Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПрАТ "НКМЗ", третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 26.10.1982 по 26.04.2011 безперервно працювала формувальником ручної формовки у фасоносталеливарному цеху ПрАТ «НКМЗ». За час роботи у відповідача зі шкідливими та небезпечними умовами праці, вона отримала професійне захворювання та змушена була звільнитися. Професійне захворювання було виявлено у березні 2011 року медичною комісією Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань. Факт професійного захворювання також було підтверджено медичною 29.03.2011 року. Згідно висновку, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою роботою в умовах дії шкідливих виробничих чинників. Обласна профпатологічна медико-соціальна експертна комісія 26.04.2011 вперше визнала захворювання позивача професійним з 40 % втратою працездатності. Після проходження медичного огляду, 14.05.2012 р. обласна профпатологічна медико-соціальна експертна комісія повторно визнала захворювання позивача професійним з 40 % втрати працездатності та встановила третю групу інвалідності безстроково. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивач змушена періодично лікуватися у медичних закладах, проходити курси реабілітації . У зв`язку з тим, що стан здоров`я позивача є невідновним змінився її життєвий уклад у зв`язку з чим вона отримала психологічну травму. У зв`язку з професійним захворюванням частково втратила працездатність, обмежена під час вибору міста праці, час від часу відчуває фізичний біль у суглобах, має порушення сну відчуває шум в голові, не витримує тривалих фізичних навантажень тим самим зазнає фізичні страждання та емоційні переживання . У зв`язку з хворобою порушились зв`язки у сім`ї та з оточуючими, стало неможливим вести активний спосіб життя, позбавлена можливості реалізації звичок та бажань. Після захворювання та звільнення не знайшла постійного місця праці. Працедавці, дізнавшись про хворобу, відмовляють у працевлаштуванні. Вважає, що у зв`язку з хворобою спричиняє труднощі близьким, тому змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. Згідно відзиву ПрАТ «НКМЗ», який надійшов на адресу суду 22.01.2020 р. , зазначено, що є хибною думка позивача, що відповідач не забезпечив йому безпечні умови праці. Так, в порядку ст.153 ч.6 КЗпП України та ст.21 ч.3 Закону України "Про охорону праці" відповідач отримав від ТУ Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки. В порядку ст.5 Закону України "Про охорону праці" позивач під розписку був поінформований про умови праці та наявність на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Таким чином, позивач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно на неї погодився. Крім того, відповідач надавав позивачу пільги та компенсації за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням. Вважає, що відповідач не вчиняв протиправних дій у відношенні позивача, а навпаки, забезпечив йому пільги та компенсації, гарантовані законом. Окрім того, позивачем не наведено жодних доказів щодо глибини моральних страждань. Він, також, не довів, що зміни, які сталися в особистому житті, пов`язані саме з наявністю у професійного захворювання. У медичних виписках позивача зазначено, що «загальний стан задовільний», що на думку відповідача спростовує заяви про наявність психологічної травми та порушення душевної рівноваги. Вважає, що відсутні правові підстави для компенсації позивачу моральної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача [PERSON] в судому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав викладених у відзиві, просила в позовних вимогах відмовити. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Ликова В.Ю. до суду не з`явилася, надала пояснення в яких зазначила, що Краматорське міське відділення права позивача не порушує, оскільки діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до постанови Верховного Суду України від 21.08.2018 року у справі № 579/951/16-ц не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. Вислухав пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 26.10.1982 по 26.04.2011 безперервно працювала формувальником ручної формовки у фасоносталеливарному цеху ПрАТ «НКМЗ». Перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ "НКМЗ" 28 років 6 місяців, позивач працювала зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень, пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року. 19.03.2011 року Донецькою обласною клінічною лікарнею профзахворювань [PERSON] був встановлений діагноз - вібраційна хвороба другого ступеню. З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 18.04.2011 року по формі П-4, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання [PERSON] отримала працюючи на ПрАТ "НКМЗ". Згідно медичного висновку медико-соціальної експертної комісії від 26.04.2011 року, позивачу вперше було встановлено професійне захворювання - вібраційна хвороба. 14.05.2012 позивач повторно проходив стаціонарне обстеження в клініці профзахворювань. Обласною профпаталогічною МСЕК м. Донецьк захворювання [PERSON] було визнано професійним з 40% втратою працездатності та встановлено їй 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії 10ААА № 133205 та серії 10ААБ № 385055. Представленими позивачем копіями медичних документів підтверджується факт його неодноразових стаціонарних лікувань та проведенням оздоровлень. З огляду на наведені в позовних вимогах обґрунтування позивач [PERSON] вимагає від роботодавця ПрАТ "НКМЗ" відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок отриманого професійного захворювання. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам Конституції України. Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПрАТ "НКМЗ" отримав професійне захворювання і йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності. З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки він відповідає тяжкості отриманого позивачем профзахворювання з 40% втратою працездатності та інвалідністю 3 групи, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 40 000 грн. Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved