Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

представник позивача [PERSON] частково змінив позовні вимоги позивача та просить суд стягнути з відповідача ГУНП в Черкаській області на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 77254 грн. 80 коп., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп., а також понесені витрати повязані з наданням правової допомоги в розмірі 10000 грн. 00 коп.; витрати по оплаті судового збору в розмірі 973 грн. 00 коп. та витрати по оплаті експертизи в розмірі 1700 грн. 00 коп.. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до постанови від 03.10.2016 №690/461/16-п [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. за те, що він 18.09.2016 о 09 год. 00 хв. в м.Ватутіне Черкаської області по вул.Першобудівників, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак 06-10 на перехресті рівнозначних доріг, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Чері Амулет», державний номерний знак [NUMBER], який рухався праворуч, внаслідок чого сталося ДТП та транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль марки «Чері Амулет» належить на праві приватної власності позивачу [PERSON]. На момент вчинення ДТП [PERSON] працював молодшим інспектором Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області та виконував свої службові обовязки на службовому автомобілі марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак 06-10. Вказаний автомобіль був зареєстрований за УМВС України в Черкаській області. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 було утворено ГУНП в Черкаській області. Власником транспортного засобу визнається фізична чи юридична особа, що володіє майновими правами на транспортний засіб та має відповідні документи на це. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Положення вказаної статті стосується відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Внаслідок ДТП позивачу була завдана моральна та матеріальна шкода. Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Чері Амулет», державний номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП відповідно до висновку експертизи №35 від 14.10.2017 складає 77254 грн. 80 коп.. Крім того позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із пошкодженням майна. Він є людиною похилого віку, за допомогою вказаного автомобіля, при погіршенні стану здоровя, він міг самостійно прибути до медичної установи. Йому та членам його сімї довелося користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності. Він відчував себе пригніченим та ізольованим, був позбавлений нормального укладу життя. Розмір завданої позивачу моральної шкоди визначити важко, але він має хоч би компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому та його родині, саме тому він оцінює заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп.. За таких обставин позивач і змушений був звернутися до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач в ході судового розгляду також підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Черкаській області позовні вимоги позивача не визнала повністю та просить у їх задоволенні відмовити, виходячи із того, що позивачем не надано доказів якими саме діями чи бездіяльністю ГУНП в Черкаській області спричинено йому матеріальну та моральну шкоду, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. ГУНП в Черкаській області на підставі наказу №1785 від 07.10.2016 створеною комісією Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області проведено службове розслідування по факту ДТП за участю молодшого інспектора Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції [PERSON], який 18.09.2016 самовільно, нікого не повідомивши, здійснив виїзд на незакріпленому за ним службовому автомобілі марки «ВАЗ-2107, державний номерний знак 06-10. Після чого скоїв ДТП з автомобілем марки«Чері Амулет», державний номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON]. А тому [PERSON] повинен самостійно нести відповідальність за заподіяною шкодою позивачу. Відповідно до актів судово-медичного обстеження №377, 378 від 18.09.2016 у [PERSON] та [PERSON] яких-небудь ушкоджень виявлено не було. [PERSON] порушив п.4.32 наказу МВС України №181 від 28.04.2009 «Про організацію діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства держави від протиправних посягань» та порушив ПДР України і своїми діями вчинив проступок несумісний з подальшим проходженням служби в національній поліції. [PERSON] написав рапорт та звільнився з національної поліції. Відповідно до ст.1187 ЦК України, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, завдала шкоди діяльності щодо його використання, зберігання або утримання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах. Третя особа [PERSON] позовні вимоги позивача не визнає та просить в позові відмовити. Заслухавши сторони, свідка [PERSON] та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідно до постанови судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року №690/461/16-п (а.с.11) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. за те, що він 18.09.2016 о 09 год. 00 хв. в м.Ватутіне Черкаської області по вул.Першобудівників, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак 06-10 на перехресті рівнозначних доріг, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Чері Амулет», державний номерний знак [NUMBER], який рухався праворуч, внаслідок чого сталося ДТП та транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль марки «Чері Амулет» належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10). На момент вчинення ДТП [PERSON] працював молодшим інспектором Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області та виконував свої службові обовязки на службовому автомобілі марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак 06-10. Вказаний автомобіль був зареєстрований за автогосподарством УМВС України в Черкаській області, що стверджується листом регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області №31/23/1-379 від 07.03.2017 (а.с.12). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 (а.с.14) було утворено Головне управління Національної поліції в Черкаській області. Власником транспортного засобу визнається фізична чи юридична особа, що володіє майновими правами на транспортний засіб та має відповідні документи на це. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Положення вказаної статті стосується відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. В ході судового розгляду представником відповідача не надано суду доказів які б спростовували факт не перебування третьої особи [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем на час дорожньо-транспортної пригоди та не надано суду доказів які б підтверджували факт незаконного заволодіння третьою особою [PERSON] транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні встановлено, що позивач як потерпілий від ДТП має право вимоги на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яку він зазнав внаслідок адміністративного правопорушення вчиненого [PERSON]. Заподіяна матеріальна шкода та її розмір підтверджується довідкою (а.с.13), висновком експертизи №35 від 14.10.2017 (а.с.102-155), яка складає 77254 грн. 80 коп.. Моральна шкода, завдана позивачу полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із пошкодженням майна. Він є людиною похилого віку [INFO] (а.с.6), має неналежний стан здоровя, за допомогою сина на власному автомобілі, при погіршенні стану здоровя, він міг самостійно прибути до медичної установи. Йому та членам його сімї доводиться тривалий час користуватися громадським транспортом, що викликає суттєві незручності, оскільки він проживає за декілька кілометрів від зупинки громадського транспорту. Він відчував себе пригніченим та ізольованим, позбавленим нормального укладу життя. На протязі року ні представники відповідача ні третя особа [PERSON] не поцікавилися наслідками дорожньо-транспортної пригоди, розміром заподіяної шкоди. Не проявили жодних намірів хоч часткового її відшкодування. Розмір завданої моральної шкоди визначити важко, але він має хоч би якось компенсувати ті страждання, які довелося перенести йому та його родині, саме тому він оцінює заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп.. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, тому суд, з урахуванням того, що моральна шкода, пов'язана з неправомірними діями особи, яка її завдала, вважає доказаним факт заподіяння відповідачем позивачу і моральної шкоди. Згідно ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів. Жоден доказ для суду не має заздалегідь встановленого значення. Спірні правовідносини регулюються ЦК України. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних , радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Відповідно до п.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарювання відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор та інші). Відповідно до п.1.10 ПДР України, власником транспортного засобу визнається фізична чи юридична особа, що володіє майновими правами на транспортний засіб та має відповідні документи на це. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Положення вказаної статті стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди (п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними Постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Встановлення Законом обов'язку відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім громадянам забезпечення прав. За таких обставин, на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Враховуючи приписи ч.3 ст.23 ЦК України, відповідно до положень якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд задовольняє вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 77254 грн. 80 коп. в повному обсязі. З огляду на приписи ст.23 ЦК України, суд прийшов до висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі 15000 грн. 00 коп., з урахуванням обставин справи дана сума буде відповідати вимогам розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, то суд виходячи з граничного їх відшкодування та наданого розрахунку (а.с.170) задовольняє стягнення часткового в розмірі 8000 грн. 00 коп.. А також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1700 грн. 00 коп. (а.с.162) та по оплаті судового збору в сумі 973 грн. 00 коп. (а.с.1,161). Суд також стягує з відповідача на користь держави недоплачену позивачем суму судового збору в сумі 439 грн. 55 коп.. На підставі ст.22, 23, 1167, 1168, 1187, 1188 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди",Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995, із змінами внесеними постановою №5 від 25.05.2001, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та

Outcome: partial