Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач ТОВ «ЗАРАЗ-7» звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] з 01.06.2016 року по 10.06.2019 року являвся власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2016 року. Про дані обставини позивачу стало відомо лише у лютому 2018 року. В подальшому ТОВ «Зараз-7» 13.06.2019 стало відомо про обставину, що власником квартири на даний час є [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2019 року квартири [ADDRESS] . Позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг в селі Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області, крім того є управителем багатоквартирного будинку на підставі рішення співвласників багатоквартирного будинку № 21 . Вказали, що між позивачем та відповідачем не було укладено письмовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, однак відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які позивач надавав відповідачу з 01.06.2016 року. Також вказали, що за період з 01.06.2016 року по 10.06.2019 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 175 611,57 грн. , з яких: основна сума заборгованості 157 712,67 грн. та пеня в сумі 17 898,80 грн. Тому просили суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 175 611,57 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 634,16 грн. 24.01.2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказали, що між позивачем та відповідачем письмового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не було укладено. Відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням укласти договори про надання житлово-комунальних послуг, проте цього не відбулося, оскільки позивач кожного разу вимагав сплатити борг попереднього власника. Відповідач не отримував від позивача жодного платіжного документу про сплату комунальних послуг на своє ім`я. Також вказав, що позивачем не було надано жодного доказу про фактичне надання будь-якої з послуг передбачених переліком послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій. Враховуючи викладене просив суд застосувати позовну давність до всіх заявлених позивачем вимог, зокрема до вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за червень, липень, серпень і вересень місяць 2016 року на суму 7 724,16 грн. та до вимог про стягнення заборгованості з оплати теплової енергії на роботу системи ГВП за серпень місяць 2016 року у сумі 200,45 грн., всього на загальну суму 7 924,61 грн., та відмовити в задоволенні позову повністю. 24.01.2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява. Свої позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовував тим, що позивач за зустрічним позовом неодноразово звертався до ТОВ «Зараз-7» з проханням укласти договори про надання ЖКП, писав залишав відповідні заяви проте цього не відбулося, оскільки кожний раз первісний позивач вимагав сплатити борг попереднього власника квартири. Позивач за зустрічним позовом не отримував від відповідача жодного платіжного документу про сплату ЖКП на власне ім`я. Вказав, що позивач за зустрічним позовом як споживач повинен оплачувати лише фактично надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, а ТОВ « Зараз-7» як виконавець зобов`язаний оприлюднювати склад фактично понесених витрат та обсяг запланованих і виконаних робіт з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та не рідше одного разу на рік проводити перерахунок вказаних послуг, виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрати на надання цих послуг щодо кожного будинку окремо. Враховуючи викладені обставини просив суд зобов`язати ТОВ «Зараз-7» провести перерахунок нарахованої плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.06.2016 року по 10.06.2019 року по кв. [ADDRESS] виходячи з фактично понесених за вказаний період витрати на надання послуг. Стягнути з ТОВ «Зараз-7» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840, 80 грн. 11.02.2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла відповідь на відзив. Враховуючи викладені обставини у відповіді на відзив просили суд відмовити в клопотанні відповідача щодо застосування строку позовної давності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 20.05.2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла відповідь ТОВ « Зараз-7» на зустрічний позов відповідача. Вказали, що заперечують проти зустрічного позову, тому просили суд відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] 10.12.2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] , відповідно до яких остання вказала, що рішення суду у даній справі ніяк не може вплинути на права та обов`язки третьої особи, так як предметом спору є стягнення заборгованості з відповідача за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2016 року по 10.06.2019 року коли власником квартири був [PERSON] . Третя особа стала споживачем ЖКП після 10.06.2019 року. Таким чином рішення суду не може вплинути на жодні права та обов`язки третьої особи. Просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2019 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2020 року об`єднано зустрічний позов [PERSON] до ТОВ "ЗАРАЗ-7" про зобов`язання проведення перерахунку з позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРАЗ-7" до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи за №978 від 28.12.2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 року, який проведений, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, в провадження судді Фінагеєво І.О. надійшов вищевказаний цивільний позов. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.01.2021 року прийнято до провадження справу. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не з`явився, через канцелярію суду представник подав заяву про розгляд справи у його відсутність. У судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення до суду не надходило. У судове засідання третя особа не з`явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] з 01.06.2016 року по 10.06.2019 року був власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 114759854 та договору купівлі-продажу квартири від 10.06.2019 року. ТОВ «Зараз-7» є виконавцем житлово-комунальних послуг в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 41 від 24 лютого 2016 року. Відповідно до складеного 01.06.2016 протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , що відбулись 17.05.2016, позивача визначено управителем цього будинку. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг, надає послуги своєчасно та у повному обсязі відповідно до затверджених тарифів та укладених договорів. Відповідно до довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг станом на 01 червня 2019 року заборгованість по квартирі [ADDRESS] за період з 31.03.2016 року по 31.05.2019 року становить 182 465,16 грн., що складається з послуги з утримання будинків у розмірі 86 473,64 грн., постачання теплової енергії у розмірі 77 567,78 грн., теплової енергії на роботу системи ГВП у розмірі 200,45 грн., пені у розмірі 17 898,90 грн., рушникосушарки у розмірі 324,39 грн.. Відповідачем не було надано належних доказів на спростування вказаного розрахунку позивача, доказів повної сплати ним позивачу за надані послуги як управителя багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу УРСР, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Доказів того, що послуги не надавались, надавались не в повній мірі, тощо, відповідач суду не надав. Відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, в якій останній зазначає, що дані позовні вимоги не можуть буди задоволені, оскільки до даного спору слід застосувати позовну давність. Відповідно до норм ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову. Беручи до уваги вимоги ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства". Позивач в своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з 01.06.2016 року, проте позивач звернувся до суду 23 жовтня 2019 року. Враховуючи дані обставини суд вважає за можливе стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, з урахуванням строку позовної давності, з жовтня 2016 року, а саме у розмірі 148994,39 грн. Що стосується стягнення з відповідача пені у розмірі 17 898,90 грн. суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Застосувати вимог до відповідача, який є фізичною особою, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» суд не має права, оскільки дія цього нормативно-правового акту не розповсюджується на правовідносини з фізичними особами. Разом з тим, судом було встановлено відсутність укладеного договору між позивачем та відповідачем в якому зазначається розмір пені, а отже суд приходить до висновку про відсутність правових підстав визначених законом для стягнення з відповідача пені як з боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. За правилами ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Позивач за зустрічним позовом вказував, що неодноразово звертався до відповідача з проханням укласти договори про надання житлово-комунальних послуг, однак доказів, що йому було відмовлено в укладанні договору надано не було. Також не було надано доказів того, що [PERSON] звертався до відповідача за зустрічним позовом з актами претензіями про ненадання або надання послуг не в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що нарахування плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території проводилося на підставі рішень виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, а також відповідно до чинного законодавства України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Враховуючи наведене та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Зараз-7» про зобов`язання провести перерахунок нарахованої плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: partial