Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Член релігійної організації «Свято-Покровська релігійна громада Української Православної Церкви села Бобли Турійського району Волинської області» [PERSON] звернувся до суду із позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Оваднівської сільської ради Володимир - Волинського району Волинської області Ткачук І.Ю. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, посилаючись на те, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Ткачук І.Ю. від 13 грудня 2019 року № 50191544 проведено державну реєстрацію права власності на будівлю храму Свято-Покровської релігійної громади Православної Церкви України, що розташований за адресою: вулиця Центральна, 55, село Бобли Турійського району Волинської області, за релігійною організацією «Свято-Покровська релігійна громада Православної Церкви України села Бобли Турійського району Волинської області». Позивач [PERSON] є членом релігійної організації «Свято-Покровська релігійна громада Української Православної Церкви села Бобли Турійського району Волинської області». Вказуючи, що релігійна організація, членом якої він є, не може проводити богослужіння та інші обряди у храмі, право власності на який, на його думку, неправомірно зареєстровано за релігійною організацією «Свято-Покровська релігійна громада Православної Церкви України села Бобли Турійського району Волинської області», позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Ткачук І.Ю. про проведення державної реєстрації права власності на будівлю храму Свято-Покровської релігійної громади Православної Церкви України, що розташований за адресою: вулиця Центральна, 55, село Бобли Турійського району Волинської області, за релігійною організацією «Свято-Покровська релігійна громада Православної Церкви України села Бобли Турійського району Волинської області». Суддя Турійського районного суду Волинської області своєю ухвалою відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Відповідач відзив на позов не подала. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, письмові пояснення щодо позову не подали. Суд своєю ухвалою підготовче провадження закрив і справу призначив до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 92), про причини неявки суд не повідомляв, однак, у надісланому адресованому суду клопотанні від 25 січня 2021 року вказав, що він заявлені позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні. Відповідач державний реєстратор виконавчого комітету Оваднівської сільської ради Володимир - Волинського району Волинської області Ткачук І.Ю., а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - релігійної організації «Свято-Покровська релігійна громада Православної Церкви України села Бобли Турійського району Волинської області»в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 93, 95), про причини неявки суд не повідомляли. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Безсмертний О.М. у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника Турійської селищної ради Турійського району Волинської області, до якої, відповідно до рішення Турійської селищної ради від 09.12.2020 № 1/17 «Про початок припинення юридичних осіб шляхом приєднання їх до Турійської селищної ради» приєднана Боблівська сільська рада Турійського району Волинської області. Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов такого висновку. Так, статтею 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" визначено, що релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. Культова будівля і майно, що є державною власністю, може передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. При відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору. Відповідно до пункту 3 Указу Президента України №125/92 від 04.03.1992 "Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна" Раді Міністрів Кримської АРСР, виконавчим комітетам обласних, Київської та Севастопольської міських Рад народних депутатів постановлено протягом 1992 - 1993 років здійснити передачу релігійним громадам у власність чи безоплатне користування культових будівель, що використовуються не за призначенням. Указом Президента України №279/2002 від 21.03.2002 "Про невідкладні заходи щодо остаточного подолання негативних наслідків тоталітарної політики колишнього Союзу РСР стосовно релігії та відновлення порушених прав церков і релігійних організацій" постановлено розробити до 1 вересня 2002 року перспективний план заходів, спрямованих на відновлення порушених прав церков і релігійних організацій, зокрема на повернення їм колишніх культових будівель, іншого церковного майна (в тому числі приміщень), що перебувають у державній власності і використовуються не за призначенням та рекомендовано органам місцевого самоврядування вжити заходів з відновлення порушених прав церков і релігійних організацій, зокрема, щодо повернення їм колишніх культових будівель, іншого церковного майна (в тому числі приміщень), що перебувають у комунальній власності і використовуються не за призначенням. Положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Отже, власнику належать права володіння, користування та розпорядження річчю та здійснення будь-яких дій, прямо не заборонених нормами закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і в порядку, встановлених законом. Як установив суд, що згідно із записом в погосподарській книзі за 2019 рік Бобліської сільської ради Турійського району Волинської області будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить «Свято-Покровській релігійній громаді Православної Церкви України» (а. с. 58). Відповідно до рішення Бобліської сільської ради Турійського району Волинської області від 27 листопада 2019 року № 288 земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , передано у постійне користування релігійної організацієї «Свято-Покровська релігійна громада Православної Церкви України» (а. с. 55). Згідно з рішенням державного реєстратора від 16 грудня 2019 року проведено державну реєстрацію права постійного користування вказаною земельною ділянкою (а. с. 53). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Ткачук І.Ю. від 13 грудня 2019 року № 50191544 проведено державну реєстрацію права власності на будівлю храму Свято-Покровської релігійної громади Православної Церкви України, що розташований за адресою: вулиця Центральна, 55, село Бобли Турійського району Волинської області, за релігійною організацією «Свято-Покровська релігійна громада Православної Церкви України села Бобли Турійського району Волинської області» (а. с. 57). Між тим, судом установлено, що позивач [PERSON] є членом релігійної організації «Свято-Покровська релігійна громада Української Православної Церкви села Бобли Турійського району Волинської області» (а. с. 41). Звертаючись із цим позовом до суду, позивач посилається на те, що реєстрація права власності на будівлю храму за релігійною організацією «Свято-Покровська релігійна громада Православної Церкви України села Бобли Турійського району Волинської області» порушує права релігійної організації «Свято-Покровська релігійна громада Української Православної Церкви села Бобли Турійського району Волинської області», членом якої він є, на користування вказаною культовою спорудою. Однак, матеріали справи не містять доказів передачі спірної культової будівлі релігійній організації «Свято-Покровська релігійна громада Української Православної Церкви села Бобли Турійського району Волинської області», членом якої є позивач, а відтак, будь - яких прав на неї. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних та допустимих доказів, що свідчили б про те, що рішення державного реєстратора Ткачук І.Ю. про проведення державної реєстрації права власності на будівлю храму Свято-Покровської релігійної громади Православної Церкви України, що розташований за адресою: вулиця Центральна, 55, село Бобли Турійського району Волинської області, за релігійною організацією «Свято-Покровська релігійна громада Православної Церкви України села Бобли Турійського району Волинської області», порушує права та законні інтереси позивача [PERSON] , а також на підтвердження тих обставин, на які він посилався у позові, до суду не надано, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 29 травня 2019 року №367/2022/15, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору відсутні. На підставі викладеного, статей 15, 16, 321, 391 ЦК України, та

Outcome: dismissed