Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд із позовною заявою до першого відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», другого відповідача [PERSON] та третього відповідача Районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, третя особа [PERSON], за якою просить суд: -визнати сідловий тягач Е RENAUT MAGNUM AE 430 TI, держаний номерний знак АО 516 АО, 1999 р.в., білого кольору, шасі VF GTA100006009 та напівпричіп бортовий Е, колір синій, модель KOEGEL SN 24. 1992 р.в., номерний знак [NUMBER], шасі № 1434/3101 1120962, його власністю; -зніти з розшуку сідловий тягач Е RENAUT MAGNUM AE 430 TI, держаний номерний знак АО 516 АО, 1999 р.в., білого кольору, шасі VF GTA100006009 та напівпричіп бортовий Е, колір синій, модель KOEGEL SN 24. 1992 р.в., номерний знак [NUMBER], шасі № 1434/3101 1120962, та звільнити його з тримання на спеціальному майданчику за адресою: 75 кілометр автомобільної дороги Київ Харків чи з будь якого іншого місця де буде перебувати даний транспортний засіб на час виконання рішення суду. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 29.10.2013 року позивач придбав сідловий тягач Е RENAUT MAGNUM AE 430 TI, держаний номерний знак АО 516 АО, 1999 р.в., білого кольору, шасі VF GTA100006009 та напівпричіп бортовий Е, колір синій, модель KOEGEL SN 24. 1992 р.в., номерний знак [NUMBER], шасі № 1434/3101 1120962 у громадянки [PERSON]. Угода купівлі продажу відбулася таким чином, що він передав обумовлену суму коштів, а остання передала йому дані транспортні засоби та технічні паспорти на них. Між сторонами була укладена угода купівлі продажу автомобіля та причепа. Крім того, позивачеві була видана розписка за підписом [PERSON] Продавець [PERSON] видала на його імя нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження автомобілем та гарантувала йому відсутність будь яких обмежень на відчуження транспортних засобів. Позивач також зауважив, що третя особа - [PERSON] є особою, яка згідно даних технічних паспортів на транспортні засоби мала право їх експлуатації та яка теж давала згоду на їх продаж. З часу придбання транспортних засобів позивач їх постійно експлуатував, як власник проводив технічні огляди, здійснював ремонтні роботи в разі необхідності, володів, користувався та розпоряджався автомобільним тягачем та причепом на власний розсуд. Перереєструвати на себе транспортні засоби він до цього часу не мав можливості по причині відсутності достатніх коштів та у звязку з сімейними обставинами. Вищезазначені обставини підтверджуються наявністю у нього на руках технічних паспортів на транспортні засоби, а також полісами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.09.2014 року, протоколам перевірки технічного стану транспортних засобів від 13.09.2014 року, накладною на проведення технічного обслуговування та ремонтних робіт, іншими документами прикладеними до позову. Позивач вважає, що його права як власника обмежені. Він опинився в такому становищі, що не може вільно та повноцінно розпоряджатися майном за яке заплатив великі гроші, і яке фактично належить йому з 29 жовтня 2013 року. Тому із посиланням на ст. 15, 16, 202, 205, 207, 321, 368, 391, 655 ЦКУ, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Перший відповідач Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи . проти задоволення зазначеного позову заперечив з підстав зазначених у письмових запереченнях, які були оголошені судом у судовому засіданні. Другий відповідач позов визнала повністю та просила суд позов задовольнити повністю. Третій відповідач - Районний відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.12.2015 року). Третя особа - позов підтримала та просила суд позов задовольнити повністю. Заслухавши сторін та їх представників, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2013 року між [PERSON], другим відповідачем у цій справі, та - [PERSON], позивачем, був укладений у простій письмовій формі договір купівлі продажу автомобіля та напівпричіпа, а саме: сідлового тягача Е RENAUT MAGNUM AE 430 TI, держаний номерний знак АО 516 АО, 1999 р.в., білого кольору, шасі VF GTA100006009 та напівпричіпу бортового Е, колір синій, модель KOEGEL SN 24. 1992 р.в., номерний знак [NUMBER], шасі № 1434/3101 1120962, за 136\~000,00 гривень. Матеріали справи також містять розписку від 29.10.2013 року, видану другим відповідачем [PERSON] на імя позивача [PERSON] про отримання 136\~000,00 гривень у якості розрахунку за вищезазначені транспортні засоби. Цією ж датою другий відповідач видав на імя позивача довіреність на користування та розпорядження зазначеними транспортними засобами на строк до 29.10.2016 року. Згідно свідоцтв про реєстрацію вищезазначені транспортні засоби зареєстровані за другим відповідачем [PERSON] Як стверджує позивач, з часу придбання транспортних засобів позивач їх постійно експлуатував, як власник проводив технічні огляди, здійснював ремонтні роботи в разі необхідності, володів, користувався та розпоряджався автомобільним тягачем та причепом на власний розсуд, що підтверджується відповідними доказами. Однак перереєструвати на себе транспортні засоби позивач до цього часу не мав можливості по причині відсутності достатніх коштів та у звязку з сімейними обставинами. Проте, будь яких доказів неможливості перереєстрації транспортних засобів до цього часу у встановленому законом порядку позивач суду не надав. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.\~\~\~ Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).\~ Згідно ст. 208 ЦК України в редакції, яка діяла на дату укладення між сторонами договору 29.10.2013 року, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. При цьому ст. 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до\~Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Як зазначено у п. 2 узагальнення, затвердженого 21 грудня 2012\~року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобовязаннями. Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (в редакції, яка діяла на дату укладення між сторонами договору) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суду ж надана тільки заява № 8257 від 29.10.2013 року другого відповідача про зняття з обліку лише сідлового тягача Е RENAUT MAGNUM AE 430 TI, держаний номерний знак АО 516 АО, 1999 р.в., білого кольору, шасі VF GTA100006009, без відомостей про отримання її відповідним підрозділом ДАІ. Тобто до цього часу вищезазначена процедура не була виконана позивачем та другим відповідачем, не були зняті з реєстрації спірні транспортні засоби з обліку в підрозділі ДАІ та не отримані технічні паспорти на них на імя позивача. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що договір від 29.10.2013 року купівлі продажу автомобіля та напівпричіпа не є укладеним, оскільки його сторонами протягом десяти діб після придбання (одержання) не перереєстровані вищезазначені транспортні засоби у встановленому п. п. 7, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" порядку. Суду належними та допустимими доказами не доведена поважність причин не вчинення відповідних дій. Більш того, всупереч забороні викладеній у п. 7 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, позивач експлуатував транспортні засоби, що не перереєстровані у підрозділах Державтоінспекції. Відтак зазначений договір на цей час не породжує будь яких наслідків, тому відсутні підстави для задоволення зазначеного позову. Будь які докази поважності причин невиконання вищезазначених вимог суду не надані, відтак у суду відсутні підстави для визнання права власності позивача на вищезазначені транспортні засоби, а відтак і для задоволення позову у цій справі. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що існує дієвий, позасудовий механізм перереєстрації цих транспортних засобів у встановленому законом порядку на імя позивача. Оскільки позивачем не підтверджено право власності на спірний автомобіль належними та допустимими доказами, у суду також відсутні підстави для задоволення позову в частині зняття арешту на нього. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed