Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

13 квітня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 23 вересня 2010 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, станом на 11 березня 2020 року в неї виникла заборгованість в розмірі 20031,41 грн., яку позивач просив стягнути на його користь та витрати по сплаті судового збору, в розмірі 2 102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Оскільки представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з`явилася в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , яка в подальшому змінила прізвище на « [PERSON] » та публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви № б/н від 23 вересня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.32). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.32-61). Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.24-29). За невиконання зобов`язань за вказаним договором, відповідачу нараховано заборгованість, яка станом на 11 березня 2020 року становить 20031,41 грн., з яких: 12878,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1216,00 грн. - заборгованість за відсотками згідно ст.625 ЦК України; 4506,43 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 930,07 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-23). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. У статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Між тим, судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12878,91 грн., однак згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, останнім відповідачу в тіло кредиту враховано погашені відсотки за рахунок кредиту, в розмірі 22435,93 грн., сплата яких не передбачена договором і доказів узгодження таких дій банку із позичальником матеріали справи не містять, а тому вони підлягають відрахуванню із заборгованості за тілом кредиту. Крім того, згідно вказаних розрахунків заборгованості, відповідачкою отримано грошових коштів, у розмірі 11079,94 грн. (6720,00 грн. + 4359,94 грн.), а на погашення лише тіла кредиту було сплачено 20930,88 грн. Також згідно розрахунків позивача заборгованість за відсотками, що нарахована банком згідно ст.625 ЦК України, складає 1216,00 грн., тоді як вказана стаття Кодексу передбачає, що лише боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12878,91 грн. та заборгованості за відсотками, в розмірі 1216,00 грн., оскільки судом встановлено безпідставність нарахування відсотків, погашених за рахунок тіла кредиту (22435,93 грн.), які перевищують сам розмір заборгованості за тілом кредиту, а через відсутність вказаної заборгованості, відсутні і підстави для нарахування відсотків від простроченої суми. Вимог про стягнення відсотків за договором позивач в позовній заяві не зазначає. За змістом ст.549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК Українивизначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Враховуючи, що судом не було встановлено суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання відповідачем через відсутність заборгованості за тілом кредиту та відсотками, підстав для стягнення неустойки - штрафу, в розмірі 1430,07 грн. та пені, в розмірі 4506,43 грн., судом не вбачається. За правилами ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки заявлений предмет спору визнаний судом не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed