнання попередньо поширених відомостей неправдивими; 2) відповідь здійснюється особою, стосовно якої були поширені відомості, або членами її сім`ї, тоді як спростування - особою, яка поширила ці неправдиві відомості. Таким чином, позивачка не скористалася правом на відповідь та не поширила інформацію, яка б спростувала коментар під публікацією, як на момент висвітлення коментаря, так і на момент розгляду прави по суті. Крім того, як вбачається з пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.\~10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Так, статтею 10\~Європейської Конвенції\~з прав\~людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи положення статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). У справі Jerusalem v. Austria суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. У рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» (Lyshkо v.Ukraine) Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Натомість опублікована в мережі Фейсбук інформація сама по собі не порушує особистих немайнових прав позивача, оскільки була висловлена думка щодо поданих декларцій, які знаходяться у вільному доступу та містила критику, суб`єктивну думку того, хто розмістив коментар, тобто є оціночними судженнями у розумінні ст. 30 ЗУ «Про інформацію». Суд звертає увагу на той факт, що позивач є депутатом сільської ради, була і наразі є публічною особою, і в силу свого статусу піддається вищому ступеню уваги, критики та оцінки з боку громадськості, а отже межа допустимої критики стосовно неї як публічної особи є значно ширшою, а її діяльність є об`єктом значного суспільного інтересу. Пунктом 21 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27.02.2009\~року N\~1 визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У абзаці четвертому пункту 21 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» роз`яснено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірне висловлювання, коментар під публікацією декларації позивача, є особистою думкою та сформованим переконанням того, хто коментував публікацію, не несуть будь-якого негативного навантаження, оскільки не мав образи та нецензурного висловлювання, і, відповідно, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів, не посягають на честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки позивач є публічною особою, повинен сприймати критику та бути готовою до критики громадкості та самій спростовувати інформацію, якщо вона вважає її хибною, однак позивач не здійснила такого спростування і відповідь на коментар. З коментаря, зазначеного під пулікацією витягу з декларації, який позивач вважає недостовірною інформацією відносно неї, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведений коментар, який позивач просить спростувати, становить основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Згідно ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином,\~надані позивачем\~роздруківки веб-сторінки\~в соціальній\~мережі Facebook,\~що представлені\~у вигляді\~скриншота Інтернет-сторінки\~групи «Рівнянська\~громада»,\~не дають\~можливості ідентифікувати\~особу,\~що таку\~інформацію розмістила.\~Враховуючи те,\~що в\~соціальній мережі\~Facebook\~може зареєструватися\~будь-яка\~особа та\~під будь-яким\~іменем,\~є достатньо\~підстав вважати,\~що створити\~та підтримувати\~веб-сторінку\~в соціальній\~мережі Facebook,\~у тому\~числі шляхом\~розміщення на\~ній інформації,\~може будь-яка\~особа та\~враховуючи публічність\~позивача,\~яка є\~депутатом сільської\~ради та\~може підлягати\~критиці з\~боку односельчан,\~має право\~на відповідь\~коментаря,\~якщо вважає\~його хибним\~і надати\~свою інформацію,\~обгрунтувавши безпідставність\~поширених суджень\~про неї,\~та враховуючи,\~що суд\~вважає коментар\~ оціночним\~судженням,\~особистою думкою\~того,\~хто його\~публікував,\~тому в\~задоволенні позову\~необхідно відмовити\~за недоведеністю позовної вимоги про визнання недостовірної та спростування відповідачем інформації. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною первинної вимоги, оскільки моральна шкода є наслідком і компенсацією за порушене право. Оскільки, не доведено факт порушення відповідачем прав позивача, відповідно немає підстав для стягнення моральної шкоди. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, та подані представником позивача розрахунки на обгрунтування розміру процесуальних витрат в тому числі на правову допомогу адвокату, не відшкодовується позивачеві. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed