Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

30.11.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області та просить постановити судове рішення, яким витребувати з чужого незаконного володіння Болградського відділу поліції Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області та передати йому автомобіль марки "BMW-Х6", рік випуску 2011, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить автомобіль марки BMW X6 VIN [NUMBER] номерний знак [NUMBER] . 12.04.2018 року об 11.40 годині в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення «Виноградівка» під час здійснення прикордонного контролю осіб, що перетинають державний кордон України відбулося спрацювання бази даних «Інтерпол» стосовно належного Позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Республіки Болгарія [NUMBER] від 18.01.2018 року, автомобілю марки «ВМW-Х6», кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Затриманий автомобіль марки «ВМW-Х6», кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , того ж дня був переданий на підставі протоколу прийому-передачі затриманої особи від 13.04.2018 року до Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, де зберігається до теперішнього часу. Позивач стверджує, що є добросовісним набувачем, оскільки придбав автомобіль ще 23.12.2017 року, а значиться він викраденим з 23.03.2018 року. Це підтверджується Довідкою МВС Республіки Болгарія про те, що на момент реєстрації транспортного засобу жодних обмежень чи арештів на ньому зафіксовано не було. Зазначає, що такими діями відповідача, порушено його право власності, у зв`язку із чим просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобов`язання Відповідача повернути безоплатно йому спірний автомобіль, який утримується на території майданчика тимчасового утримання. Представник позивача - адвокат Портний М.І., який діє на підставі договору-доручення про надання правничої допомоги від 21.01.2019 року, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином про свідчить поштове повідомлення. Надав заяву про відкладення справи через зайнятість представника в іншому судовому засіданні та бажанням надати додаткові письмові докази. Враховуючи, що це вже не перша неявка представника відповідача до суду із наданням заяви про відкладення розгляду справи, та відсутності доказів про зайнятість представника в іншому судовому засіданні, і не надання доказів поважності причин неможливості надання разом із цією заявою додаткових письмових доказів, суд для забезпечення своєчасності розгляду справи, вважає за можливим розглянути справу за відсутності представника з урахуванням письмового відзиву. До суду надано письмовий відзив, в якому відповідач посилається на те, що вищезазначений автомобіль станом на 27.02.2019 року знаходиться в обліках бази даних Генерального секретаріату Інтерполу, ініціатор розшуку - Великобританія, дата викрадення - 23.03.2018 року, тому затримання транспортного засобу працівниками поліції є цілком законним. Зазначений транспортний засіб за актом прийому-передачі було передано для забезпечення збереження співробітниками Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, а факт зареєстрований до Єдиного обліку Болградського ВП за № 1000 від 12.04.2018 року. Дії працівників Болградського ВП цілком законні, так як вони прибули до пункту пропуску «Виноградівка», де було виявлено викрадений автомобіль; даний факт було зареєстровано в ЖЄО; працівниками поліції було забезпечено збереження транспортного засобу, шляхом поміщення його до майданчика тимчасового тримання. Окрім цього представник відповідача зазначає, що позивач не є добросовісним набувачем, так як є факт того, що даний автомобіль було оголошено в розшук. Також звертає увагу суду на те, що вищезазначений автомобіль не перебуває у володінні ГУНП в Одеській області й у перспективі такого наміру не існує. На підставі вищезазначеного відповідач просить залишити позовну заяву без задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається зі змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 23.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобілю марки «ВМW-Х6», кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією цього договору (а.с.9), та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10), тобто позивач є добросовісним набувачем. Виходячи з положень ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача. Так, 12.04.2018 року об 11.40 годині в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення «Виноградівка» під час здійснення прикордонного контролю осіб, що перетинають державний кордон України відбулося спрацювання бази даних «Інтерпол» стосовно належного Позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Республіки Болгарія [NUMBER] від 18.01.2018 року, автомобілю марки «ВМW-Х6», кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . За викликом співробітників прикордонної служби до пункту пропуску «Виноградівка» прибула слідчо-оперативна група Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. У зв`язку з цим, сам заявник, та належний йому автомобіль марки «ВМW-Х6», державний номерний знак [NUMBER] , наступного дня, 13.04.2018 року, був затриманий посадовими особами відділу Державної прикордонної служби «Болград» Ізмаїльського прикордонного загону Державної прикордонної служби України в порядку ст. 208 КПК України. Про що було складено відповідний протокол. Позивач є добросовісним набувачем, оскільки придбав автомобіль ще 23.12.2017 року, а значиться він викраденим з 23.03.2018 року. Це підтверджується Довідкою МВС Республіки Болгарія про те, що на момент реєстрації транспортного засобу жодних обмежень чи арештів на ньому зафіксовано не було (а.с.14). Оскільки, автомобіль марки «ВМW-Х6», кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] перебував у користуванні позивача на підставі Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тобто на підставі передбаченій законом, на територію України ввезений законно, протоколу про адміністративне правопорушення на позивача як законного користувача не складалося, під заставою автомобіль не перебуває, в порядку кримінального провадження органом досудового слідства та суду арешт на даний автомобіль не накладався, речовим доказом у кримінальному провадженні його не визнано, а тому спірний транспортний засіб вважається таким, що вибув з володіння позивача поза його волею. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі - ЦК). Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на вище вказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Норами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73). З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту, наявні законні підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності та повернення належного йому на праві власності автомобілю.

Outcome: approved