Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №5087, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,120 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,120 га, кадастровий номер [NUMBER] що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач стверджує, що спірний договір є недійсним, оскільки при його укладанні було допущено порушення, а саме нерухоме майно, що було передано в іпотеку, не належало [PERSON] на праві власності, оскільки не було зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про застосування строків позовної давності. Третя особа в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду письмові пояснення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №5084, відповідно до умов якого [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,120 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. 12 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №5081, відповідно до умов якого [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,120 га, кадастровий номер [NUMBER] що розташована за адресою: [ADDRESS]. 12 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №5087, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,120 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,120 га, кадастровий номер [NUMBER] що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 575, окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до вимог ст. 578 та ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передано в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Частиною 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 07 листопада 2011 року у справі №6-44цс11, і що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суддів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Враховуючи, що на момент укладання договору іпотеки, нерухоме майно, що було передано позивачем в іпотеку, не було зареєстроване у встановленому законом порядку, тобто нерухоме майно не належоло іпотекодавцю на праві власності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved