Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ТОВ «Таліон Плюс», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 89066, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості у розмірі 21035,60 грн. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] послався на те, що про існування спірного виконавчого напису та відкрите виконавче провадження з його виконання позивач дізнався 15.01.2021 року, коли за місцем роботи в ТОВ «ОПТІМУС АГРОТРЕЙД», йому повідомили про відрахування частки заробітної плати на підставі вказаного виконавчого напису. Від самого нотаріуса, який вчинив спірний виконавчий напис, позивач жодних документів не отримував. За ствердженням позивача, спірний виконавчий напис нотаріуса, ймовірно, стосується відносин з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 558687243. Так, у листопаді 2019 року позивачу стало відомо про те, що його картка для виплат, емітована в АТ «ОТП Банк», була використана невідомими особами для зарахування та переказу грошових коштів в розмірі 5250,00 грн, у зв`язку з чим позивач вжив заходів щодо негайного блокування своєї картки. В кінці грудня 2019 року він отримав письмову вимогу від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про сплату заборгованості за кредитним договором № 558687243. Оскільки позивач такого договору не укладав, він звернувся з цього приводу до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відтак, позивач не тільки не має безспірної заборгованості, яка стягнута спірним виконавчим написом, а й взагалі не укладав договору, на якому такий напис вчинений. Однак нотаріус цих фактів не перевірив, вчинив виконавчий напис на документі, на якому не мав права цього робити. Ухвалою суду від 29.01.2021 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, з огляду на посилання позивача на те, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом, скоріше за все, на кредитному договорі з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», суд з власної ініціативи залучив до участі у справі вказану фінансову установу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Всім учасниками справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору, доказів на їх обґрунтування, а також заяв про розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Жодних письмових заяв по суті спору чи з процесуальних питань, а також доказів, в тому числі копії оспорюваного виконавчого напису, від відповідача не надійшло. До початку розгляду справи по суті від приватного нотаріуса Горая О.С. надійшов лист від 19.02.2021 року з повідомленням про те, що спірний виконавчий напис ним скасований на підставі заяви ТОВ «Таліон Плюс» про його відкликання, що, на думку нотаріуса, є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та треті особи двічі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не надали, що у сукупності з ненаданням відзивів та пояснень по суті позовних вимог є підставою для заочного розгляду справи, про що 01.04.2021 року була постановлена відповідна ухвала. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого. Викладення обставин та доказів, встановлених та досліджених судом. Як випливає із змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, 28.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. було відкрите виконавче провадження № 64001609 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 89066, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості у розмірі 21035,60 грн., що підтверджується загальнодоступними відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження. 31.12.2021 року вказаним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника позивача у цій справі. Незважаючи на те, що учасники справи не надали суду жодної копії оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, суд виходить з того, що факт існування такого виконавчого документу підтверджується наявністю виконавчого провадження, відкритого на його підставі, а також листом самого приватного нотаріуса Горая О.С. про його скасування. Також, з огляду на ненадання відповідних спростувань з боку відповідача та третіх осіб, суд бере за основу ствердження позивача про те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинений на кредитному договорі, укладеному між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», копія якого та будь-які відомості про його зміст в матеріалах справи відсутні. Крім того, факт наявності у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» претензій до позивача з приводу кредитного договору № 558687243 підтверджується наданим позивачем листом-вимогою про сплату заборгованості за вказаним договором, яка станом на 16.12.2019 року нібито становила 14877,70 грн. Самого договору учасники справи до матеріалів справи також не долучили. 27.12.2019 року позивач звернувся до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу того, що невідомі особи телефоном вимагають сплатити заборгованість по кредиту в «Манівео», що підтверджується відповідним талоном-повідомленням єдиного обліку № 6718. Норми права та правові висновки Верховного Суду, що підлягають застосуванню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 Постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд Ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Крім того, розглядаючи правову природу відносин, що виникають у зв`язку з вчиненням нотаріусом виконавчого напису, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц зазначила про таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Проте, вирішуючи спір\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~суд не\~повинен обмежуватися\~лише перевіркою\~додержання нотаріусом\~формальних процедур\~і факту\~подання стягувачем\~документів на\~підтвердження безспірної\~заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотиви та висновки суду при вирішенні цієї справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд виходить з того, що відповідач та треті особи не надали жодного доказу на підтвердження законності та обґрунтованості оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, а тому несуть ризик настання відповідних процесуальних наслідків. Зокрема, суду без повідомлення причин не були надані ані документ, який надає відповідачу право грошової вимоги до позивача, ані документ, на якому вчинений оспорюваний виконавчий напис, ані докази на підтвердження наявності заборгованості позивача перед відповідачем, ані докази безспірності цієї заборгованості, ані докази дотримання встановленої законодавством процедури вчинення виконавчого напису нотаріуса. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність правомірності вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, а тому позов є законним та обґрунтованим, і підлягає задоволенню. При цьому на викладені вище висновки суду не впливає повідомлення приватного нотаріуса Горая О.С. про нібито скасування ним оспорюваного виконавчого напису. По-перше, суду не надано було жодного доказу на підтвердження цього повідомлення. По-друге, ані Законом України «Про нотаріат», ані Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено повноважень нотаріуса скасовувати вчинену ним нотаріальну дію. Так, відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про нотаріат», у разі виявлення нотаріусом або посадовою особою, які вчиняють нотаріальні дії, що ними допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, зобов`язані повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства. Аналогічна норма передбачена Главою 15 Порядку вчинення нотаріальних дій. Відтак, навіть у разі скасування приватним нотаріусом Гораєм О.С. оспорюваного виконавчого напису таке рішення не тягне юридичних наслідків, а тому питання про визнання цього напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає вирішенню по суті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене,\~на підставі\~ст.\~ст.\~15,\~16\~ЦК України,\~ст.\~ст.\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~Главою 16\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року N\~296/5,\~ Переліком\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №\~1172,\~

Outcome: approved