Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності, визнання нікчемності договору, встановлення юридичного факту. Свої вимоги мотивують тим, що 03.12.2001 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приватизували в рівних частках квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [INFO] батька [PERSON] позивач [PERSON] прийняв спадщину одноособово. 18.08.2016 останній звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на яку отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало те, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спадкова квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2015 укладеного між відповідачем та Іноземною компанією "Навсікая Девелопмент ЛТД", яка в свою чергу набула право власності згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2000 року. Упродовж всього часу із моменту приватизації ніхто із співвласників квартири належні їм частки не відчужували, а тому вважають, що квартира шляхом злочинних шахрайський дій була переоформлена на Іноземну компанію "Навсікая Девелопмент ЛТД", а згодом перепродана [PERSON] Зазначають, що приватний нотаріус Павловська Г.О., яка здійснювала реєстрацію права власності за Іноземною компанією "Навсікая Девелопмент ЛТД" порушила норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки на той час право реєструвати права власності за судовими рішеннями мали тільки органи державної реєстрації прав утворені Мін'юстом. Вказують на порушення їх прав, визначеного ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. У зв'язку із чим просять визнати нікчемність договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.11.2015 серія та номер 909, укладеного між Іноземною компанією "Навсікая Девелопмент ЛТД" та [PERSON], встановити факт відсутності набуття права власності у відповідача на квартиру, а також визнати за позивачами право власності на неї. Ухвалою суду від 02.02.2017 відкрито провадження у справі. Позивачами подано до суду заяву про зміну позовних вимог, а саме враховуючи те, що позивач [PERSON] змінив ім'я на [PERSON], що підтверджується копією паспорта (а.с. 60), то просив суд внести відповідні зміни у позовну заяву. Ухвалою суду, яка відображена у журналі судового засідання від 15.06.2017, прийнято вказану заяву (а.с 61). Ухвалою суду від 16.06.2017 задоволено заяву позивачів про забезпечення позову по справі, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27.07.2017 судом задоволено заяву позивачів про забезпечення доказів та ухвалено витребувати в Міністерства юстиції України належним чином завірені копії реєстраційних справ щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], що зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Ганною Олегівною: номер запису 12152867 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26343228 від 20.11.2015. Окрім того, від позивачів надійшли заяви про залучення у справу співвідповідачем [PERSON] та часткову зміну предмету позову. На обґрунтування вказаних заяв зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу №513 від 15.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Мазуренко С.В. квартира [ADDRESS] була продана [PERSON] іншій особі - [PERSON] Тому, просять суд залучити [PERSON] співвідповідачем та витребувати квартиру з її чужого незаконного володіння. 27.11.2017 судом задоволено клопотання про залучення співвідповідача та прийнято заяву про зміну позовних вимог. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без участі позивачів та їх представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити. Відповідачі, будучи неодноразово повідомлені належним чином про дату та час розгляду справи, до суду не з'явились, відзиву, заяв та клопотань до суду не надіслали. Судом на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини. [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 16). Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.12.2001 (а.с. 17-22). [PERSON] після смерті батька [PERSON] прийняв спадщину одноособово. Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2010 встановлено факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON] разом із батьком [PERSON], 1938 року народження, який помер [INFO] (а.с. 28-29). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2000 визнано за іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» право власності на нерухоме майно, зокрема, на квартиру [ADDRESS] (а.с. 35-37). Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27.08.2018 вказане рішення Дарницького районного суду м. Києва скасовано. Тобто, квартира приватизована 03.12.2001, а рішення суду щодо її власності за Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» ухвалене 04.12.2000, тоді як квартира перебувала у комунальній власності. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.11.2015 Компанія «Навсікая Девелопмент ЛТД» передала у власність [PERSON] квартиру №1, загальною площею 57,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 146). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 15.06.2017 [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру №1, загальною площею 57,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 145). На основі досліджених та оцінених з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності доказів суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Слідчим відділом Подільського управління поліції ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12016100070000286 від 14.01.2016 за фактом заволодіння невідомими особами шахрайським шляхом нерухомим майном (квартирами в м. Києві за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]) та 12.08.2016 [PERSON] залучено до вказаного кримінального провадження в якості потерпілого (а.с. 27). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27.08.2018 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2000 скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволені позовних вимог іноземної компанії "Навсікая Девелопмент ЛТД", в тому числі й щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що вирішуючи питання про задоволення позову суд першої інстанції належним чином не перевірив чи дійсно зазначені квартири належать на праві власності 3-й особі та чи не порушуються права інших осіб. Рішенням окружного адміністративного суму м. Києва №826/20406/16 від 10.04.2018 частково задоволено позов [PERSON] та визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О. про державну реєстрацію за іноземною компанією "Навсікая Девелопмент ЛТД" права власності на квартиру [ADDRESS]. Окрім того, визнано протиправним та скасовано рішення цього ж нотаріуса про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] Вказаним рішенням встановлено, здійснення 20.11.2015 приватним нотаріусом Павловською державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру №1 за адресою: [ADDRESS] на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу від 20.11.2015 є порушенням Закону, тому що попередня реєстрація права власності за відчужувачем квартири, яка була здійснена нею ж, теж відбулася не у відповідності до Закону, а протиправно (а.с. 234-239). Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справ та обов'язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, у їхній сукупності та взаємозв'язку, суд доходить висновку, що станом на 20.11.2015 Іноземна компанія «Навсікая Девелопмент ЛТД» не була власником спірної квартири, документи, надані ним під час посвідчення приватним нотаріусом ДМНО Павловською Г.О. оспорюваного правочину, не відповідали дійсності. Реєстрація права власності за відчужувачем квартири відбулася не у відповідності до Закону, а протиправно. 18.08.2016 [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, на яку отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало те, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадкову квартиру належить [PERSON] (а.с. 182-210). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст.ст. 1216, 1217, 1233, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON]. Разом з тим, враховуючи те, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 27.08.2018 скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2000, за яким Іноземна компанія «Навсікая Девелопмент ЛТД» набуло право власності на спірну квартиру, право власності [PERSON] на 1/3 частину спірної квартири та право власності [PERSON] на 1/3 частину спірної квартири на даний час вважається не порушеним, то підстав для додаткового визнання за позивачами права власності на вказані частки спірної квартири судом не вбачається. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За таких обставин, оскільки на даний час позивачі позбавлені можливості вільно, на свій власний розсуд розпоряджатись майном та майно вибуло із володіння поза їхньою волею, суд вважає доведеним факт порушення визначеного ст. 41 Конституції України та ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України права приватної власності позивачів. Тому, суд вважає за необхідне захистити права позивачів та задовольнити позовні вимоги в частині витребування майна із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачів. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Як вбачається з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про витребування майна із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачів, та те, що це є достатньою підставою для реєстрації права приватної власності на 1/3 частину спірної квартири за позивачем [PERSON] та на 2/3 частини спірної квартири за позивачем [PERSON], то вимога про визнання нікчемності договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.11.2015, укладеного між Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» та [PERSON] та вимога про встановлення юридичного факту відсутності набуття права власності у [PERSON] на квартиру [ADDRESS], не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial