Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області. У позовній заяві зазначає, що відповідач, який є батьком малолітнього [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не надає кошти на його утримання, не піклується про нього, не створює належним умов для його проживання. За місцем проживання - характеризується посередньо. Посилаючись на те, що [PERSON] не забезпечує належних умов для проживання та виховання дитини та враховуючи, що мати дитини померла [INFO] , а родичів, які мають можливість та бажання взяти хлопчиків на виховання в свою сім`ю ще не мають статусу потенційних опікунів, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на користь дитини на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] та не виконує батьківські обов`язки щодо його виховання та утримання. Пояснила, що працівники органу опіки та піклування Острозької РДА, працівниками сільської ради за місцем його проживання та дільничним інспектором неодноразово проводили бесіди з відповідачем щодо необхідності виконання ним своїх батьківських обов`язків, однак на жодні бесіди він не відреагував та проігнорував їх. Вказала, що дитина батька майже не пам`ятає, батько востаннє бачив хлопчика у дворічному віці, а його вихованням та утримання займаються його бабуся та тітка. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був особисто повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи та будь-яких інших клопотань від його імені до суду не надходило. За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності відповідача по справі. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] значиться батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.8) З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . (а.с.9) Згідно акту обстеження умов проживання від 26.12.2018 та від 12.02.2019 встановлено, що за місцем проживання [PERSON] , для виховання останнього створено всі необхідні умови. Доглядає дитину бабуся дитини - [PERSON] та тітка - [PERSON] (а.с.11,16) Відповідно до повідомлення №01-33/403 від 06.03.2019, [PERSON] перебуває на амбулаторному лікуванні у лікаря-фтизіатра з 07.08.2018. Хвороба пацієнта не спричиняє загрози для оточуючих та не перешкоджає виконувати батьківські обов`язки. (а.с.12) З характеристик на [PERSON] встановлено, що він за період навчання у НВК "ЗОШ І-ІІІ ступенів-гімназія" смт Турійськ, зарекомендували себе як старанний учень з середнім рівнем розвитку. Батько жодного разу не був у школі, не приділяє уваги його вихованню. Опікується дитиною бабуся [PERSON] . (а.с.15) Відповідно до довідки №182 від 27.02.2019 та характеристики від 27.02.2019 виданої Сіянцівською сільською радою, [PERSON] проживає, але не зареєстрований в с.Садки та його сім`я складається з матері, вітчима, співмешканки та її трьох неповнолітніх дітей, та за час проживання зарекомендував себе посередньо. (а.с.21,22) Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 27.02.2019 та від 21.03.2019 встановлено, що за умови проживання [PERSON] є задовільними, будинок облаштований усім необхідним, утримується невелике селянське господарство. [PERSON] проживає у вказаному будинку з вересня 2018 року, але не зареєстрований. (а.с.23,24) З висновку Острозької РДА Рівненської області №968/01-31 від 25.03.2019, вбачається, що зазначений органи у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем батьківських обов`язків вирішив рекомендувати позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с.26-27) Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та його батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , яка померла. З пояснень представника органу опіки та піклування, письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, який є батьком малолітнього сина, не приділяє належної уваги його вихованню, не створює належних умов для його проживання та матеріального забезпечення. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї дитини має місце на протязі тривалого періоду часу, що було підставою для застосування щодо нього заходів впливу, виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини та в подальшому для висновку органу опіки і піклування, якими рекомендовано позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень сторін у судовому засіданні. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбаченого ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дитини бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітнього [PERSON] та відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При цьому, оскільки [PERSON] , чотири рази особисто повідомлявся про дату, місце та час проведення судових засідань, проте він свідомо ухилився від його участі у них, не подав жодного клопотання чи пояснення по справі, та не брав участь у жодному судовому засіданні, хоча мав реальну можливість цього, переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ним не займався, не піклувався про нього матеріально його не утримував, на час розгляду справи не проявляє інтересу до стану його здоров`я та навчання, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки [PERSON] свою малолітню дитину не утримує, то з нього на утримання дитини слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини доходу. При вирішенні спору судом береться до уваги відсутність у відповідача по справі інших утриманців, його стан здоров`я та стан здоров`я малолітнього сина. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач інвалідності не має та має можливість працювати, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 18.04.2019, а тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Частиною 3 ст. 193 СК України визначено, що аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] на час розгляду справи в суді не має опікунів, то аліменти з [PERSON] слід стягувати шляхом відкриття особистого банківського рахунку та перерахування коштів на особистий рахунок [PERSON] в ПАТ "Державний ощадний банк України", відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України. Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, відчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Окрім того, як вбачається із ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі. На підставі ст. 159, 166, 164, 180, 182 СК України, ст.59, 60 ЦК України,

Outcome: approved