Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

ТзОВ "Торговий дім "Аванта" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 28.02.2014 року [PERSON] отримав від ТзОВ "Торговий дім "Аванта" позику в сумі 13354 гривень, про що написав власноруч розписку в якій зобов'язався повертати кошти рівними частинами з 21.07.2014 року по 21.01.2015 року. Вказує, що додатково 30.09.2014 року [PERSON] був написаний графік погашення заборгованості до розписки від 28.02.2014 року, згідно якого відповідач зобов'язався кожного місяця з 25 числа по 05 число наступного місяця виплачувати по 1000 гривень. Позивач вказує, що у визначені строки [PERSON] не здійснено жодного платежу, у зв'язку із чим на адресу останнього 19.11.2014 року було направлено письмову вимогу про дострокове погашення позики, однак відповідач належним чином не зреагував на вимогу. Також зазначає, що сума боргу, яку [PERSON] зобов'язаний сплатити на його користь складає 14298,16 гривень (з них 13354 гривень - сума основного боргу, 363,85 гривень - відсотки, 580,31 гривень - інфляційні). Оскільки термін повернення боргу минув, а відповідач в добровільному порядку не бажає повернути гроші, позивач змушений звертатись до суду та просить заявлений ним позов задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] борг в сумі 14298,16 гривень та судовий збір в сумі 243,60 гривень. У судове засідання представник позивача ТзОВ "Торговий дім "Аванта" не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, із урахуванням чого судовий розгляд справи було ухвалено проводити у відсутності відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов"язання. Як убачається із розписки від 28.02.2014 року та графіку погашення заборгованості за розпискою від 30.09.2014 року, написами власноруч [PERSON], останній зобов'язувався повернути ТзОВ "Торговий дім "Аванта" гроші в сумі 13354 гривень рівними частинами з 21.07.2014 року по 21.01.2015 року, а згідно графіку відповідач зобов'язався кожного місяця з 25 числа по 05 число наступного місяця виплачувати по 1000 гривень (а.с.3-4). Із позовної заяви убачається, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню отриманих від ТзОВ "Торговий дім "Аванта" коштів, у зв'язку із чим на адресу [PERSON] 19.11.2014 року було направлено вимогу про повернення позики №1300, однак дана вимога відповідачем залишена без виконання (а.с.6-7). Враховуючи той факт, що з дня закінчення терміну повернення грошей (з 21.01.2015 року) минув майже місяць, а подальше зволікання повернення боргу порушуватиме майнові права позивача, суд вважає, що борг в сумі 13354 гривень підлягає стягненню з відповідача в повному об'ємі. Таким чином, вимоги ТзОВ "Торговий дім "Аванта" про стягнення боргу в сумі 13354 гривень, - з відповідача [PERSON] є обґрунтованими і підтверджені належними доказами, а тому підлягають до задоволення. Разом із тим, вимога позивача про стягнення із відповідача [PERSON] нарахованих річних відсотків в сумі 363,85 гривень та інфляційних в сумі 580,31 гривень, не підтверджена жодними допустимими та належними доказами, а тому до задоволення не підлягає з наступних підстав. Стаття 1046 ЦК України розкриває поняття одного із виду договорів - договору позики, згідно якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей такої ж якості. Договір позики рахується укладеним з моменту передання грошей або речей, і на підтвердження такого договору, - згідно ст.1047 ЦК України, - може бути представлена розписка, або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем грошей позичальникові. Із наявної у матеріалах справи розписки від 28.02.2014 року убачається, що [PERSON] зобов'язується повернути ТзОВ "Торговий дім "Аванта" гроші в сумі 13354 гривень рівними частинами з 21.07.2014 року по 21.01.2015 року, тобто відповідно до ст.509 ЦК України, має місце зобов'язання в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, із згаданої вище письмової розписки не вбачається, що відповідач саме позичив у позивача вказану суму. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, тієї обставини, що між ТзОВ "Торговий дім "Аванта" та [PERSON] було укладено саме договір позики, в зв'язку із чим вимога про стягнення з відповідача 363,85 гривень нарахованих річних відсотків та 580,31 гривень інфляційних до задоволення не підлягає. Крім цього, згідно платіжного доручення №30490 від 19.12.2014 року вбачається, що позивачем було сплачено при подачі позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Судовий збір відповідно до вимог ст.88 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial