Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати його спадкоємцем за законом [PERSON], який помер [INFO] р., визнати за ним як за спадкоємцем [PERSON] право власності на 1/2 чистину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та на нежитлову будівлю - баню, яка розташована за адресою: [ADDRESS], реєстрацію права власності на нерухоме майно покласти на Реєстраційну службу Головного управління юстиції у Житомирської області. Бердичівська міська рада Житомирської області проти позову в частині, що стосується її прав та інтересів, заперечила, посилаючись на те, що [PERSON] спадщини після [PERSON] не прийняв, 1/2 чистина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], є самочинним будівництвом, а відтак її юридично не існує, тобто [PERSON] не набував права власності на неї, у зв'язку з чим [PERSON] не може це право успадкувати, відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Хажинська сільська рада Бердичівського району Житомирської області в частині, що стосується її прав та інтересів, позов визнала, про що зазначено у заяві від 20.05.2014 р. (а. с. 102). [PERSON] позов підтримав,посилаючись на те, що [PERSON] не може оформити право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], через що він, як власник іншої 1/2 частини цього будинку, не може оформити право власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. Судом з'ясовано, що [PERSON] є громадянином Ізраїлю, проживає у Німеччині, та є сином [PERSON], що підтверджується довідкою про місце проживання від 24.05.2013 р. та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.04.1900 р. (а. с. 21 - 22, 26). [PERSON] помер [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.01.2012 р. (а. с. 25). Таким чином, зважаючи на статті 1216 - 1218, 1222, 1223, 1258 та 1261 Цивільного кодексу України, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом [PERSON]. Тобто [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] в силу зазначених норм Цивільного кодексу України, а тому визнавати цю обставину в судовому порядку немає потреби, та, крім того, статтею 16 Цивільного кодексу України та іншими нормами законодавства України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання особи спадкоємцем за законом. Відповідно ж до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про визнання його спадкоємцем за законом [PERSON], який помер [INFO] р., необхідно відмовити. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09.12.2013 р. у справі № 278/5124/13-ц за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Озерянківської сільської ради Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку та майновий, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] (а. с. 14). Цим рішенням позов [PERSON] було задоволено у зв'язку з тим, що [PERSON] як спадкоємець за законом [PERSON] не може через нотаріальні органи здійснити своє спадкове право на майно, яке належало [PERSON]. Тобто Житомирським районним судом Житомирської області на момент ухвалення рішення (09.12.2013 р.) не було встановлено, що [PERSON] не прийняв спадщини після смерті батька - [PERSON]. Більше того, встановлення цієї обставини було б в силу статей 1268 - 1270 та 1272 Цивільного кодексу України підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON]. Беручи до уваги наведене у попередніх двох абзацах, а також зважаючи на те, що Бердичівська міська рада Житомирської області не подала будь-яких доказів того, що [PERSON] не прийняв спадщину після [PERSON] (лист № 822/01-16 від 08.10.2013 р. приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] таким доказом не є, оскільки у ньому лише зазначено про те, що станом на 08.10.2013 р. [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини (а. с. 34), та, крім того, законодавство України передбачає можливість у такому разі в судовому порядку визначити додатковий строк, достатній для подання заяви пр. прийняття спадщини (стаття 1272 Цивільного кодексу України)), суд виходить з того, що [PERSON] станом на 09.12.2013 р. спадщину після [PERSON] прийняв. [PERSON] був власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується дублікатом договору дарування від 10.09.2004 р. 1/2 ідеальної частини житлового будинку, Витягом з Державного реєстру правочинів від 14.08.2008 р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.09.2008 р. (а. с. 30 - 31, 29, 35). Зі змісту позовної заяви та пояснень [PERSON] випливає, що за життя його батько - [PERSON], здійснив реконструкцією належної йому 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Суд зазначає, що це підтверджується змістом дублікату договору дарування від 10.09.2004 р. 1/2 ідеальної частини житлового будинку та технічним паспортом станом на 14.01.2013 р. на цей будинок (а. с. 89 - 92), з яких випливає, що кількість та площа приміщень 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], зазначена у договорі дарування від 10.09.2004 р. 1/2 ідеальної частини житлового будинку відрізняється від кількості та площі приміщень, зазначених у технічному паспорті станом на 14.01.2013 р. на цей будинок. Також це підтверджується і висновком № 535/02.14 судової будівельно-технічної експертизи від 25.02.2014 р. (а. с. 58 - 96). Крім того, зі змісту позовної заяви та пояснень [PERSON] випливає, що за життя його батько - [PERSON], на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], яка йому не належала, побудував нежитлову будівлю - баню, а потім придбав вказану земельну ділянку. Суд зазначає, що це підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2011 р., Витягом з державного реєстру правочинів від 26.12.2011 р., Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 434201 від 23.03.2009 р. з відміткою про те, що право власності на земельну ділянку згідно договору переходить до [PERSON] та технічним паспортом на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] (а. с. 27-28, 23, 36 - 37, 15 - 20). Доказів того, що [PERSON] перед проведенням реконструкції належної йому 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та перед будівництвом нежитлової будівлі - бані за адресою: [ADDRESS], отримав дозвіл на це, [PERSON] не подав, а відтак суд, враховуючи частину першу статті 376 Цивільного кодексу України, згідно з якою житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (у редакції, чинній на момент проведення реконструкції та будівництва), виходить з того, що ця частина будинку та нежитлова будівля - баня, є самочинним будівництвом. Частиною другою статі 376 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, [PERSON] не набув прав власності на реконструйовану без дозволу 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та нежитлову будівлю - баню за адресою: [ADDRESS] (самочинне будівництво), а відтак і не отримав правовстановлюючого документа на них. Відсутність правовстановлюючого документа на це нерухоме майно унеможливлює реєстрацію [PERSON] права власності на нього, оскільки таке право власності реєструється на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину (пункт 6 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), але таке свідоцтво йому не може бути видано нотаріусом в силу п. 4.15 глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" розділу ІІ "ПОРЯДОК ВЧИНЕННЯ ОКРЕМИХ ВИДІВ НОТАРІАЛЬНИХ ДІЙ" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, яким встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Це підтверджується листом № 822/01-16 від 08.10.2013 р. приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON], у якому, зокрема, [PERSON] роз'яснено, що зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на належний [PERSON] об'єкт нерухомого майна нотаріус в подальшому буде позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину (а. с. 34). Разом з тим, можливість набуття особою, яка здійснила самочинне будівництво, такого права у судовому порядку передбачена частинами третьою - п'ятою статті 376 Цивільного кодексу України. Так, частиною п'ятою статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З висновку № 535/02.14 судової будівельно-технічної експертизи від 25.02.2014 р. вбачається, що, зокрема, реконструйована 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та нежитлова будівля - баня за адресою: [ADDRESS], відповідають вимогам ДБН 360-92 "Планування і забудова міських сільських поселень", ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення", ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт", ДБН В.1.1.7-2002 "Пожежна безпека об'єктів будівництва", ДБН 2.6-14-97 "Покриття будинків і споруд", ДБН В.2.5-28-2006 "Природне та штучне освітлення. Інженерне обладнання будинків і споруд", СНіП 2.04.05-91 "Опалення, вентиляція і кондиціонування", СНіП 2.04.01-85 "Внутрішній водопровід і каналізація будівель" та інших державних будівельних норм. Це нерухоме майно не перебуває в аварійному стані (а. с. 58 - 96) З цього випливає, що визнання за [PERSON] права власності на реконструйовану 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та нежитлову будівлю - баню за адресою: [ADDRESS], не порушило б прав інших осіб. Доказів протилежного, на що посилався представник Бердичівської міської ради Житомирської області у судових дебатах (щодо реконструйованої 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]), подано не було. Більше того, як зазначалось вище, Хажинська сільська рада Бердичівського району Житомирської області позов визнала (щодо нежитлової будівлі - бані за адресою: [ADDRESS]). Тобто [PERSON] як особа, яка здійснила самочинне будівництво, та користувач земельної ділянки, на якій розташована реконструйована без дозволу 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та як власник земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля - баня за адресою: [ADDRESS] (самочинне будівництво), мав можливість в судовому порядку визнати за собою право власності на це нерухоме майно, але через смерть не зробив цього. При цьому суд уточнює, що право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], перейшло до [PERSON] після укладення договору дарування від 10.09.2004 р. 1/2 ідеальної частини житлового будинку в силу статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України. [PERSON] як єдиний спадкоємець [PERSON], який прийняв спадщину, право власності на реконструйовану без дозволу 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та на нежитлову будівлю - баню за адресою: [ADDRESS] (самочинне будівництво) в порядку, передбаченому статтею 376 Цивільного кодексу України, зокрема, частиною п'ятою, набути не може, оскільки не є особою, яка здійснила самочинне будівництво. За таких обставин суд приходить до висновку, що права [PERSON] на частину спадщини батька - [PERSON], - 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та на нежитлову будівлю - баню за адресою: [ADDRESS], підлягають захисту в силу статей 1216 - 1218, 1222, 1223, 1258 та 1261 Цивільного кодексу України. При цьому суд зазначає, що захист прав [PERSON] як спадкоємця [PERSON], який прийняв спадщину, відповідатиме таким загальними засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Таким чином, позов [PERSON] в частині вимог про визнання за ним права власності на 1/2 чистину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та на нежитлову будівлю - баню, яка розташована за адресою: [ADDRESS], підлягає задоволенню. Щодо позову [PERSON] в частині вимоги про покладення реєстрації права власності на нерухоме майно на Реєстраційну службу Головного управління юстиції у Житомирської області, то у задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити, оскільки такий обов'язок існує в силу статей 3, 4 5, 6, 8 та 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тобто у покладенні цього обов'язку у судовому порядку немає необхідності.

Outcome: partial