Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 21 лютого 2015 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті позивач став спадкоємцем зазначеного в заповіті майна, а саме ? частини кварити №74 по вул. Фрунзе (Академіка Янгеля), 69 в м. Вінниці, належної померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло. [PERSON] зазначає, що він отрима свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Іша частина даної квартири належить на праві власності відповідачу [PERSON] Після смерті матері, з травня 2015 року відповідач проживає у спірній квартирі разом із іншою жінкою, з ним він спілкується, а позивач як власник даної квартири не має змоги навідатись до квартири. Також, відповідач періодичну спірну квартиру здає квартирантам, не погоджуючи дане рішення з ним. Сторони не можуть дійти спільної думки щодо користування квартирою. Відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою, тому [PERSON] змушений був звернутися до суду з даним позовом та просить встановити порядок користування квартирою №74 в житловому будинку № 69 по вул. Академіка Янгеля (Фрунзе) в м. Вінниці, таким чином: -у користування [PERSON] виділити кімнату № 1 площею 12,8 кв.м., із лоджею площею 2,6 кв.м.; -у користування [PERSON] виділити житлову кімнату № 2 площею 16,8 кв.м.; -в загальному користуванні залишити: кухню площею 8,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., коридор площею 8,5 кв.м., балкон площею 2,7 кв.м. та частину підвалу площею 2,3 кв.м. Також просить стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що між сторонами у вересні 2015 року був укладений договір довічного утримання, однак після того, як в 2016 році відповідач одружився, договір був розірваний в судовому порядку. Всі конфлікти між позивачем та відповідачем, почалися з моменту одруження відповідача, та проживання його дружини в спірній квартирі. Просила позов задовольнити. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтва про смерть серії І-АМ № 308192, суд вбачає, що 21 лютого 2015 року померла мати позивача [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.09.2015 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є її син [PERSON]. Спадщина складається з ? частки квартири під № 74, яка знаходиться в м. Вінниці по вул. Фрунзе, в будинку під № 69. (а.с. 6). Право власності позивача на спірну квартиру підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 6 зворіт, 7). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], судом встановлено, що квартира складається з двох кімнат житловою площею 29,6 кв.м., у тому числі 1 кімната 12,8 кв.м., 2-га кімната 16,8 кв.м., кухня площею 8,1 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 8,5 кв.м., вбудованої шафи 0,4; 0,7 кв.м. Квартира також обладнана балконом 2,7 кв.м., лоджією 2,6 кв.м. Загальна площа квартири становить 53,2 кв.м. (а.с. 3-4). Отже, з запропонованого позивачем варіанту встановлення порядку користування спірною квартирою вбачається, що відповідач матиме більшу за площею кімнату (16,8 кв.м.), ніж позивач (12,8 кв.м.). Також з матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2016 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 178485, виданим 13.05.2016 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 54). З письмових пояснень сусідів відповідача, встановлено, що відповідач [PERSON] проживає разом зі своєю дружиною в спірній квартирі (а.с. 55-57). Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~Згідно зі\~ст. 47 Конституції України,\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно\~ст. 55 Основного Закону України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.\~\~ Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України). Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен\~має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності. Відповідно до положень ст. 358 ЦК україни, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного або кількох співвласників, є відсутність між ними згоди щодо порядку володіння та користування таким майном. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач своїми діями створюють перешкоди позивачу у користуванні квартирою №74 будинку №69 по вул. Фрунзе у м. Вінниці, шляхом позбавлення позивача вільного доступу до даного нерухомого майна. В п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.95 року зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановляється судом. З огляду на вищевикладене, враховуючи технічні характеристики житлового приміщення, інтереси сторін, суд вважає за доцільне та справедливе встановити порядок користування квартирою №74 по вул. Фрунзе, 69 у м. Вінниці, виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату № 1 площею 12, 8 кв.м., із лоджею площею 2,6 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату № 2 площею 16, 8 кв.м.; та у загальному користуванні залишити: кухню площею 8,1 кв.м., ванну кімнату площею 2, 6 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., коридор площею 8,5 кв.м., балкон площею 2,7 кв.м. та частину підвалу площею 2,3 кв.м., оскільки такий порядок користування квартирою є найбільш прийнятним. Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Така ж Правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12 цс 13, яку суд зобов'язаний враховувати при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved