Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати діяня відповідачів такими, що порушили його права, як споживача платіжної картки VISA Classic, стягнути на його користь з публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» безпідставно набуті грошові кошти в сумі 4746 грн. 46 коп та моральну шкоду в сумі 1500 грн. Свої позовні вимоги мотивував тим, що на початку 2011 року він придбав особисту картку VISA Classic в Хорольському відділенні «Приват Банку» для оплати за придбані товари. Замовлена ним картка допускала використання тільки власних коштів про що його повідомив працівник Хорольського відділення при отриманні цієї платіжної картки. Вказував, що 25 листопада 2011 року до нього зателефонували з банку і повідомили, що на його рахунку виникла заборгованість 120 грн. про яку він до цього нічого не знав. Оскільки платежів, а також підтверджень платежів з вказаної дати він ніяких не робив, а також знаючи, що дана платіжна карта дозволяє використання лише власних коштів, він відразу звернувся до служби безпеки банку за роз'ясненням. На його запит він отримав відповідь що не потрібно хвилюватися, бо це були не підтверджені зняття, тобто гроші з рахунку не зникли. Також зазначив, що 27 грудня 2011 року йому зателефонував працівник банку , який повідомив, що на його картці з'явився борг в сумі 4650 грн. та рекомендував йому погасити борг, оскільки лише таким способом він зможе зупинити нарахування процентів на цю суму, яку він в будь-якому разі повинен буде сплатити. Вказав, що працівники банку було порушено Закон України «Про захист прав споживачів», «Умови і правила надання банківських послуг», відповідно до яких відповідачі на вжили належних заходів захисту, чим не забезпечили збереження його коштів, що стало причиною втрати під впливом омани грошових коштів в сумі 4650 грн. Також вказав, що між ним та відповідачем кредитний договір не укладався, а тому введення відповідачем його депозитного рахунку в мінусовий показчик та нарахування йому процентів є незаконними. Зазначив, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку оцінив в 1500 грн.. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позові. Додатково пояснив, що ні особисті анкетні дані, ні пароль, ні дозвіл на проведення операцій із карткою нікому не надавав, також не розміщав ці відомості при проведення платіжних операцій в мережі Інтернет. Зняття грошових коштів з його депозитного рахунку були проведені без його згоди, без дотримання правил авторизації клієнта чи платіжної картки. Свою платіжну картку він нікому не надавав, вона увесь час була в нього. Вважає, що саме недосконала система безпеки банку призвела до несанкціонованого зняття коштів з його рахунку. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що незважаючи на те, що платіжна картка була депозитною, вона передбачала використання кредитних коштів, так як картка передбачає можливість використання овердрафту. Крім того зазначив, що слідчими органами встановлено, що незаконні зняття із картки позивача були проведені особою на ім'я [PERSON], який відбував покарання в Калінінській виправній колонії № 27 через мобільні термінали м. Горлівка Донецької області, а тому саме вказана особа є належним відповідачем по справі. З приводу стягнення із відповідача моральної шкоди вказав, що між сторонами мали місце договірні відносини, а тому моральна шкода з відповідача стягненню не підлягає. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, допитавши свідків, належно оцінивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до твердого переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемним правочином є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Тобто, кредитний договір укладений з порушенням письмової форми не підлягає виконанню та не створює ніяких юридичних наслідків. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відповідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" - споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (товару). Відповідно до ч. 7 цього Закону - у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як встановлено судом, і це не заперечується сторонами по справі, що 05 квітня 2011 року позивач придбав у Хорольському відділення ПАТ «ПриватБанк» платіжну картку VISA Classic для здійснення розрахунків за придбані товари. Вказану картку позивачу було видано на підставі відповідної заяви ( а.с. 164). З наявної в матеріалах справи роздруківки по картковому рахунку позивача ( а.с. 10-11) вбачається, що позивач операції по картці почав проводити із 05 квітня 2011 року, і станом на 03.11.2011 року на його рахунку рахувалося 96 грн. 46 коп. Також судом встановлено, що 25.11.2011 року представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанку" по телефону повідомив позивача про те, що на його рахунку виникла заборгованість в сумі 120 грн., в зв'язку з чим позивач звернувся до служби безпеки банку за роз'ясненням по питанню заборгованості, про що отримав відповідь, що це були непідтверджені зняття, тобто гроші з рахунку не зникли. Вказані обставини стверджуються роздруківкою дзвінків між позивачем та відповідачем ( а.с. 170). Таким чином представники відповідача вже станом на 25.11.2011 року мали можливість перевірити та встановити факт несанкціонованого зняття із депозитної картки позивача грошових коштів, так як несанкціоновані операції мали місце з 23.11.2011 року і станом на 25.11.2011 року, тобто на час звернення позивача з відповідною претензією до відповідача було вже проведено 5 таких операції ( а.с.10-11) на загальну суму 278 грн. 54 коп., без урахування позитивного залишку в сумі 96 грн. 46 коп. Також вказану обставину підтвердив в судовому засіданні і свідок [PERSON], що як працівник банку проводив бесіду із позивачем, який в суді пояснив, що до нього підходив позивач та просив перевірити його картковий рахунок, бо до нього телефонували із банку та говорили, що на його депозитній картці мається кредитна заборгованість. Після дзвінка до служби безпеки, йому повідомили, що з рахунку кошти не зняті, і цього зробити неможливо, бо кратка депозитна. В зв'язку з чим він заспокоїв позивача, вказавши йому , що це непідтверджені зняття. Маючи інформацію про підозрілі операції із карткою позивача працівники відповідача не вжили заходів до об'єктивної перевірки, повідомивши позивачу недостовірну на той час інформацію, тим самим допустивши подальші несанкціоновані зняття грошових коштів із карки позивача. 27.12.2011 року позивача [PERSON] працівником ПАТ КБ "ПриватБанк" по телефону було повідомлено про те, що на його картці з"явився борг в сумі 4650 грн., а також було рекомендовано погасити цей борг, щоб зупинити нарахування процентів. З наявної в матеріалах справи копії квитанції ( а.с. 14) вбачається, що позивач на рахунок відповідача вніс 4650 грн. грошових коштів в рахунок погашення виниклої на його картці заборгованості. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в суді також підтвердив і цю обставину, що позивач приходив пізніше і говорив, що з його рахунку без його відома було знято грошові кошти, просив розібратися. Не заперечував ту обставин, що радив позивачу сплатити борг, до тих пір поки буде йти перевірка, з метою недопущення нарахування відсотків. Представник відповідача не заперечував ту обставину, що вказана картка є депозитною, тобто такою, що передбачає використання лише тих коштів, що знаходяться на її рахунку. Разом з тим зазначив, що за певних обставин, при розрахунку даною карткою, в зв'язку з прив'язкою її до овердрафту є можливість введення картки в мінусовий показчик, тобто використання кредитних коштів. Про те ця операція, які і інші операції із карткою проводиться обов'язково після авторизації користувача чи електронного платіжного засобу, про що банківська програма робить відповідну відмітку. Згідно п.п. 2.4 та 2.5 глави 2 «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» № 223 - емітент зобов'язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку, емітент зобов'язаний забезпечити наявність у договорі порядку розгляду спорів, відповідальність емітента та клієнта, та інші визначені сторонами договору умови. Відповідно до п. 6.7 вищезазначеного Положення емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно викладеної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином Закон покладає відповідальність на користувача картки лише в тому випадку, якщо в судовому засіданні буде доведено, що саме користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Як встановлено судом, і це стверджується роздруківкою по особовому рахунку позивача ( а.с. 10 ) та довідкою Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області ( а.с.13) зняття грошових коштів із картки позивача проводилося шляхом поповнення мобільних терміналів, особою на ім'я [PERSON], що відбуває покарання в Калінінській виправній колонії № 27, що дає суду обґрунтовані підстави вважати, що платіжні операції були проведені без фізичного пред'явлення платіжної картки. З наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку позивача [PERSON] ( а.с. 10) вбачається, що по операціях проведених із 23 листопада 2011 року по картці позивача, код авторизації відсутній. При цьому по інших операціях із карткою, де мало місце як поповнення картки грошовими коштами, так я зняття з неї грошових сум код авторизації зазначено. Таким чином суд знаходить правдивими показання позивача в тій частині, що спірні операції із його карткою були проведені без його відома, без ідентифікації його як кристувача картки та без ідентифікації самої платіжної картки. В силу ст.. 10, 60 ЦПК України відповідачем не доведено що користувач, тобто позивач [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Доказування цих обставин законом покладено на відповідача, який не надав суду переконливих та достовірних доказів незаконного поводження позивача, що призвело до несанкціонованого зняття грошових коштів. Посилання представника відповідача на ту обставину, що без персональних даних позивача чи інформації про ПІН картки не могло бути проведено зняття коштів, як на обставину доведеності неправомірної дії позивача по збереженню цієї інформації носить характер припущення, а тому не приймається судом до уваги. Також суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, про те, що станом на 25.11.2011 року працівники банку не могли бачити про виниклу заборгованість, так як перші спірні операції по банку були проведені лише 07.12.2011 року не заслуговують на увагу, так як в суді встановлено, що саме з телефону центрального відділення «Приват Банку» 25.11.2011 року позивача було повідомлено про виниклу заборгованість в сумі 120 грн., що свідчить про те, що працівники центрального відділення знали про проведення операцій без відома позивача( а.с. 170). Таким чином суд вбачає правові підстави для стягнення із відповідача безпідставно набутих 4650 грн. грошових коштів, що були внесені позивачем на рахунок відповідача та 96 грн. 46 коп., що перебували на рахунку позивача, а всього 4746 грн. 46 коп. Що стосується стягнення із відповідача моральної шкоди на користь позивача, суд вважає, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як між сторонами склалися договірні відносини, тому в порядку ст.. 1167 ЦК України моральні шкода не підлягає стягненню із відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору , стягує з відповідача Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь держави судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп., розмір якого був встановлений на день подачі позову до суду. На підставі наведеного та

Outcome: partial