Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Голованівського ліцею про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, шляхом направлення 27.08.2020 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 02.09.2020. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом по відділу освіти, молоді і спорту Голованівської районної державної адміністрації №115-к від 01.09.2016 позивача було прийнято на посаду вчителя основ здоров`я філії навчально-виховного комплексу «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. Т.Г. Шевченка-гімназія «Межирічківська загальноосвітня школа». В подальшому позивач працювала у вищезазначеному навчальному закладі обіймаючи різні посади. Наказом від 31.08.2018 її було призначено на посаду заступника завідувача з навчально-виховної роботи зазначеної філії, яка наказом №1-г від 04.01.2019 була перейменована на "Межирічківська філія Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка". Представник позивача зазначив, що 28.07.2020 виконуючим обов`язки директора Голованівського ліцею Крейтором А. було видано наказ №110-к, яким позивача було звільнено з роботи згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за прогули без поважних причин. Позивач вважає зазначений наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а себе такою, що підлягає поновленню на роботі. Представник позивача вказав, що на переконання позивача її звільнення фактично було викликано нічим іншим як неприязним ставленням до неї з боку керівництва Голованівського ліцею через її супротив проти закриття Межирічківської філії. Про наявність такого упередженого ставлення до позивача свідчить той факт, що починаючи з 15.11.2019 керівництво ліцею тричі намагалось її звільнити під різними приводами, а саме наказами №304-к від 13.11.2019, №89-к від 05.06.2020 та №94-к від 11.06.2020. Позивач стверджує, що жодного разу не допускала порушень трудової дисципліни та ніколи не була відсутня на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, а відтак, жодних, передбачених чинним законодавством України підстав для її звільнення не було. З наказу про звільнення [PERSON] №110-к від 28.07.2020 вбачається, що її було звільнено з посади за прогули без поважних причин, які нібито мали місце 8, 9, 10, 13, 14, 16, 17 та 20 липня 2020 року. При цьому, в зазначеному наказі взагалі відсутня будь-яка інформація стосовно того, якими саме документами підтверджується відсутність [PERSON] на роботі у зазначені дні. Натомість, як підставу видачі даного наказу зазначено якийсь незрозумілий наказ «Про дисциплінарне стягнення [PERSON] » №109-к від 28.07.2020 та акт про відмову позивача від письмових пояснень, щодо її відсутності на роботі від 27.07.2020. Представник позивача звертає увагу на те, що стверджуючи про майже щоденні прогули позивача з 08 по 20 липня 2020 року до 27.07.2020 відповідач у будь-який спосіб не звертався до позивача з приводу надання нею пояснень щодо відсутності на роботі. Лише 27.07.2020 їй було запропоновано надати пояснення щодо відсутності на робочому місці. При цьому, позивача не повідомили про які саме дні та час вона повинна щось пояснювати, а також їй не надали навіть для ознайомлення жодного документа, яким була зафіксована її відсутність на робочому місця. Тому за відсутності адекватно сформованої претензії щодо відсутності позивача у конкретні дні та час на робочому місці, вона об`єктивно не могла нічого пояснити, а тому й відмовилася від надання письмових пояснень. Представник позивача зазначив, що зважаючи на те, що законні вимоги позивача залишилися без жодної реакції з боку керівництва навчального закладу, позивач 27.07.2020 звернулася до Урядового контактного центру, на яке 05.08.2020 Голованівською районною державною адміністрацією позивачу надано відповідь за №К194/УГЛ. З вказаного листа позивач дізналась, що підставою для її звільнення слугували доповідні записки, акти відсутності на робочому місці та табель обліку робочого часу, які були складені завідувачем Межирічківської філії [PERSON] , яка в той час перебувала у відпустці, а обов`язки завідуючої філії за наявною у позивача інформацією на період відпустки [PERSON] , було покладено на іншу особу. Представник позивача вказав, що керівник (головний бухгалтер) підприємства передусім є посадовою особою, яка перебуває з підприємством, установою, організацією у трудових відносинах, що регулюється нормами трудового законодавства України. У період відпустки керівник не може виконувати посадові обов`язки, оскільки відпустка є формою відпочинку, що гарантується усім працівникам (ст. 45 Конституції України). У період відпустки працівник не може бути притягнений до відповідальності за неналежне виконання своїх обов`язків, а тому його повноваження на цей період мають бути припинені. Неможливість виконання працівником обов`язків під час відпустки можна обґрунтувати також тією обставиною, що ст. 79 КЗпП України передбачена можливість відкликання працівника з відпустки у встановленому порядку. Також законодавством передбачена можливість суміщення посад та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Для виконання функцій керівника на час його відпустки може бути призначений виконувач обов`язків керівника, який користується усіма повноваженнями керівника, у тому числі, правом підпису. Представник позивача зазначає, що за таких умов, у період своєї тимчасової відсутності у зв`язку з відпусткою, [PERSON] не могла виконувати своїх посадових обов`язків, тому всі вчинені в цей період нею, як завідувачем, дії є неправомірними, оскільки обов`язки керівника в цей період були покладені на іншу особу, яка і була повноваженою вчиняти відповідні дії згідно наказу чи посадової інструкції. З огляду на викладені обставини, ніяких належним чином оформлених документів, які б свідчили про відсутність [PERSON] на роботі у зазначені в оспорюваному наказі дні, на момент звільнення, не існувало взагалі. За таких умов представник позивача вважає, що відповідачем при звільнені позивача було допущено грубі порушення вимог законодавства про працю, а відтак наказ про її звільнення має бути скасовано, а [PERSON] поновлена на займаній посаді. При цьому, з відповідача на її користь має бути стягнуто її середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. На підставі викладеного, представник позивача просить визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки директора Голованівського ліцею [PERSON] №110-К від 28 липня 2020 року «Про звільнення [PERSON] »; поновити позивача на роботі на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею з 28 липня 2020 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.07.2020 по день ухвалення рішення суду. Ухвалою суду від 03.09.2020 позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 11.09.2020 представник позивача [PERSON] усунув недоліки позовної заяви, після чого ухвалою суду від 14.09.2020 провадження в даній справі відкрито, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 15.10.2020 представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому заперечує проти позову та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Вказує, що розглянувши обставини, викладені в позовній заяві, а також ознайомившись із вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 08.07.2020 завідувачем Межирічківської філії Голованівського ліцею була виявлена відсутність на робочому місці заступника завідувача Межирічківської філії [PERSON], про що на ім`я в.о. директора Голованівського ліцею [PERSON] , була направлена доповідна записка. За результатами відсутності на робочому місці позивача було складено акт від 08.07.2020 в складі комісії завідувача Межирічківської філії [PERSON], в.о. директора Голованівського ліцею [PERSON], фахівця державних закупівель Голованівського ліцею [PERSON], про відсутність [PERSON] на робочому місці з 11 год. 45 хв. до 17 год. 00 хв. 08.07.2020. Представник позивача вказав, що відсутність позивача на робочому місці була систематичною про що було зафіксовано наступними документами: доповідною запискою завідуючої господарською частиною Межирічківської філії [PERSON] від 09.07.2020 про відсутність позивача на робочому місці з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв.; доповідною запискою завідуючої господарською частиною Межирічківської філії [PERSON] від 10.07.2020 про відсутність позивача на робочому місці з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв.; доповідною запискою завідуючої господарською частиною Межирічківської філії [PERSON] від 13.07.2020 про відсутність позивача на робочому місці з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв.; доповідною запискою завідуючої господарською частиною Межирічківської філії [PERSON] від 10.07.2020 про відсутність позивача на робочому місці з 11 год. 50 хв. до 16 год. 30 хв.; актом від 14.07.2020, в якому міститься інформація про відсутність [PERSON] на робочому місці з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв. 14.07.2020; доповідною запискою завідуючої господарською частиною Межирічківської філії [PERSON] від 16.07.2020 про відсутність позивача на робочому місці з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв.; доповідною запискою завідуючої господарською частиною Межирічківської філії [PERSON] від 17.07.2020 про відсутність позивача на робочому місці з 12 год. 00 хв. до 16 год. 50 хв.; актом від 20.07.2020, в якому міститься інформація про відсутність [PERSON] на робочому місці з 12 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв. 20.07.2020. Представник відповідача звертає увагу на те, що усі зазначені вище докази є письмовими та повною мірою підтверджують відсутність позивача на робочому місці у зазначений в документах час та дату, що і стало підставою для видачі наказу №109-к від 28.07.2020 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогули без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач стверджує, що завідувач Межирічківської філії [PERSON] не мала права підписувати акти про відсутність позивача на робочому місці, так як [PERSON] , на дату та час складення актів, перебувала у відпустці та не могла виконувати свої посадові обов`язки, однак представник відповідача вважає, що участь під час складення акту про відсутність працівника на робочому місці не можна ототожнювати із виконанням працівником своїх обов`язків, адже підписання акту про відсутність працівника на робочому місці є визнанням або підтвердженням певних подій фактів, що не можна відносити до виконання працівником посадових обов`язків. Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач після виявлення фактів і відсутності позивача на робочому місці жодного разу не звертався до неї з метою отримання письмових пояснень, щодо даної події, однак представник відповідача зазначив, що особи, які зазначені вище і були присутні при складені актів про відсутність позивача на робочому місці, неодноразово за допомогою телефонного зв`язку та відвідування робочого місця позивача намагалися отримати від останньої письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці, але позивач ігнорувала надання таких пояснень, про що було складено відповідний акт від 27.07.2020. Представник відповідача вказує, що навіть якщо роботодавцем не отримано письмового пояснення щодо відсутності на робочому місці працівника, це не може бути підставою для скасування наказу про звільнення. (а.с. 45-49). 01.12.2020 за клопотанням представника позивача [PERSON] судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою у відповідача витребувано довідку про нараховану та виплачену [PERSON] заробітну плату за останні повні два місяці, що передували її звільненню та режим (графік) роботи, час перерви адміністрації Голованівського ліцею включно з його Межирічківською філією, затвердженого за погодженням з профспілковим комітетом на 2020 рік та докази ознайомлення [PERSON] з цим режимом (графіком), на виконання якої 08.12.2020, 22.12.2020 та 29.12.2020 до суду надійшли витребувані докази. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та додав, що звільнення позивача з роботи відбулося з порушенням вимог законодавства. Надані документи, в яких міститься інформація про відсутність позивача на робочому місці не можуть братись до уваги, оскільки табель робочого часу [PERSON] не мала права затверджувати, оскільки перебувала у відпустці, яка також перебуваючи у відпустці складала доповідні про відсутність позивача на робочому місці. Крім того, [PERSON] також перебувала у відпустці 14.07.2020 та 20.07.2020. Звернув увагу, що у документах вказується про відсутність позивача на робочому місці, а не на роботі, що могло б бути підставою для звільнення. Крім того, позивачу не доводився графік (режим) роботи. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог КЗпП України. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 01.09.2018 позивача призначено на посаду заступника завідувача з навчально-виховної роботи філії навчально-виховного комплексу «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. Т.Г.Шевченка - гімназія «Межирічківська загальноосвітня школа», що підтверджується копіями трудових книжок позивача серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , заведеної 28.07.2020 (а.с. 10-14). 08.07.2020, комісією в складі завідувача Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] , в.о. директора Голованівського ліцею [PERSON] та фахівця з державних закупівель Голованівського ліцею [PERSON], складено акт про те, що позивач з 11 год. 45 хв. до 17 год. 00 хв. 08.07.2020 була відсутня на роботі без попередження адміністрації філії та поважних причин, що підтверджується копією акту (а.с. 52). 08.07.2020 завідувачем Межирічківською філією Голованівського ліцею [PERSON] на ім`я в.о. директора Голованівського ліцею [PERSON] направлено доповідну записку про відсутність позивача на робочому місці 08.07.2020 з 11 год. 45 хв. до 17 год. 00 хв., що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 51). 09.07.2020 завідувачем господарською частиною Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] на ім`я завідувача цієї філії [PERSON] направлено доповідну записку про відсутність позивача на робочому місці 09.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв., що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 53). 10.07.2020 завідувачем господарською частиною Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] на ім`я завідувача цієї філії [PERSON] направлено доповідну записку про відсутність позивача на робочому місці 10.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв., що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 54). 13.07.2020 завідувачем господарською частиною Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] на ім`я завідувача цієї філії [PERSON] направлено доповідну записку про відсутність позивача на робочому місці 13.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв., що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 55). 14.07.2020, комісією в складі завідувача Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] , заступника завідувача з навчальної роботи цієї філії [PERSON] та завідувача господарською частиною цієї філії [PERSON] , складено акт про те, що позивач з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв. була відсутня на роботі без попередження адміністрації філії та поважних причин, що підтверджується копією акту (а.с. 57). 14.07.2020 завідувачем Межирічківською філією Голованівського ліцею [PERSON] на ім`я в.о. директора Голованівського ліцею [PERSON] направлено доповідну записку про відсутність позивача на робочому місці 08.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 30 хв., що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 51). 16.07.2020 завідувачем господарською частиною Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] на ім`я завідувача цієї філії [PERSON] направлено доповідну записку про відсутність позивача на робочому місці 16.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв., що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 58). 17.07.2020 завідувачем господарською частиною Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] на ім`я завідувача цієї філії [PERSON] направлено доповідну записку про відсутність позивача на робочому місці 17.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв., що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 59). 20.07.2020, комісією в складі завідувача Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] , заступника завідувача з навчальної роботи цієї філії [PERSON] та завідувача господарською частиною цієї філії [PERSON] , складено акт про те, що позивач з 12 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв. була відсутня на роботі без попередження адміністрації філії та поважних причин, що підтверджується копією акту (а.с. 60). 21.07.2020 завідувачем Межирічківською філією Голованівського ліцею [PERSON] на ім`я в.о. директора Голованівського ліцею [PERSON] направлено доповідну записку про відсутність позивача на робочому місці більше 3-ох годин 08.07.2020, 09.07.2020, 10.07.2020, 13.07.2020, 14.07.2020, 16.07.2020, 17.07.2020 та 20.07.2020, що підтверджується копією доповідної записки (а.с. 50). 27.07.2020, комісією в складі в.о. директора Голованівського ліцею [PERSON], інспектора з кадрів цього ліцею [PERSON] та фахівця з державних закупівель цього ліцею [PERSON], складено акт про те, що позивач відмовилась надавати пояснення про відсутність на роботі 08.07.2020 з 11 год. 45 хв. до 17 год. 00 хв., 09.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв., 10.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв., 13.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв., 14.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв., 16.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв., 17.06.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв. та 20.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв. (а.с. 61). 28.07.2020 відповідачем винесено наказ №109-к "Про дисциплінарне стягнення [PERSON] ", яким визнано позивача відсутньою на роботі прогулами без поважних причин; застосовано до позивача за грубе порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. При винесені наказу враховано табель обліку робочого часу працівників Межирічківської філії, доповідні записки та акти про відсутність позивача на робочому місці більше 3-ох годин, а саме: 08.07.2020 з 11 год. 45 хв. до 17 год. 00 хв.; 09.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв.; 10.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв.; 13.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв.; 14.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв.; 16.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв.; 17.06.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв.; 20.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв. (а.с. 62). Згідно копії наказу Голованівського ліцею від 28.07.2020 за №110-к "Про звільнення [PERSON] ", позивача звільнено з посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею (поза штатом) з 28.07.2020 за прогули без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, а саме: 08.07.2020 з 11 год. 45 хв. до 17 год. 00 хв.; 09.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв.; 10.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв.; 13.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв.; 14.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв.; 16.07.2020 з 11 год. 50 хв. до 16 год. 15 хв.; 17.06.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 15 хв.; 20.07.2020 з 12 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв. Підставою винесення наказу зазначаються: наказ "Про дисциплінарне стягнення [PERSON] " від 28.07.2020 №109-к; акт про відмову [PERSON] від письмових пояснень щодо відсутності на роботі від 27.07.2020 (а.с. 16). Відповідно довідки Голованівського ліцею від 11.09.2020 №01-28/200, позивач з 01.01.2020 по 28.07.2020 не була членом первинної профспілкової організації, в зв`язку з чим питання, щодо надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи адміністрації з позивачем профспілковою організацією не розглядалось (а.с. 63, 171). Судом встановлено, що Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників навчально-виховного комплексу «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. Т.Г. Шевченка-гімназія» (Голованівського ліцею), схвалено зборами трудового колективу протоколом №16 від 03.02.2017, затверджено директором цього комплексу [PERSON] та погоджено головою профкому цього комплексу [PERSON] (далі - Правила внутрішнього трудового розпорядку ліцею) (а.с. 111- 121, 152-161). Прийняття на роботу працівників оформляється наказом директора, з яким працівник ознайомлюється під розпис (п. 2.5. Правил внутрішнього трудового розпорядку ліцею). Згідно п. 2.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку ліцею приймаючи працівника, або переводячи його на іншу роботу директор зобов`язаний: роз`яснити працівникові його права і обов`язки та істотні умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці та протипожежної охорони. Рішенням сесії Голованівської районної ради від 06.07.2018 №312, затверджено положення про Межирічківську філію Голованівського ліцею (далі - Положення про Межирічківську філію), що підтверджується копією цього положення (а.с. 149-151). Згідно п. 1. Положення про Межирічківську філію права та обов`язки учасників освітнього процесу визначаються Законами України "Про освіту", "Про загальну середню освіту", іншими нормативно-правовими актами, у тому числі цим положенням про філію, статутом та правилами внутрішнього розпорядку опорного закладу освіти. Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею на 2019-2020 навчальний рік, затверджено завідуючим цієї філії [PERSON] та схвалено на загальних зборах трудового колективу протоколом №1 від 02.09.2019 (далі - Правила внутрішнього трудового розпорядку філії) (а.с. 140-146). Відповідно до п. 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку філії для працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею на 2019-2020 навчальний рік початок та кінець робочого дня для заступника завідувача з навчально-виховної роботи встановлено з 08 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. Згідно довідки Голованівського ліцею від 14.09.2020 №01-28/201, надати копію посадової інструкції бувшого заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] не має можливості в зв`язку з її втратою (а.с. 169). Згідно довідки Голованівського ліцею від 16.09.2020 №01-28/205, складання та ведення табелів робочого часу в Голованівському ліцею та Межирічківській філії цього ліцею входить до функціональних обов`язків керівника опорного закладу освіти та завідувача філії відповідно (а.с. 64, 170). Наказом Голованівського ліцею від 05.06.2020 №29-к/тм завідувачу Межирічківської філії Голованівського ліцею [PERSON] надано відпустку з 01.07.2020 по 26.08.2020, що підтверджується копією цього наказу (а.с. 162-163). Наказом відділу освіти, культури, молоді та спорту Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 18.06.2020 №94-в, директору Голованівського ліцею [PERSON] надано відпуску з 01.07.2020 по 26.08.2020, а наказом того ж відділу від 01.07.2020 №35-к, обов`язки директора тимчасово відсутнього директора Голованівського ліцею з 01.07.2020 по 26.08.20200 покладено на [PERSON] (а.с. 65-66). Як вбачається з копії табеля обліку використання робочого часу Межирічківської філії Голованівського ліцею за липень 2020 року, затвердженого завідувачем цієї філії [PERSON] , позивач відпрацювала у цьому місяці 12 повних днів та відпрацювала по чотири години 08.07.2020, 09.07.2020, 10.07.2020, 13.07.2020, 14.07.2020, 16.07.2020, 17.07.2020 та 20.07.2020 (а.с. 168). Згідно довідки відповідача від 22.12.2020 №01-28/312, позивачем перед звільненням в травні 2020 року відпрацьовано 19 робочих днів, за що було нараховано заробітну плату в сумі 10352,05 грн., в червні 2020 року - 7 робочих днів, за що нараховано заробітну плату в сумі 3623,21 грн. (а.с. 130). Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 ЦК України). За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Норми ст. 43 Конституції України визначають, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені КЗпП України. Частиною першою ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України). Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (абзац 7 ч. 1 ст. 5-1 КЗпП України). Відповідно до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Згідно ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Статтею 50 КЗпП України визначено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті. Час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством (ст. 57 КЗпП України). При змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності (ст. 58 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України). Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено ст. 149 КЗпП України. Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Пунктом четвертим ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено як одну з підстав припинення трудового договору - з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також терміновий трудовий договір до закінчення терміну його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим їм органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Нормами ст. 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Відповідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівникові обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.04.2019 по справі №296/576/17 зазначив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Судом встановлено, що позивач була прийнята на роботу відповідачем, однак останній в порушення вимог ст. 29 КЗпП України та п. 2.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку ліцею не ознайомив позивача з правилами внутрішнього трудового розпорядку та режимом роботи, оскільки доказів про це відповідачем не надано, як і не надано посадової інструкції позивача на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею. Звільняючи позивача з роботи відповідач не звернув увагу на необізнаність позивача з правилами внутрішнього трудового розпорядку та режимом роботи, не відібрав пояснення у позивача про причини відсутності на робочому місці та прийшов до хибного висновку про те, що остання вчинила прогули без поважних причин. Крім того, приймаючи наказ про звільнення позивача з роботи та застосовуючи до останньої такий вид дисциплінарного стягнення, відповідач в порушення вимог ст. 149 КЗпП України не враховував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну нею шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, оскільки таких відомостей наказ не містить взагалі. Наказ про звільнення позивача з роботи за №110-к від 28.07.2020 прийнято відповідачем після прийняття наказу №109-к від 28.07.2020, тобто, відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 149 КЗпП України, до позивача було двічі застосовано дисциплінарне стягнення з одних і тих самих підстав, що є недопустимим. Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи зазначені норми законодавства, судом встановлено, що при звільненні позивача було допущено порушення вимог КЗпП України, оскільки звільнення відбулося без попереднього ознайомлення позивача з правилами внутрішнього трудового розпорядку та режимом роботи, а тому приходить до висновку про те, що відповідач не мав підстав для звільнення позивача згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, звідси - позивач підлягає поновленню на роботі, а також відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про порушення порядку звільнення позивача, оскільки звільнення відбулося без попереднього ознайомлення позивача з правилами внутрішнього трудового розпорядку та режимом роботи, суд не проводить оцінку інших наданих сторонами доказів (вищезазначених доповідних записок та актів), при цьому застосовує практику Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 по справі "Серявін та інші проти України", який у пункті 58 зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Визначаючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, судом обчислюється середньоденна заробітна плата позивача за два місяці, що передували місяцю, в якому було звільнено позивача та кількість робочих днів за період з 29.07.2020 по день ухвалення рішення. Середньоденна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи позивача, що передують звільненню, з урахуванням відпрацьованих 26 днів у травні-червні 2020 року, за що відповідачем виплачено 13975,26 грн., становить 537,51 грн. (загальна виплачена сума в розмірі 13975,26 грн. поділена на загальну суму відпрацьованих 26 днів). Кількість робочих днів за період з 29.07.2020 по день ухвалення рішення становить 108 днів, з урахуванням 3 дні у липні 2020 року, 20 днів у серпні 2020 року, 22 днів у вересні 2020 року, 21 дня у жовтні 2020 року, 21 дня у листопаді 2020 року та 21 дня у грудні 2020 року. А тому, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача складає 58051,08 грн., тобто 537,51 грн. (середньоденна заробітна плата) помножено на 108 (кількість робочих днів). З наведених підстав, суд дійшов до висновку про повне задоволення позову. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку із повним задоволенням двох позовних вимог, з відповідача мають бути стягнуті 1681,6 грн. судового збору на користь держави. Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved