Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 року в розмірі 83 021,83 дол. США, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримав в позивача кредит в розмірі 57 614,73 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,1 % річних з погашенням кредиту та процентів у строки, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до Додаткової угоди №1 до кредитного договору, відсоткова ставка була встановлена на рівні 16% річних. Разом із підписанням кредитного договору відповідач [PERSON] надав згоду на приєднання до договору добровільного страхування життя. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 05.06.2015 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 83 021,83 дол. США. [PERSON], як поручитель згідно договору поруки відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві, просив задоволити в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON], яка після розлучення змінила своє прізвище на "[PERSON]" - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову щодо стягнення з [PERSON] солідарно з [PERSON] заборгованості заперечив, оскільки, додатковою угодою №1 від 09.10.2008 року були внесені зміни до умов кредитного договору в т.ч. Щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Такі зміни вплинули на суму відсотків та відповідно на загальну суму погашення кредиту, яка б мала щомісячно сплачуватися позичальником, внаслідок чого збільшено загальну суму грошового зобов"язання позичальника перед позикодавцем. Однак, відповідно до висновку експерта від 29.02.2016 року №09/03-19 [PERSON] не підписувала додаткову угоду №1 від 09.10.2008 року та додаток №2 від 09.10.2008 року до кредитного договору, а тому відповідно до вимог ст. 559 ЦК України порука є припиненою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.62, 142-144, 150-152). Беручи до уваги ппояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором в солідарному порядку з боржника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 14.04.2008 року між ВАТ «Ідея Банк», правонаступником всіх прав та обов"язків якого є ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №7021-14/04/2008, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит на поточні потреби в розмірі 56 374,49 дол. США та 1 240,24 дол США на оплату страхового платежу, що разом складає 57 614,73 дол. США та зобов'язався повернути кредит до 14.04.2028 року. Відповідно до пункту 6.1. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 13,1 % річних (а.с. 8-13). 09.10.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №7021-14/04/2008 року від 14.04.2008 року, укладеного між ВАТ "Плюс Банк" та [PERSON] та Додаток №2 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої відсоткова ставка була встановлено на рівні 16% річних (а.с.14-16). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував умови, передбачені кредитним договором. На підтвердження цього надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 року (а.с.20). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Станом на 05.06.2015 року, згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 року, заборгованість відповідача за кредитними зобов'язаннями становить 83 021,83дол США, з яких: основний борг - 47 448,94 дол. США, прострочені проценти - 32 799,09 дол. США, строкові проценти - 467,56 дол. США, пеня - 2 306,24 дол. США (а.с.20). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем [PERSON] не представлено суду. В забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 року, між банком та відповідачкою [PERSON] 14.04.2008 року було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником усіх своїх зобов'язань за кредитним договором №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 року як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно п. 1.3. поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.19). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] як підставу заперечення позовних вимог пред"явлених до відповідачки [PERSON] посилався на те, що вона не підписувала додаткову угоду №1 до кредитного договору №7021-14/04/2008 року від 14.04.2008 року, укладеного між ВАТ "Плюс Банк" та [PERSON] та Додаток №2 до вказаного кредитного договору, у зв"язку з чим, за клопотанням представника ухвалою суду від 26.01.2016 року було призначено почеркознавчу експертизу (а.с.96). Згідно висновку експерта №09/03-19 від 29.02.2016 року підпис від імені [PERSON] в додатковій угоді №1 від 09.10.2008 року до Кредитного договору №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 року, укладеного між ВАТ "Плюс Банк" та [PERSON] виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] в додатку №2 від 09.10.2008 року до Кредитного договору №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.104-109). Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов"язання, а також у разі зміни зобов"язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Верховний Суд України в постанові від 20.02.2013 року у справі №6-172цс12 зазначив, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов"язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов"язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, зі який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов2язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов"язань перед банком. Оскільки, додатковою угодою №1 до кредитного договору, яку відповідачка [PERSON] не підписувала, були внесені зміни до умов кредитного договору в т.ч. щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, що вплинуло на суму відсотків, загальну суму погашення кредиту, суд приходить до висновку, що поруку слід вважати припиненою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя. Таким чином, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 року тільки з боржника (позичальника) [PERSON] Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача надано суду копію дозволу з додатком на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому, стягнення заборгованості за кредитним договором №7021-14/04/2008 від 14.04.2008 р. слід здійснювати в доларах США. Однак, відповідно до п.9.1. Кредитного договору розмір пені визначається у валюті кредиту та сплачується в гривнях за курсом, встанволеним НБУ на день такої сплати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" підлягає до часткового задоволення, а саме: слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 80 715,59 дол. США заборгованості за кредитним договором та 2 306,24 дол. США пені, що по курсу НБУ становить 48 490,55 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме: 3654 грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору (а.с.1) та 420,00 грн. витрат по оплаті публікації оголошення у газеті (а.с.61). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 192, 526, 527, 530, 533, 546, 548, 559, 611, 612, 1050, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved