Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

08 квітня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що їй, [PERSON], [PERSON], [PERSON], на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 вересня 2006 року., належала квартира [ADDRESS]. Частки співвласників спірної квартири згідно закону були рівними, кожному належала ? частина квартири. В процессі примусового виконання судового рішення про стягнення грошових коштів з відповідача на її користь Самарським відділом державної виконавчої служби ДМУЮ була виділена частка відповідача в спірній квартирі та виставлена на торги. ? частка спірної квартири, яка належала відповідачу, була нею придбана на електронних торгах. Так, як відповідач не є власником спірної квартири, він втратив право користування жилим приміщенням в ній. Добровільно знятися з реєстраційного обліку він не бажає. Просила суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] зі зняттям його з реєстрації за місцем проживання та стягнути на її користь сплачений нею судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, за наведених в позовній заяві обставин і підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та з посиланням на визнання позовних вимог. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухав доводи позивача, дослідив письмові матеріали справи, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що ? частку квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала відповідачу, позивач [PERSON] придбала на електронних торгах, про що був складений відповідний акт від 29.01.2015 року, на підставі якого видане свідоцтво про право власності від 04.03.2015р. посвідчене державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі №2-339. На теперішній час [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради №834 від 24.03.2015р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Отже, суд вважає, що в даному випадку відповідач втратив право користування житлом, оскільки його право власності на частку спірної квартири було припинено, внаслідок продажу її на електронних торгах. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, то є достатні підстави для зняття його з реєстрації місця проживання. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення вказаних норм закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн., які документально підтверджені , а стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Проте в матеріалах справи відсутні докази, що позивач укладав з адвокатом договір про надання юридичних послуг, а також документи, що свідчать про оплату гонорару, які оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Outcome: approved