Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

В лютому 2020 року представник позивача Ярошевський О.Т., в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 160000,00 грн. В обґрунтування вказав, що з 01.02.1993 по 04.04.2002 рік [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Гвардійська» тресту Кривбасшахтобуд ДД Криворізький державний залізорудний комбінат правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») по різним професіям: підземним прохідником, підземним вибухівником. 04.04.2002 року був звільнений з підприємства в зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. Висновком МСЕК від 09.10.1994 року йому вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням. Після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 24.09.2003 року йому встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково та визначено потребу в додаткових видах допомоги - санкурлікування та медикаментозне лікування. У зв`язку із ушкодженням здоров`я [PERSON] відчуває не тільки фізичні страждання: постійний біль в гомілках, ступнях, котрий збільшується в період ходьби, різко підвищене замерзання ніг, пітливість, затерпання, періодична ломота в суглобах кінцівок, замерзання кистей, кульгавість при ходьбі, більше на праву ногу, а й моральні: болі в гомілках, ступнях, затерпання в суглобах кінцівок не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки, що отримане захворювання неможливо вилікувати, стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Він змушений постійно проходити курси медикаментозного лікування. Порушено його звичний спосіб життя, професійне захворювання вимагає додаткових зусиль для організації його життя, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя. 20 лютого 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 09.10.1994 року, тобто з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно ст. 440-1 ЦК УРСР в редакції, що була чинною у 1994 р. моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних і моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти\~мінімальних розмірів\~заробітної плати. У пункті 17 Акту розслідування професійного захворювання від 02.10.1994 року взагалі не вказано конкретних посадових осіб ПАТ "Кривбасзалізрудком", які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача. [PERSON] 04.04.2002 року звільнився з підприємства за угодою сторін, а не внаслідок погіршення стану здоров`я, тому відсутні сукупні складові, які визначають можливість настання цивільно-правової відповідальності відповідача за даним фактом. Позивач не врахував пункт 11 вказаних Правил, яким передбачалося відшкодування моральної шкоди\~за\~заявою потерпілого\~про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. При цьому, позивач не надав доказів звернення з заявою про відшкодування моральної шкоди до конкретного роботодавця. Крім того, позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди саме відповідачем, зокрема висновком фахівця, а заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений. Розмір моральної шкоди, про стягнення якого просить позивач не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Також зазначили, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянні заподіювача та вини відповідача в її заподіянні. Крім того позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди після спливу 26 років з дня встановлення стійкої втрати професійної працездатності первинно, про поновлення якого не просив суд. 19 березня 2020 року судом постановлена ухвала про продовження позивачу строк для подачі відповіді на відзив. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] з 01.02.1993 року по 04.04.2002 року, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював підземним прохідником, підземним вибухівником на шахті «Гвардійська» тресту Кривбасшахтобуд ДД "Криворізький державний залізорудний комбінат" правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», звільнився 04.02.2020 року за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7-9). Висновком МСЕК від 19.10.1994 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням. При наступних переоглядах 25.10.1995 року,\~\~03.10.1996 року, 15.10.1997 року, 10.11.1998 року, 27.10.1999 року повторно підтверджено 25% втрати професійної працездатності. 18.10.2000 року, 06.08.2001 року встановлено 40% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 24.09.2003 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, безстроково. ( а.с. 11-15). Актом розслідування професійного захворювання від 02.10.1994 року проведеного на ВО «Кривбасруда» трест "Кривбасшахтобуд", правонаступником якої є ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено причини виникнення професійного захворювання [PERSON] , а саме: конструктивні недоліки машин та зазначено, що професійне захворювання виникло за обставин: вібрація працюючих машин та механізмів. Осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи встановити не можливо (а.с.10). Відповідно до\~ст. 153 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно\~ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено 25% втрати професійної працездатності у жовтні 1994 р., тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені\~Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги. У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі\~ст. 440-1 ЦК Української РСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі\~ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до\~ст. 3 Закону України "Про оплату праці"\~мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями\~3\~і\~8 Конституції України\~дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Згідно\~статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4723 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 23615,00 грн., а максимальний 944600,00 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Матеріалами справи\~встановлено,\~що у\~зв`язку\~з професійним\~захворюванням позивачу\~заподіяно моральну\~шкоду,\~яка полягає\~в тому,\~що він\~втратив професійну\~працездатність вперше\~у розмірі\~25%,\~в подальшому\~стан його\~здоров`я\~погіршився,\~встановлено 40%\~втрати працездатності\~та третю\~групу інвалідності.\~Після втрати\~працездатності,\~у позивача\~змінилися умови\~життя,\~він періодично\~проходить лікування,\~потребує медикаментозного\~лікування у\~зв`язку\~з отриманим\~професійним захворюванням,\~тому суд\~визначає розмір\~компенсації моральної\~шкоди в\~сумі 70\~000\~грн.,\~що є\~пропорційним з\~отриманим ушкодженням, який відповідає засадам справедливості, не призведе збагаченню позивача за рахунок відповідача та не поставить у вкрай скрутне положення відповідача.

Outcome: partial