Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

14 червня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40909713 від 03.05.2018 12:331:17 про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 102,9 кв.м., яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором №44.02-874/П від 03.11.2006, зареєстрованого в реєстрі за №4476; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №25975952 від 02.05.2018, внесений Державним реєстратором комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою Олександрою Валеріївною про державну реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 102,9 кв.м. Вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира була передана в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту №44.05-657/П від 03.11.2006 року. 30.05.2018 року позивачу стало відомо про прийняте відповідачем рішення та перехід права власності. Позивач зазначає, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення є протиправними та суперечать вимогам діючого законодавства, а саме: порушено вимоги абз.1 ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» так як державний реєстратор могла вчиняти реєстраційні дії в межах Київської області, а нерухоме майно відносно якого здійснено оскаржувані реєстраційні дії розташоване у місті Києві. Так як реєстратор не є нотаріусом, він не міг вчинити жодної нотаріальної дії щодо квартири та його рішення про державну реєстрацію права власності за Банком на квартиру, яка є предметом іпотеки прийнято з порушенням вимог абз.4, 5 ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В порушення вимог статей 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку» відповідач не перевірив чи існувало на виконання п.4.4 Іпотечного договору відповідне рішення Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, реєстратору не було надано копію вимоги про усунення порушень, докази її направлення та вручення позивачу. Таку вимогу, як зазначає позивач, він не отримував. Крім того, зазначені реєстраційні дії вчинені під час дії мораторію відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира підпадає під дію вказаного Закону. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що при зверненні стягнення на майно було порушено вимоги діючого законодавства. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник третьої особи - ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства. У відзиві, який надійшов до суду 06.08.2018 року представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору [PERSON] станом на 26.02.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 293 172,26 доларів США, що по курсу НБУ складає 7 912 325,86 грн. Оскільки договором іпотеки передбачене застереження за яким у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором, Банк має право отримати право власності на предмет іпотеки. Банк 28.02.2018 року надіслав Іпотекодавцям повідомлення-вимогу про обов`язок сплатити заборгованість за кредитним договором та попередження, що у випадку невиконання вимоги Банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Дана вимога отримана іпотекодавцями особисто, але не виконана. А тому банк скористався своїм правом та зареєстрував право власності на квартиру. Також представник зазначає, що позивач безпідставно посилається на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки законодавець заборонив лише примусове стягнення нерухомого житлового майна, в той час як застереження в іпотечному договорі передбачає передачу іпотекодержателю права власності в добровільному порядку, так як сторони погодили зазначені умови. А тому представник вважає, що рішення реєстратора було правомірне, так як воно прийняте з наданням Банком всіх документів, передбачених Порядком та у відповідності до Закону України «Про іпотеку». Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, пояснення на позовні вимоги не направили. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як визначає стаття 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 07.05.1997 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2002 року. Крім того, по ј частині вказаної квартири належить [PERSON] та [PERSON] , згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 07.05.1997 року. 03.11.2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Договір кредиту №44.05-657/П за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 210 000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних, строком користування до 02.11.2021 року. 03.11.2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») (далі - Банк, Іпотекодержатель) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (далі - Іпотекодавці) на забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, було укладено Договір іпотеки за умовами якого в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS] - [ADDRESS] . Як вбачається з умов укладеного договору іпотеки, в ст. 4 сторони погодили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекоджателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку"; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Позичальник належним чином не виконував власні зобов`язання за договором, тому Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.09.2015 року (справа №761/14573/15-ц) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту №44.05-657/П від 03.11.2006 року в сумі 212 208,83 доларів США, що еквівалентно 4 577 344,46 грн. за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення. Рішення набрало законної сили. Як зазначив представник Банку в судовому засіданні, Позичальник і надалі не виконує належним чином умови договору кредиту. 28.02.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив на адресу Іпотекодавців повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням в якому Банк вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 293 172,26 долари США та повідомив, що у випадку невиконання вимоги протягом 30 днів мають намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи, зазначені листи направлялись Іпотекодавцям 28.02.2018 року з повідомленнями. В той же час суду не надано доказів отримання вказаних повідомлень, зворотні повідомлення суду не надані. А роздруківки із сайту «Укрпошти» не можуть бути належними доказами, що саме Іпотекодавці особисто отримали листи. В позовній заяві позивач зазначала, що будь-яких повідомлень від Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не отримувала, проте до матеріалів справи (заяви про забезпечення позову) було надано копію відповіді на повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана відповідь направлена на адресу Банку 21.03.2018 року. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 02.05.2018 року за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" Державним реєстратором комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою Олександрою Валеріївною було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації права власності зазначено рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 40909713 від 03.05.2018 12:31:17, яке прийняте на підставі договору іпотеки №4476 від 03.11.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О.; письмова вимога ПАТ «Укрсоцбанк» від 28.02.2018 року та поштове повідомлення від 28.02.2018 року. Суду копія матеріалів реєстраційної справи надана не була, ухвала суду від 27.08.2018 року про витребування доказів виконана не була, оскільки реєстратор не знаходиться за адресою, за якою були вчинені реєстраційні дії. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (з подальшими змінами та доповненнями), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (зі змінами та доповненнями), постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 (зі змінами та доповненнями). Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 12 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Крім того, згідно з положеннями частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя, крім державної реєстрації права власності та інших речових прав, що проводиться нотаріусами незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що повноваження Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій розповсюджувались на публічні послуги з державної реєстрації в межах Київської області, проте не міста Києва, тобто оскаржуване рішення останнім було прийнято поза межами адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються його повноваження. А тому рішення Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни № 40909713 від 03 травня 2018 року є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач в позовній заяві зазначає, що в порушення абзаців чотири та п`ять частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було проведено реєстраційні дії з предметом іпотеки. Абзаци чотири та п`ять частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Абзац перший-третій зазначеної частини зазначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. На підставі рішення Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених в абзаці першому цієї частини. Судом під час слухання справи не встановлено порушення зазначених позивачем норм. Позивач зазначає, що реєстрація права власності за Банком була здійснена в порушення вимог статей 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку» відповідач не перевірив чи існувало на виконання п.4.4 Іпотечного договору відповідне рішення Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте діючим законодавством не передбачено прийняття окремого документу - рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку, суд вважає, що таким рішенням є повідомлення про усунення порушень за попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку його невиконання. Також звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що реєстраційні дії вчинені з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Проте суд не може погодитись із твердженнями позивача на тій підставі, що вказаний закон застосовується до примусового стягнення (відчужене без згоди власника), а в даному випадку, сторони погодили досудове врегулювання спору шляхом передачі Банку права власності на предмет іпотеки, тобто згода надана у відповідному застереженні в іпотечному договорі. Як встановлено в судовому засіданні, на замовлення ПАТ «Укрсоцбанк» ТОВ «Консалтингова компанія «Бі.Еф.Сі» провела експертну оцінку вартості квартири [ADDRESS] та станом на 05.03.2018 року ринкова вартість квартири становить 3 681 326,00 грн. Позивач, звертаючись до суду зазначав, що в порушення п.2.4.5 Іпотечного договору Банк не отримав згоди Іпотекодавців на здійснення переоцінки предмету іпотеки. Проте оскільки діючим законодавством, а саме: ч.5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, та не передбачено отримання згоди Іпотекодавців при цьому, тому суд не може взяти до уваги зазначене позивачем. Частина 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Крім того, згідно з ч.5 зазначеної статті, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Таким, чином, оскільки рішення суду про скасування рішення державного реєстратора є підставою для скасування в Державному реєстрі запису про право власності та внесення таких змін здійснюється у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав, позивач в даному випадку не звертався із заявою про внесення запису про право власності та йому в цьому не відмолено, тому суд вважає такі вимоги є передчасними. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial