Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що є власником земельної ділянки №55 "а" у Садівничому товаристві "Птахівник" з цільовим призначенням - для ведення садцівництва, площею 0,0625 га. Право власності належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2012 та рішення Харківського районного суду Харківської області від 22.11.2016. Після виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку вона звернулась до Міськрайонного управління у Харківському районі та місті Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою щодо реєстрації права власності. Однак відповідач своїм рішенням №РВ-6301684722018 від 29.08.2018 відмовив їй у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з тим, що електронний документ, а саме - XSD схема, не відповідає встановленим вимогам, зокрема, було виявлено перетин належної їй ділянки з ділянкою з кадастровим №6325183000:03:003:0383, яка наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №4104 від 04.06.2018 була передана в комунальну власність Роганської селищної ради Харківського району Харківської області. Враховуючи той факт, що зазначеними діями відповідачів були порушені її права щодо здійснення права власності на належну їй земельну ділянку, просила визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №4104 від 04.06.2018 та скасувати рішення Міськрайонного управління у Харківському районі та місті Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №РВ-6301684722018 від 29.08.2018. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2019 року позов було залишено без руху і позивачеві було надано строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали. У встановлений строк позивач вказані в ухвалі суду недоліки усунув. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання. 09 квітня 2019 року відповідач - ГУ Держгеокадастру в Харківській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності скасування оскаржуваного наказу, крім того, відповідачем не вчинено ніяких протиправних дій відносно позивача. 17 квітня 2019 року від Роганської селищної ради Харківського району Харківської області до суду надійшов лист, в якому представник ради просив розглядати справу у його відсутність та не заперечував проти задоволення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 квітня 2019 року підготовче судове засідання було закрито і справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Проти задоволення позову заперечували і просили відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечував. Оскільки у судове засідання не з`явились усі учасники процесу, фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не проводилось. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. Згідно із частинами другою та третьою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 Земельного кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2002 року [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого, уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки №55 "а" площею 0,0625 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області (правонаступник - Роганська селищна рада). Зазначена земельна ділянка належала продавцеві на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ХР-25-94-72393, виданого Пономаренківською сільськрю радою 29 грудня 1997 року на підставі рішення №235 від 16.10.1997 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №816. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. за реєстровим №550. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки в порядку спадкування після смерті чоловіка. Рішення набрало законної сили 02.12.2016. 18 червня 2018 року ФОП [PERSON] на замовлення позивача виготовив технічну документацію щодо встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі. Міськрайонне управління у Харківському районі та місті Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області рішенням №РВ-6301684722018 від 29.08.2018 відмовило позивачеві у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з тим, що електронний документ, а саме - XSD схема, не відповідає встановленим вимогам, зокрема, було виявлено перетин належної їй ділянки з ділянкою з кадастровим №6325183000:03:003:0383, яка наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №4104 від 04.06.2018 була передана в комунальну власність Роганської селищної ради Харківського району Харківської області. Статтею 35 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи, можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України. Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно з ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. На підставі пунктів 1 та 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що оскаржувані наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №4104 від 04.06.2018 та рішення Міськрайонного управління по Харківському району та місту Люботину Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №РВ-6301684712018 від 29.08.2018 були прийняті ними з порушенням вимог діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне залишити судові витрати за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved