Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 150\~000,00 гривень заподіяної йому моральної шкоди внаслідок порушення особистого немайнового права. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтував тим, що як голова Наглядової ради ПрАТ "Любомльське РТП" 21 червня 2020 року здійснював огляд території товариства. Під час огляду виявив відчинені двері в приміщеннях майстерні та столярного цеху, а в приміщені станції МТФ вибите вікно. Двері в майстерні та цеху закрив, а вікно забив обрізками ДСП, які перевіз з адміністративного приміщення. Після огляду інших приміщень, виїжджаючи з території товариства, побачив навстіж відчинені центральні ворота та присутніх працівників поліції, а також [PERSON] і його малолітнього сина. На запитання до поліцейських щодо причини приїзду [PERSON] почав кричати: "Злодій повинен сидіти в тюрмі". Поліцейські пояснили, що від [PERSON] в телефонному режимі надійшла заява про те, що він викрадає майно товариства і завантажує його в автомобіль. У зв`язку із цим поліцейські просили дозволити пройти на територію і оглянути його автомобіль, проте у цьому він їм відмовив. [PERSON] у його сторону висловлювався нецензурною лайкою, криком вимагав від поліцейських оглянути автомобіль та проводив відео-зйомку на мобільний телефон. У працівників поліції просив наказати [PERSON] припинити відео-зйомку і лайку, проте останній ще голосніше і вульгарніше себе поводив, постійно повторюючи: "Злодій має сидіти в тюрмі! Автомобіль повний крадених речей, а ви не йдете його обшукувати та вилучати викрадене". Під час цих подій, які тривали упродовж години, він отримав сильні нервові переживання, а також приниження честі та гідності як законослухняного громадянина України та посадової особи на очах працівників поліції. В подальшому приїхав інший наряд поліції, а попередній поїхав. [PERSON] продовжував кричати нецензурною лайкою у його сторону, принижуючи його честь і гідність та погрожуючи фізичною розправою. Щоб не вислуховувати [PERSON] дозволив працівникам поліції оглянути територію товариства та його автомобіль. Жодних викрадених речей виявлено не було. Проте [PERSON] , вказуючи на приховування викрадених речей на станції СТОА та гаражах, наполягав на здійсненні огляду цих приміщень, що в черговий раз принижувало його перед поліцейськими. Після огляду приміщень та відібрання поліцейськими пояснень [PERSON] відразу зник. Вказані події тривали 2,5 3 години та діями відповідача йому заподіяна моральна шкода. На той час і до тепер відчуває фізичний біль і душевні страждання, болить голова, систематично підвищується артеріальний тиск, став нервовим, почалося безсоння, усе почало дратувати. Внаслідок дій відповідача має негативні емоції, оскільки поширена відносно нього недостовірна інформація стала відомою широкому колу людей в місті Любомль та місті Нововолинську, принижено його честь, гідність та ділова репутація. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 150\~000,00 гривень. Крім цього зазначив, що підставою для звернення до суду із цим позовом слугували подальші дії малолітнього сина [PERSON] , які підірвали його репутацію та принизили честь і гідність. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву. У ньому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що є акціонером ВАТ "Любомльське РТП". Події, зазначені у позові, відбувалися 21 червня 2021 року у вихідний день неділю. Приблизно об 11:40 годині до нього зателефонували і повідомили, що на територію товариства заїхав "бус", люди з якого проникли в приміщення майстерні і проводять якісь роботи, оскільки чути металеві звуки різного характеру. Розуміючи, що у вихідний день на підприємстві, яке зупинене, жодних робіт не проводиться, відразу приїхав до прохідної товариства. Майже одночасно із ним під`їхали працівники поліції. На території товариства був припаркований автомобіль "Фольксваген Т4", згодом вийшов [PERSON] , який заявив, що усе майно його, нецензурною лайкою ображав присутніх та намагався не впустити на територію товариства. Любомльське РТП є акціонерним товариством і його акціонери мають частки у майні. Позивач не є 100% власником всього майна, тому не має права вивозити майно товариства без належних на це підстав. Розуміючи, що вчиняється злочин, для його запобігання почав фільмувати події, що відбувалися навколо. Проведеним працівниками поліції оглядом автомобіля [PERSON] нічого виявлено не було, проте припускає, що останній не встиг завантажити майно в автомобіль. На підтвердження цих подій та хамської і провокаційної поведінки [PERSON] надав диск з відеозаписом подій. Сторони в судове засідання двічі не з`явились, хоча про час і місце судового розгляду були належним чином повідомлені, що підтверджується інформацією з Інтернет-сайту Укрпошти щодо відстеження рекомендованих поштових відправлень та рекомендованим повідомленням про вручення такого відправлення. Крім цього, суд зауважує, що позивач після ознайомлення 07 вересня 2021 року з матеріалами справи жодних клопотань по справі, у тому числі, щодо процедури її розгляду, не подав. За викладених обставин у відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України суд не вбачає перешкод для розгляду справи по суті за відсутності сторін. Аналізом доказів по справі, якими є лише витребувані судом за клопотанням позивача матеріали єдиного обліку заяв про кримінальні правопорушення та інші події (ЄО № 2548 від 21 червня 2020 року), суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до рапорту старшого інспектора-чергового СРПП № 3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області 21 червня 2020 року о 12:08 годині у чергову частину Любомльського ВП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21 червня 2020 року о 12:07 годині за адресою: [ADDRESS] , за словами заявника в сусіднє приміщення проник невідомий чоловік і виносить звідти меблі. В ході розмови заявник повідомив, що на місце прибули працівники поліції і кинув слухавку. Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події було встановлено, що [PERSON] на своєму автомобілі "Фольксваген Т4", номерний знак [NUMBER] , будучи одним із акціонерів ПрАТ "Любомльське РТП" приїхав на територію підприємства (м. Любомль, вулиця Дружби, буд.93), де став укріпляти вікна, щоб не допустити проникнення та викрадення майна підприємства. [PERSON] , як інший акціонер товариства, підозрюючи [PERSON] у самовільному вивезенні колективного майна товариства без дозволу інших акціонерів, звернувся із письмовою заявою про перевірку салону автомобіля [PERSON] на предмет наявності в ньому колективного майна товариства. У письмових поясненнях [PERSON] вказав, що об 11:30 годині до нього зателефонував [PERSON] та повідомив, що на території РТП [PERSON] проводить якісь роботи, стукає молотком біля дверей станції МТФ з ймовірним викраденням майна. Переживаючи за майно товариства, зателефонував на лінію 102, оскільки припустив, що [PERSON] таємно від інших акціонерів без їх відома міг вивозити колективне майно своїм автомобілем. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , механіка товариства "Агродвір", яке межує з ПрАТ "Любомльське РТП", приблизно об 11:00 годині на територію РТП автомобілем "Фольксваген Т4" приїхав один із акціонерів [PERSON] . Оскільки йому відомо, що інші акціонери скаржаться на дії [PERSON] та між ними тривають судові спори з приводу розподілу майна товариства, з метою запобігання вивозу [PERSON] майна РТП без відома інших акціонерів зателефонував до іншого акціонера [PERSON] та повідомив про перебування на території [PERSON] [PERSON] із цього приводу надав письмові пояснення про те, що ПрАТ "Любомльське РТП" не працює, не охороняється, тому час від часу здійснює огляд території товариства на предмет схоронності майна. Жодного майна із товариства не вивозив, в його автомобілі майно товариства відсутнє, для цього надав дозвіл на огляд автомобіля. Згідно із рапортом слідчого СВ Любомльського ВП Світящука В.Л. при візуальному огляді салону автомобіля "Фольксваген Т4", номерний знак [NUMBER] , предметів, що перебувають у колективній власності ПрАТ "Любомльське РТП", виявлено не було. Тобто підозри [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Наданий відповідачем [PERSON] диск з відеозаписом подій 21 червня 2021 року суд до уваги не приймає, оскільки він не відповідає вимогам ст.100 ЦПК України (у редакції на момент подання відзиву) щодо подання електронних доказів, а саме він не засвідченій електронним цифровим підписом відповідача. За змістом позовної заяви фактичною підставою для його подання позивачем [PERSON] є необґрунтовані підозри відповідача [PERSON] у викрадені ним майна ПрАТ "Любомльське РТП", висловлені у присутності працівників поліції та поширені широкому колу людей в місті Любомль та місті Нововолинську, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. У статтях 3 та 32 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст.201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Статтею 276 ЦК України передбачено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Згідно із положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтями 297, 299 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації. У частині 1 статті 307 ЦК України визначено, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Частиною першою статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснено, що при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 16 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (v008p710-03) (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно із ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року по справі № 688/1505/18 послався на вказівку Європейського суду з прав людини про те, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. У справі встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є акціонерами ПрАТ "Любомльське РТП". Зміст наданих позивачем копій судових рішень у різних категоріях справ (цивільних, господарських, кримінальних) не стосуються предмета спору у цій справі, проте дають підстави вважати про існування між сторонами як акціонерами тривалого спору з приводу майна товариства і вочевидь свідчать про наявність між ними неприязних відносин. Про приїзд позивача [PERSON] автомобілем на територію ПрАТ "Любомльське РТП" у вихідний день (неділю) і проведення ним у приміщенні певних робіт відповідачу стало відомо від особи [PERSON] , який працює на сусідній території. Повідомлення на службу "102" було здійснене в порядку ст.40 Конституції України саме по факту можливого викрадення майна ПрАТ "Любомльське РТП". Усі аналізовані події відбувались безпосередньо біля входу та на території ПрАТ "Любомльське РТП" виключно за участю сторін та працівників поліції. Активна участь відповідача [PERSON] у здійснені працівниками поліції перевірки по заявленому факту, зокрема, його наполягання на проведенні огляду приміщень та автомобіля позивача беззаперечно пояснюється його заінтересованістю як акціонера, а відтак можливого в подальшому реального потерпілого. Враховуючи існування спору з приводу майна товариства та неприязність відносин сторін, наявні підстави вважати, що відповідач діяв з метою захисту своїх майнових прав. Саме по собі не підтвердження факту крадіжки майна товариства та причетності позивача [PERSON] за результатами проведеної працівниками поліції перевірки не свідчить про недостовірність інформації по цьому факту, оскільки у цьому випадку мала місце реалізація позивачем конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції згідно зробленої заяви, а не поширення недостовірної інформації, що узгоджується з роз`ясненням у п.16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1. Інших доказів на підтвердження того, що за встановлених у справі обставин діями відповідача принижено честь, гідність та ділову репутацію позивача суду не надано. Крім цього, зазначаючи про поширення недостовірної інформації широкому колу людей в місті Любомль та місті Нововолинську, позивач не вказує самого змісту цієї інформації стосовно нього і не просить її спростувати як недостовірну. На підтвердження факту поширення такої інформації широкому колу людей жодного належного доказу позивач суду також не надав. Згідно із ч.1 ст.12, ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі наведених законодавчих норм та встановлених у справі фактичних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що діями відповідача порушені немайнові особисті права позивача у вигляді приниження його честі, гідності та ділової репутації. Також по справі не доведено і не підтверджено жодним доказом протиправної поведінки відповідача по відношенню до позивача, які б слугували підставою для стягнення моральної шкоди у відповідності до п.2 ч.2 ст.23, ст.1167 ЦК України. Таким чином, заявлена позивачем вимога про захист його немайнового права у спосіб відшкодування моральної шкоди свого належного підтвердження не знайшла, через що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed