Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 грудня 2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області задоволено заяву АК «Харківобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію. 29 квітня 2014 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області своєю ухвалою скасував зазначений судовий наказ від 13.12.2010 року. АК «Харківобленерго» не погодився з зазначеною ухвалою та оскаржив її до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна інстанція провадження за скаргою закрила, як помилково призначене. Ухвалу від 03.06.2014 року судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області позивач також оскаржив до Вищого спеціалізованого суду України, але було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Тому позивач вимушений звернутися до суду в позовному провадженні, посилаючись на те, що згідно відкритого особистого рахунку побутового абонента № 220050 на підставі договору про користування електричною енергією, за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 4[ADDRESS] використовує електроенергію для власних побутових потреб. Відповідно до умов Договору Енергопостачальник надає в користування зазначені послуги, а користувач зобов»язується сплачувати в повному обсязі одержану електричну енергію. Але, на даний момент за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 209 грн. 50 коп.. В зв’язку з викладеним представник позивача звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за використану електричну енергію, а також судові витрати в розмірі 243,60 грн.. У судове засідання, 17 листопада 2014 року, представник позивача [PERSON], не з"явився і про причини своєї неявки суду не повідомив, тоді як про день, час, та місце слухання справи, судом повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, заяв по справі до суду не подав. Однак, у минулих судових засіданнях, він повністю підтримав позовні вимоги на підставі тих даних, які в ньому вказані. Відповідач також у судове засідання 17 листопада 2014 року не з"явився і про причини своєї неявки суду не повідомив, тоді як про день, час, та місце слухання справи, судом повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Заяв по справі до суду не подав. Про те, у минулих судових засіданнях він повністю заперечував проти позовних вимог позивача і пояснив, що він не є належним відповідачем по справі. При цьому зазначив, що займаючи посаду керуючого філією одного з банків, він отритмав у заставу за кредитним договором житловий будинок за адресою: Харківська область, місто Лозова, вул. Комарова, будинок-122. Цей будинок перебував під наглядом їх охоронця, який там проживав. Так як за погодними умовами це вже була холодна пора року, він, з метою, щоб охоронець не замерз, особисто уклав з позивачем 29.10.2008 року договір про користування електричною енергією. З умовами даного договору він ознайомлений, про що поставив свій підис. Доки він займав вищевказану посаду, сплачував особисто по рахункам за використану електричну енергію у цьому будинку. Однак, потім, після звільнення з посади, він перестав сплачувати по рахунках, які продовжували приходити на адресу його реєстрації. Він отримавав всі рахунки та всі рекомендовані листи, які йому у зв"язку з цим приходили, у тому числі і про стягнення з нього боргу, про те, він їх викидав до сміттєвого відра так як вважав, що більше ніякого відношення до цих боргів не має. Відповідач також вказав на запитання представника позивача, що він з умовами договору знайомий і коли його підписував, то це була його особиста воля, за весь цей час, він не писав заяв до позивача про припинення строку дії договору та не звертався до суду з позовами про визнання його недійсним. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд визнає неявку сторін у судове засідання не поважною, що в свою чергу, не перешкоджає розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з"ясовано, що 29.10.2008 року, відповідач звернувся до позивача з письмовою заявою про укладення з ним Договору на користування електричною енергією у житловому будинку за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Комарова, буд.122, належного йому на підставі договору купівлі - продажу (а.с.№13). Станом на 29.10.2008 року, між позивачем та відповідачем укладено Договір №220050 про користування еклентричнорю енергією (далі за текстом договір) за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Комарова, буд.122 (а.с.№9-10). Уклавши даний Договір, сторони взяли на себе певні зобов»язання. Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов’язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов’язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст.626 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно до ст.631 ЦК України - закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до Розділу Договору "Права та обов"язки Споживача" пунктом 11 визначено, що споживач електричної енергії зобов"язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору; вносити плату за електричну енергію відповідно до умов договору; не пізніше ніж за сім днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або іншому об"єкті, письмово повідомити Енергопостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електроенергію включно на день виїзду. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов»язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як вбачається із Довідки розрахунку за спожиту електричну енергію на абонента [PERSON], в останнього, виникла забогованість за використану електричну енергію на суму в 209 грн.50 коп. (а.с.№16). Згідно до Довідки абонета [PERSON], (а.с..№17-19), заборгованість за використану електричну енергію ним не погашена. На адресу відповідача позивачем за вих.номером 26-е/56-1197 від 19.07.2010 року було направлено претензію щодо сплати заборгованості за електричну енергію на суму в 209 грн. 50 коп. (а.с.№14), яку відповідачем отримано 26.10.2010 року про що свідчить його особистий підпис у зворотньому поштовому повідомленні (а.с.№15). Перед поданням позивачем позову до суду, ним було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], суми боргу. На що, 13 грудня 2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області задоволено заяву АК «Харківобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію (а.с.№5). 29 квітня 2014 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області своєю ухвалою скасував зазначений судовий наказ від 13.12.2010 року (а.с.№6). АК «Харківобленерго» не погодився з зазначеною ухвалою та оскаржив її до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна інстанція провадження за скаргою закрила, як помилково призначене (а.с.№6-7). Ухвалу від 03.06.2014 року судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області позивач також оскаржив до Вищого спеціалізованого суду України, але було відмовлено у відкритті касаційного провадження (а.с.№8). Згідно з вивчених матеріалів справи, судом з»ясовано, що відповідачем зобов’язання за договором було порушено, внаслідок чого, останній має перед позивачем заборгованість за використану електричну енергію на суму 209 грн. 50 коп.. Тому, суд вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Питання про судові витрати суд вирішує в порядку ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved