Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір № б/н від 23.02.2013 року, за умовами якого відповідач отримав кредит. У зв`язку з тим, що відповідач порушив умови договору щодо погашення кредиту, станом на 16.03.2020 року за ним виникла заборгованість в сумі 18734.05 грн., яку позивач просить стягнути. Ухвалою суду від 13.05.2020 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, в своїй письмовій заяві вимоги позову підтримав в повному обсязі і не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Тому на підставі ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.02.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням укладення договору № б/н від 23.02.2013 року є заява відповідача. Відповідно до даної заяви відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, про що свідчить його підпис в даній заяві. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В порушення даних норм та умов договору, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань і станом на 16.03.2020 року у ним виникла заборгованість, яка згідно розрахунків наданих позивачем, що становить 18734.05грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9633.61 грн., з яких в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 9633.61. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00 грн - заборгованість за нарахування відсотками; 000.00 грн - заборгованість за простроченими відсотками;3825.84 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 3906.31 грн - нарахована пеня; 0, 00 грн - нарахована комісія; 500 грн штраф (фіксована частина) та 868.29 грн - штраф (процентна складова). Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання та спростування суми заборгованості перед позивачем. При цьому, суд враховує, що у відповідності до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15 та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 366/1358/16-ц. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу (фіксована частина) задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial