Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , за межі України - до країн Азії та Євросоюзу, Єгипту, Греції, Болгарії, Туреччини, Польщі, Чехії, Словаччини, Словенії, Хорватії, Чорногорії, Румунії, Угорщини, Франції, Німеччини, Бельгії, Португалії, Іспанії, Італії - в супроводі матері ( [PERSON] ) без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] на строк три місяці: з 01 червня 2021 року по 01 вересня 2021 року. Ухвалою від 06 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено виконавчий орган Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, який провадить діяльність із захисту прав дітей, як орган опіки та піклування, який зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з липня 2014 року до лютого 2020 року проживала спільно з відповідачем. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Офіційно шлюб між нею та [PERSON] зареєстровано не було через небажання останнього. Час від часу між ними виникали суперечки, у зв`язку з чим періодично мешкали порізно, а з лютого 2020 року через зраду відповідача остаточно припинили спільне проживання. На даний час вони з дочкою [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . Дитина з вересня 2018 року відвідує Богородчанський заклад дошкільної освіти (ясла - садок) №2 "Сонечко". Відповідач в достатній кількості коштів на утримання дитини не надає та не допомагає будь-яким іншим способом, час від часу влаштовує сварки в присутності дочки, маніпулює малолітньою [PERSON] , говорячи дитині неправду про неї (позивачку), від виконання своїх батьківських обов`язків самоусунувся. Дочка знаходиться на диспансерному обліку з приводу обструктивного бронхіту з частими загостреннями, респіраторного алергозу, потребує санаторно-курортного оздоровлення. З метою покращення стану здоров`я дитини вона (позивачка) має намір забезпечити їй повноцінний відпочинок та оздоровлення у Франції. Крім того, така подорож сприятиме розвитку світогляду дочки. [PERSON] зазначає, що має змогу поїхати з малолітньою [PERSON] на лікування та відпочинок до курортної зони - міста Раматюель (Франція), де проживають її друзі. Як вказує позивачка, вона неодноразово зверталась до відповідача в усній формі з проханням надати дозвіл на виїзд дочки, надсилала йому з цього приводу повідомлення в додатку "Viber", однак [PERSON] категорично відмовився надати такий, у зв`язку з цим змушена була звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] зауважує, що термін, на який вона просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, не є значним, її вимоги не суперечать нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, не свідчать про те, що відповідач тривалий час буде позбавлений можливості спілкуватись з дочкою та приймати участь в її вихованні. На підставі викладеного, посилаючись на ст. 33, 51 Конституції України, ст. 7, 114, 150 Сімейного кодексу України, ст. 313 ЦК України, Конвенцію про права дитини, Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правила перетинання державного кордону громадянами України, оскільки тимчасовий виїзд дитини за межі України буде сприяти її оздоровленню, духовному і фізичному розвитку, тобто відповідає інтересам останньої, з огляду на неможливість отримання нею необхідної для цього згоди батька (відповідача у справі) в позасудовому порядку, просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що на даний час вже заброньовано та оплачено житло, в якому вони з дочкою мешкатимуть в місті Раматюель (Франція), відпочинок заплановано в період з 15 липня 2021 року по 22 липня 2021 року. Її матеріальне становище дозволяє покрити витрати, пов`язані з мандрівкою. Щодо вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд дочки до решти країн, вказаних в позовній заяві, то таку обгрунтовує тим, що в разі неможливості з незалежних від неї причин поїхати до Франції, хотіла б оздоровити дочку в іншому місці, де буде змога. Судові витрати просила стягнути з відповідача на її користь. Представник позивачки адвокат Боднарук А.В. в судовому засіданні позовні вимоги пітримав та зазначив, що його довірителька має можливість оздоровити дитину в літній період за межами України (у Франції), де з цією метою вже заброньовано та оплачено житло. У позивачки достатньо коштів для цього на рахунку в банку. [PERSON] має намір подорожувати приватним автомобілем, в`їжджаючи до Шенген зони через Польщу, тому квитки на літак, потяг чи автобус надати суду не може. Представник позивачки при ухваленні рішення також просив суд врахувати, що його довірителька має постійне місце роботи, зобов`язується повернутись в Україну до початку навчального року. Посилання відповідача на те, що під час відпочинку дитина проживатиме разом з чужим чоловіком, з яким їде на відпочинок [PERSON] , та це матиме на психічний стан дівчинки негативний вплив, не відповідають дійсності та є необгрутованими. Між дитиною та співмешканцем його довірительки склались довірливі стосунки, негативного впливу на дитину подорож не матиме. Відповідач в судове засідання, призначене на 17 червня 2021 року, не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на погане самопочуття та перебування в закладі охорони здоров`я на обстеженні. Доказів на підтвердження зазначених обставин до клопотання [PERSON] не надано. В судовому засіданні 24 травня 2021 року відповідач позов не визнав, просив в задоволенні такого відмовити. Пояснив, що не згоден надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки за межі України в супроводі матері, так як [PERSON] планує їхати на відпочинок з іншим чоловіком, тому така подорож матиме негативний вплив на психічний стан дитини, а в майбутньому може погано позначитись на її житті. Представник відповідача в судовому засіданні просив вімовити в задоволенні позову [PERSON] . Пояснив, що стороною позивачки не надано доказів на підтвердження повернення дитини в Україну, зокрема, квитків авіа чи залізничного транспорту. Зауважував, що батьки мають рівні права щодо участі у вихованні дитини, його довіритель заперечує щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дочки за межі України. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року №135-8/2021, надання позивачці дозволу на тимчасовий (до одного місяця) виїзд дитини з нею (матір`ю) за кордон буде відповідати інтересам малолітньої [PERSON] , так як забезпечить право дитини на відпочинок та всебічний розвиток, сприятиме її оздоровленню та фізичному розвитку. Суд, заслухавши позивачку та її представника, представника відповідача, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за час спільного проживання позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] , які в зареєстрованому шлюбі не перебували, у них [INFO] народилась дочка [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиціїв Івано-Франківській області) (а.с. 10). Як видно з акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Малолітня [PERSON] з 20 вересня 2018 року відвідує Богородчанський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №2 "Сонечко" Богородчанської селищної ради. Її батько [PERSON] заклад відвідує вкрай рідко, вихованням дочки займається мама, яка оплачує харчування дитини в садку (а.с. 12 - 14). Малолітній [PERSON] 17 березня 2020 року видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дата закінчення строку дії - 17 березня 2024 року (а.с.16). [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з приводу обструктивного бронхіту з частими загостреннями, респіраторного алергозу Потребує санаторно-курортного оздоровлення (а.с. 18). Відповідно до наданої суду стороною позивачки довідки про доходи №83 від 12 травня 2021 року, виданої відділом освіти, молоді та спорту Богородчанської селищної ради, загальна сума доходу [PERSON] , яка працює вихователем у Богородчанському ЗДО "Сонечко", за період з 01 листопада 2020 року по 30 квітня 2021 року без урахування аліментів, становить 44 175 грн 70 к. (а.с. 54). Згідно з довідкою №30, виданою 25 травня 2021 року Богородчанським закладом дошкільної освіти, ясла-садок №2 "Сонечко", вихователь [PERSON] відповідно до графіка відпусток на 2021 рік буде знаходиться в щорічній основній відпустці з 01 липня 2021 року по 26 серпня 2021 року (а.с.75 - 77). Позивачкою також надано суду інформаційну довідку про те, що станом на 03 червня 2021 року залишок на рахунку, відкритому в АТ "ПриватБанк" на її ім`я, становить 1 042,66 євро (а.с. 78). Відповідно до видруківки про підтвердження бронювання за №О20210425DANYL37451535, позивачкою заброньовано та оплачено помешкання в м.Раматюель (Франція) з 15 липня 2021 року до 22 липня 2021 року на трьох осіб, в тому числі, на дочку [PERSON] , 2015 року народження (а.с.85 - 88). Згідно з висновком органу опіки і піклування Богородчанської селищної ради, затвердженим рішенням виконачого комітету від 15 червня 2021 року №135-8/2021, виконавчий комітет рекомендує надати дозвіл на тимчасовий, терміном до одного місяця, виїзд малолітньої [PERSON] , з матір`ю [PERSON] , на відпочинок за кордон, дане рішення буде відповідати інтересам дитини, оскільки сприятиме оздоровленню та фізичному розвитку дитини та забезпечить її право на відпочинок та всебічний розвиток (а.с. 82 - 84). Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає по сусідству з позивачкою. Зі слів [PERSON] їй відомо, що батько її дочки [PERSON] не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, остання часто скаржилась, що він пізно привозить дитину додому після побачень з нею. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що працює разом з позивачкою, а також перебуває з нею в дружніх відносинах, вони часто спілкуються та бачаться. Неодноразово була свідком переписки відповідача та позивачки щодо надання останнім дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак [PERSON] надати такий дозвіл [PERSON] відмовлявся. Крім того повідомила, що на Великодні свята у неї в гостях була позивачка, разом з дочкою та [PERSON] , з яким [PERSON] підтримує стосунки вже більше року, останні мають намір зареєструвати шлюб. Помітила, що у [PERSON] з [PERSON] склались добрі відносини, дитина в її присутності говорила, що любить його і називала татом. Їй відомо, що [PERSON] спілкується зі співмешканцем матері по телефону і тоді, коли він перебуває за кордоном. Так само помітно, що [PERSON] любить дитину та добре до неї ставиться. Ухвалюючи рішення у справі, суд застосовує наступні норми права. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України, батьки мають право звертатися до суду, за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачають, що иїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий лише у випадку, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 3, 4 Правил). Для оздоровлення та відпочинку малолітньої [PERSON] , задля її всестороннього розвитку, у позивачки виникла потреба забезпечити можливість тимчасового виїзду дитини за кордон, однак добровільно надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки за межі України відповідач відмовився. За відсутності у [PERSON] нотаріально посвідченої згоди відповідача, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, виїзд разом з нею дитини на відпочинок за кордон є неможливим. В той же час, в силу ст. 7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. На думку суду, відповідач своїми діями, спрямованими на відмову добровільно вирішити питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дочки. Його твердження про те, що надання такого дозволу матиме негативні наслідки для психічного розвитку [PERSON] , в ході розгляду справи підтверження не знайшли. Окрім того, як встановлено судом, виїзд малолітньої [PERSON] за кордон не пов`язаний з виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дітей ніяким чином не буде порушене чи обмежене. На підставі наведеного, враховуючи обставини справи та інтереси малолітньої [PERSON] , зважаючи на необхідність тимчасового виїзду дитини за кордон з метою її оздоровлення, відпочинку та всестороннього розвитку, з огляду на те, що така поїздка відповідатиме інтересам дитини, так як позивачкою вказана країна прямування та адреса місця перебування дитини за межами України, мета поїздки та її період, [PERSON] надані докази на підтвердження повернення дитини додому, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька в супроводі матері. Водночас, з огляду на викладене, враховуючи задекларовану позивачкою мету та місце призначення поїздки, суд приходить до висновку, що слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] без згоди її батька в супроводі матері до Франції та країн Шенгенської зони, Європейського Союзу на строк один місяць у період з дня набрання судовим рішенням законної сили по 01 вересня 2021 року. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки 908 грн сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного, ст. 141, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved