Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

03 жовтня 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просять визнати за ними право власності на земельні ділянки, посилаючись на наступні обставини. 06 серпня 2003 року в селі Дивізія Татарбунарського району Одеської області померла прабабуся позивачів [PERSON]. Після її смерті залишилась земельна ділянка площею 0,60 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №496915 від 17.04.2001 року на імя [PERSON], яку фактично прийняв у спадщину дідусь позивачів [PERSON], який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступив у володіння спадковим майном. 15 квітня 2009 року в селі Дивізія Татарбунарського району Одеської області помер дідусь позивачів [PERSON]. За життя спадкодавець зробив розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповів позивачам в рівних долях все своє майно, яке належало йому на день смерті. Після смерті дідуся залишилась земельня ділянка площею 16,94 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №051288 від 30.06.1999 року, та земельна ділянка площею 0.60 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на права приватної власності на землю Р1 №496900 від 17.04.2001 року на імя [PERSON]. Вищезазначену нерухомість позивачі мають право успадкувати, як спадкоємці по заповіту відповідно до ст.ст. 1233, 1234 Цивільного кодексу України. Тому після смерті спадкодавця вони звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їм було відмовлено у відкритті спадкової справи у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки. Про втрату Державного акту серії Р1 № 496915 на ім'я [PERSON], Державного акту серії Р1 №496900 та Державного акту серії ІІІ-ОД №051288 на імя спадкодавця [PERSON] були опубліковані об'яви в газеті Татарбунарський вісник. За таких обставин, посилаючись на письмові докази, позивачі вимушені звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за ними, як спадкоємцями по заповіту, права власності на спадкові земельні ділянки, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину по заповіту вони позбавлені можливості, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно, які необхідно надати нотаріусу для прийняття спадку, втрачені, про що ними поміщена об'ява у пресі. В судове засідання представник позивачів не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 69 ). Представник Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.33). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом з достовірністю встановлено, що позивачі, незважаючи на своєчасне звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадку, позбавлені можливості вступити у спадок по заповіту в установленому законом порядку після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 15.04.2009 року, через відмову нотаріуса у видачі їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказане підтверджується: -копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №357901 від 07.08.2003 року (а.с.9), згідно якого [PERSON] померла 06.08.2003 року в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області; -копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №187931 від 15.04.2009 року (а.с.10), згідно якого [PERSON] помер 15.04.2009 року в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області; -листами нотаріуса від 10.09.2016 року (а.с.11-12), якими підтверджується, що державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори відмовлено позивачам [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно; -довідкою за №1701, виданою Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 19.09.2016 року (а.с.13), із якої слідує, що [PERSON], на день своєї смерті, яка настала 06.08.2003 року була зареєстрована за адресою: [INFO] (згідно запису в погосподарській книзі №9, особовий рахунок №745), фактично проживала біля свого сина [PERSON] по вул.Садова, 103 в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області; -довідкою за №1700, виданою Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 19.09.2016 року (а.с.14), якою підтверджується, що [PERSON], на день своєї смерті, яка настала 15.04.2009 року, був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] (згідно запису в погосподарській книзі №7, особовий рахунок №512). Крім нього, в будинку, на момент смерті був зареєстрований онук [PERSON], [INFO]; -копією заповіту, складеного 07.06.2004 року (а.с.15), із якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями по заповіту в рівних долях на все майно, яке належало [PERSON] на день його смерті; -копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД за № 051288 від 30.06.1999 року (а.с.16), яким підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 16,94 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; -витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № Г-783/0-263/6-16 від 15.09.2016 року (а.с.17), згідно якого вартість земельної ділянки площею 16,94 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії ІІІ-ОД за № 051288, складає 550619,52 грн; -копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 за № 496900 від 17.04.2001 року (а.с.18), яким підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,60 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення особистого підсобного господарства; -витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № Г-781/0-262/6-16 від 15.09.2016 року (а.с.19), згідно якого вартість земельної ділянки площею 0,60 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії Р1 за № 496900, складає 22407,22 грн; -копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 за № 496915 від 17.04.2001 року (а.с.20), із якого слідує, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,60 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення особистого підсобного господарства; -витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № Г-782/0-261/6-16 від 15.09.2016 року (а.с.21), згідно якого вартість земельної ділянки площею 0,60 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії Р1 за № 496915, складає 22407,22 грн; -об'явами, опублікованими в газеті Татарбунарський вісник №38 від 24.09.2016 року (а.с.22), де зазначено, що в графі втрачені значиться вважати недійсними Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №496915 на ім'я [PERSON]; Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №496900 на імя [PERSON]; Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №051288 на імя [PERSON]; - витягом про реєстрацію в Спадковому реєстр №19620939 від 29.04.2009 року, із якого слідує, що за №46882981, № у реєстрі 143, зареєстровано заповіт [PERSON] (а.с.42); - інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 06.05.2009 року (а.с.43), із якої вбачається, що у звязку з відкриттям спадкової справи державним нотаріусом Татарбунарської районної державної нотаріальної контори після смерті спадкодавця [PERSON], [INFO], у спадковому реєстрі наявний заповіт за номером 46882981, чинний на теперішній час, зареєстрований у нотаріуса за №143 від 07.06.2004 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 06.05.2009 року (а.с.44), згідно якої після смерті спадкодавця [PERSON] відкрита спадкова справа за №1555537, номер у нотаріуса 2120 за заявами позивачів [PERSON] (а.с.38) та [PERSON] (а.с.39) ; - інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45624650 від 01.11.2016 року (а.с.66), якою повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлої 06.08.2003 року [PERSON] - інформація відсутня. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частино першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві". Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивачами в позасудовому порядку, а тому обраний ними спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями по заповіту померлого [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вони не мають можливості, через відсутність оригіналів Державних актів на спадкові земельні ділянки, які втрачені за життя спадкодавцем. Копіями Державних актів на право власності на землю (а.с.16,18) та витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.17,19) підтверджується факт належності спадкодавцю вищезазначених земельних ділянок, а довідкою Дивізійської сільської ради (а.с.13) підтверджується факт фактичного прийняття спадку [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON], яка була власником земельної ділянки площею 0,60 га згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №496915 (а.с.20). За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами у їх сукупності, які узгоджуються між собою, враховуючи, що позивачі вчасно звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадку за заповітом(а.с.38-39), не відмовилися від спадку в установлений законом строк, а відповідач не заперечує проти вимог позову, про що надав суду належно завірену заяву (а.с.33), суд вважає, що за позивачами [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями за заповітом, повинно бути визнано право спільної часткової власності по 1/2 ідеальної частки земельної ділянки розміром 16,94 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 051288, земельної ділянки розміром 0,60 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №496900, розташованих на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, що належали на праві приватної власності [PERSON], померлому 15.04.2009 року та земельної ділянки розміром 0,60 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №496915 від 17.04.2001 року, що належала на праві приватної власності [PERSON], померлої 06.08.2003 року та яку фактично прийняв у спадок її син [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Дивізійської сільради(а.с.13), однак правовстановлюючий документ на себе за життя не переоформив.

Outcome: approved