Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 14 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1853; стягнути на свою користь з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 50% усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 14 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1853, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу якої "[INFO]", що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 7). Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], позивач та відповідач є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8-9). [PERSON] являється усиновителем [PERSON], [INFO], прізвище дитини змінено з "[INFO]" на "[INFO]", по батькові з "[INFO]" на "[INFO]", ім'я, дата народження та місце народження дитини залишено без змін, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2012 року (а.с. 10). Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень позивача, які не були спростовані з боку відповідача, сімейне життя подружжя не склалося, сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства і поновлювати їх не мають наміру, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як батько, зобов'язаний матеріально утримувати дитину, та визначаючи розмір аліментів, бере до уваги вищенаведені обставини справи, у тому числі й матеріальне становище дитини, яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Закон встановлює мінімальний їх розмір, а саме ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд роз'яснює, що згідно ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви частково. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial