Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила припинити право власності [PERSON] на ј належну частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б", "Е", "Д", погріб - "В", вбиральня - "в" та огорожа - "N", що знаходяться за адресою: [ADDRESS], визнати за нею право власності на цю ј частку спільного майна та стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію вартості належної йому ј частки даного нерухомого майна в розмірі 41000 грн. (а. с. 3-5, 98-101, 159-160). В обґрунтування позову зазначала, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач своєю часткою будинку фактично не користується, участі у витратах на утримання та збереження будинку він не бере. Вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу ремонту будинку, облаштування прибудинкової території та побудови нового паркану, проте відповідач відмовляється, посилаючись на те, що воно йому не потрібно, оскільки у нього є інше житло та проживати у цьому будинку він не збирається. Оформити земельну ділянку, яка знаходиться під житловим будинком, відповідач теж відмовляється, посилаючись на те, що часу і грошей, необхідних для оформлення землі, у нього немає. Вона направляла [PERSON] пропозицію щодо продажу їй належної йому ј частки будинку за ринковою вартістю, яку визначено на підставі висновку експерта, у розмірі 41000 грн. Згідно із висновком будівельно-технічної експертизи стан спірного житлового будинку є незадовільним. Позивач вважає, що наявні всі передбачені ст. 365 ЦК України підстави для припинення права власності відповідача на ј частку спільного будинку, оскільки його частка є незначною, виділ її в натурі та спільне користування цим будинком є неможливим, припинення права власності відповідача на частку у будинку не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки на праві власності [PERSON] належить інше житло у місті Києві, у якій зареєстровано його місце проживання та у якій відповідач фактично проживає. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] повністю. Також вона пояснила, що у рахунок компенсації відповідачу вартості його ј частки майна позивачем внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 41000 грн. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності, позивачу [PERSON] (ѕ частки) і відповідачу [PERSON] (ј частка), належить житловий будинок загальною площею 100,3 м2, житловою площею 77,2 м2 із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б", "Е", "Д", погріб - "В", вбиральня - "в", огорожа - "N", що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 328 від 24 квітня 2018 року, виданою виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 1998 року, виданим Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим у реєстрі за № 3с-277; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06 грудня 2000 року, виданим Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованим у реєстрі за № 2-5372; технічними паспортами на зазначений житловий будинок, виготовленими у 1996 і 2000 роках. У вказаному вище будинку ніхто не зареєстрований та постійно ніхто не проживає. Відповідно до звіту про оцінку майна від 14 липня 2017 року, виготовленого оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю "Апрайсел ЮА" [PERSON], що діє на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності [NUMBER] від 17 березня 2017 року, ринкова вартість житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на дату оцінки станом на 30 червня 2017 року складає 204700 грн, вартість ј частки цього нерухомого майна становить 41000 грн. При визначенні ринкової вартості об'єкта оцінки оцінювачем застосовано порівняльний методичний підхід. Згідно із висновком експерта № 14627 від 25 квітня 2018 року будівельно-технічної експертизи, яка виконана судовим експертом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр" Комашко Р.В., що діє на підставі свідоцтва [NUMBER], виданого 29 січня 2010 року, стаж експертної роботи 8 років, виділ у натурі ј частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу [PERSON] є неможливим у зв'язку із тим, що ідеальна частка співвласника [PERSON] за площею менша за мінімально необхідну площу однокімнатної квартири; загальний технічний стан житлового будинку характеризується як незадовільний, окремих конструкцій як ветхий, що створює аварійно-небезпечну ситуацію для життєдіяльності людей; технічний стан ј частини будинку, що знаходиться у користуванні [PERSON], впливає на інші ѕ частини даного будинку, що належать [PERSON] За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 квітня 2018 року за № 121239850 відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка трикімнатної квартири № 36, загальною площею 63,16 м2, житловою площею 43,9 м2, що знаходиться у будинку № 3-А по вулиці Западинській у місті Києві. За цією ж адресою зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], про що свідчить копія його паспорта. У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. За змістом ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом положень ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Підстави припинення права власності передбачені у ст. 346 ЦК України, зокрема, право власності може бути припинене у випадках, встановлених законом. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. У ч. 2 ст. 365 ЦК України визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13 висловив правову позицію та зазначив, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивач [PERSON] на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесла на депозитний рахунок суду 05 лютого 2018 року визначену вартість ј частки спільного нерухомого майна згідно із квитанціями № 1217-5818-1202-8862, № 1217-58-29-1638-2805, № 1217-5833-6021-4933 у загальному розмірі 41000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вирішуючи заявлені позивачем [PERSON] вимоги щодо припинення права власності відповідача [PERSON] на належну йому ј частку спільного нерухомого майна з виплатою грошової компенсації вартості цієї частки, суд враховує, що частка останнього у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, припинення права власності відповідача на ј частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім'ї не завдасть, оскільки цим майном [PERSON] фактично не користується, за належним йому спільним майном він не доглядає та його не утримує, має у місті Києві інше належне йому на праві власності житло, де проживає. У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, суд вважає можливим припинити право власності відповідача [PERSON] на ј частку спільного майна зі сплатою йому вартості цієї частки та визнати у зв'язку з цим за позивачем [PERSON] право власності на вказану ј частку нерухомого майна. При подачі до суду цієї позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір у загальному розмірі 704 грн. 80 коп., дана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved