Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося з позовом до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 21608,73 грн. за кредитним договором №0704/51 від 23.02.2009 року. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено Кредитну угоду № 0704/51 (а.с.10-12), у відповідності з п. 1.1. якої ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язувався надати [PERSON] кредит, а останній, як позичальник, зобов'язувався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною угодою і договором про видачу траншу, але не пізніше 22.04.2010 року. На виконання Кредитної угоди між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір про видачу Траншу № 0704/51/1 від 24.04.2007 року (а.с.14), у відповідності до п. 1.1., 1.2. якого позивач зобов'язувався надати [PERSON] частину кредитних коштів - транш кредиту в розмірі 100 тисяч грн. Згідно з п. 1.1., 1.3. Договору про видачу Траншу [PERSON] зобов'язувався повернути зазначений Транш кредиту та сплатити відсотки на суму Траншу відповідно до Графіка погашення кредиту (а.с.15), який є Додатком № 1 до Договору про видачу Траншу. У відповідності до Графіка погашення кредиту загальний розмір щомісячного платежу, який [PERSON] зобов'язувався сплачувати на користь ПАТ КБ «Приватбанк», визначено в сумі 3623,00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов ПАТ КБ "Приватбанк" позов підтримав, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість в розмірі 21 608, 73 грн. , у зустрічному позові [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди відмовити за пропуском строків звернення до суду . Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення із [PERSON] заборгованості в розмірі 21608,73 грн. за кредитним договором №0704/51 від 23.02.2009 року не визнали та просять суд в позові відмовити, зустрічний позов [PERSON] підтримали та просять його задовольнити, визнавши дії ПАТ КБ "Приватбанк" щодо підвищення [PERSON] з 01.02.2009 року в односторонньому порядку відсоткової ставки з 18 відсотків на рік до 30 відсотків на рік за Кредитною угодою № 0704/51 від 24 квітня 2007 року, - незаконними. Також просять суд : зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" провести з 01.02.2009 року перерахунок внесених [PERSON] сум платежів та відсотків за користування кредитом за Кредитною угодою № 0704/51 від 24 квітня 2007 року та і Договором про видачу Траншу № 0704/51/1 від 24.04.2007 року за відсотковою ставкою 18 відсотків річних та зарахувати сплачені [PERSON] кошти у рахунок погашення основного боргу (тіла) даного кредиту; зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" повернути [PERSON] [INFO], житловий будинок по [ADDRESS], який перебуває в іпотеці Банку згідно договору іпотеки № 0704/51/1 від 24 квітня 2007 року, який укладений між [PERSON] і ПАТ КБ "Приватбанк" та посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі під № 1744; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS], що переданий в іпотеку на підставі Договору іпотеки № 0704/51/1 від 24 квітня 2007 року, який укладений між [PERSON] і ПАТ КБ "Приватбанк" та посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі під № 1744 ; стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь [PERSON] [INFO] 50000 гривень заподіяної моральної шкоди. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд у позові ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовляє, зустрічний позов [PERSON] про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 21.05.2007 року по 20.04.2010 року відповідно до графіка погашення кредиту щомісячно вносив платежі у розмірі 3623,00 грн. згідно Графіку погашення кредиту, що підтверджується доданими [PERSON] квитанціями (а.с.119-139). За вказаний період [PERSON] на погашення кредиту вніс коштів в розмірі 130451,01 грн. Факт внесення відповідачем оплати кредиту у вказаних розмірах представник позивача в судовому засіданні визнав повністю. Суд також бере до уваги той факт, що ПАТ «КБ Приватбанк» звертався до Дубровицького районного суду з позовом стягнення боргу, але ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 18.11.2009 року у справі № 2-258/09 (а.с.74) позовну заяву ПАТ «КБ Приватбанк» залишено без розгляду. Згідно з цією ухвалою судом встановлено, що позивач не надав суду доказів наявності у [PERSON] заборгованості по кредиту. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд встановив, що відповідач не погодився з сумою заборгованості і вважає, що виконав зобов'язання з повернення кредиту повністю, а сума боргу нарахована йому безпідставно. Представник позивача пояснив, що заборгованість позивача виникла з 01.02.2009 року і є наслідком збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки по кредиту з 18 відсотків річних до 30 відсотків річних. З розрахунку розміру заборгованості (а.с.5-6) вбачається, що з 24.04.2007 року по 21.01.2009 року позивач застосовував відсоткову ставку по кредиту 18 % річних, а з 01.02.2009 року по 21.04.2010 року позивач розпочав застосовувати відсотковому ставку 30 % річних. Відповідно до ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено судом, згідно з п.2.3.1. Кредитної угоди Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому Банк за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що місить графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, розрахований з урахуванням нової відсоткової ставки. Проте, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду жодних доказів письмового повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки по кредиту з 18% до 30% на рік у порядку, встановленому п. 2.3.1. Кредитної угоди. [PERSON] підтвердив, що не отримував жодних повідомлень від позивача про зміну відсоткової ставки по кредиту. З довідки УДППЗ «Укрпошта» від 02.10.2009 року № 346/01 (а.с.116) вбачається, що у період з 01.12.2008 року по 01.10.2009 року на ім'я [PERSON] рекомендовані листи не поступали. Судом також досліджено наданий відповідачем мобільний телефон Nokia-3120c-1-c RM-364, в якому містяться СМС-повідомлення від 15.07.2009 року о 14 год. 23 хв., від 15.08.2009 року о 9 год.28 хв., 16.12.2009 року о 12 год. 08 хв., зі змісту яких вбачається нагадування [PERSON] внести щомісячний розмір платежу по кредиту в розмірі 3623,00 грн. Судом встановлено, що в текстах вказаних повідомлень зазначається офіційний веб-сайт ПАТ КБ «Приватбанк» і такі повідомлення надходили відповідачу з номеру 10060, який з пояснень сторін належить ПАТ КБ «Приватбанк». З даних повідомлень суд встановив, що позивач продовжував їх надсилати після 01.02.2009 року і впродовж 2009 року. Крім того, суд враховує той факт, що протягом періоду користування кредитом, а також в подальшому під час листування між сторонами позивач жодним чином не повідомляв відповідача про розмір заборгованості і причини її виникнення, у тому числі у зв'язку зі зміною відсоткової ставки. Таким чином, суд переконується у тому, що відповідач [PERSON] не був повідомлений позивачем належним чином у встановленому Кредитною угодою порядку про збільшення відсоткової ставки по кредиту до 30%, а тому відповідач знати про зміну умов Кредитної угоди і виконувати свої зобов'язання зі зміненими умовами не міг. Позивач не виконав п. 2.3.1.Кредитної угоди, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку без дотримання п.2.3.1. Кредитної угоди не створює для сторін жодних юридичних наслідків. Тому дії ПАТ КБ «Приватбанку» щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки з 18% на рік до 30% на рік без повідомлення про це відповідача є неправомірними. Крім того, суд вважає за можливе відновити порушене позивачем попереднє становище відповідача, зобов'язавши ПАТ «КБ Приватбанк» провести [PERSON] перерахунок внесених сум платежів та відсотків за відсотковою ставкою 18 % річних і зарахувати такі кошти у рахунок погашення основного боргу (тіла) даного кредиту. Згідно з п. 2-4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд також встановив, що ПАТ «КБ Приватбанк» є іпотекодержателем житлового будинку [PERSON], що знаходиться по [ADDRESS], згідно договору іпотеки № 0704/51/1 від 24 квітня 2007 року, який укладений між [PERSON] і ПАТ КБ «Приватбанк» та посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі під № 1744 (а.с.17-18). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч. 3 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві. Враховуючи, що [PERSON] виконав належним чином зобов'язання з оплати кредиту, то суд вважає, що ПАТ «КБ Приватбанк» зобов'язаний повернути у повне розпорядження [PERSON] належний йому житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]. [PERSON] також звернувся до суду з позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн. Судом встановлено, що він звертався за медичною допомогою, про що свідчать записи в медичні картці (а.с.112-114). З пояснень [PERSON] і його представника, звернення в лікарню зумовлене погіршенням стану здоров'я через душевні страждання, що виникли внаслідок даного судового спору з ПАТ «КБ Приватбанк» і на цьому фоні зайвих клопотів, матеріальних витрат, переживань, втрати спокою, душевної рівноваги, вільного часу, погіршення відносини у сім'ї, з друзями, оточуючими, виникнення роздратованості. Суд встановив за фіскальними чеками (а.с.115) факт придбання [PERSON] відповідних ліків за призначенням лікарів. Суд вважає, що факт обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав [PERSON] та вимушених змін у його життєвих стосунках, частково знаходить своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч.1 п.2 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року від №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з ПАТ «КБ Приватбанк» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Доводи позивача щодо застосування до зустрічних позовних вимог [PERSON] строку позовної давності, що викладені у заяві про застосування наслідків спливу позовної давності,, суд до уваги не приймає, оскільки представник ПАТ «КБ Приватбанк» не довів, яким чином і в який спосіб [PERSON] мав можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо він не отримував будь-яких відомостей від ПАТ «КБ Приватбанк», які вказували б на такі порушення.

Outcome: partial