Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] в червні 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. В своїй заяві посилався на те, що його колишня дружина не виконує рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2009 року, яким встановлено спосіб його спілкування з дитиною. В грудні 2011 року останній раз спілкувався з сином, оскільки [PERSON] змінила місце проживання та переїхала в м. Суми. Просив суд змінити спосіб його участі у вихованні сина [PERSON] визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2009 року у наступний спосіб: зобов'язати відповідачку [PERSON] не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, в тому числі по телефону; зобов'язати відповідача не перешкоджати відвідувати сина у школі та на позашкільних секціях, гуртках; встановити час та дні для його зустрічей з сином без присутності відповідачки кожної другої п'ятниці з 18.00 год. до 16.00 год. неділі; дозволити оздобляти сина, шляхом виїзду з ним в зони відпочинку в межах України без участі відповідачки в період зимових та літніх канікул - 10 днів взимку та 30 днів влітку; зобов'язати відповідачку відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та стягнути понесені судові витрати (том 1 а.с. 2-5). Відповідач, [PERSON] 08.10.2014 року звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про припинення побачень батька з сином та призначення незалежної експертизи для визначення психічного стану [PERSON] В своїй заяві посилалась на те, що зустрічі батька з дитиною наносять шкоду фізичному та психічному здоровю дитини. Поганий догляд та нехтування рекомендаціями по харчуванню призводили до хвороб дитини після відвідування батька. Також [PERSON] здійснює на сина психологічний тиск, після останнього відвідування батька син почав казати що вистрибне з балкону. Вважає доцільним припинити побачення батька з сином. Просить суд позбавити зустрічей батька з сином до виповнення дитині 12 років; призначити незалежну експертизу для з'ясування психічного стану відповідача. (а.с.142-147). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2013 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення побачень батька з сином та призначення незалежної експертизи для з'ясування психічного стану відповідача зустрічного позову, відшкодування моральної шкоди було об'єднано з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Сумської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо та відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач по первинному позову (відповідач по зустрічному позову) [PERSON] свій позов підтримав, а проти зустрічного заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Суду пояснив, що відповідачка не виконує рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2009 року та не надає йому можливості вільно спілкуватись та бачитись з сином. Самовільно змінила місце проживання сина на м. Суми, йому не відомо де навчається син. В судовому засіданні 18.09.2014 року пояснив, що на даний час йому відомо, що син проживає та навчається в м. Києві. З сином бачився в школі, де на даний час дитина навчається. Подав до виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві виконавчі листи на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2009 року, однак відповідачка уникає від виконання рішення суду. Бажає бачитись з дитиною, тому просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечував. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник по первинному позову (позивач по зустрічному позову) зустрічний позов підтримала, в первинному просила відмовити. Суду пояснила, що позивачу за первісним позовом не так потрібен син та побачення з ним як він не дає життя їй постійними судовими тяжбами. З сином припинила надавати побачення, оскільки, для дитини це психічні травми, більше того відповідач створює нестерпні умови життя своїми постійними зверненнями до різних інстанцій. В судовому засіданні 18.09.2014 року суду пояснила, що доказом постійних судових тяжб та створення невиносних умов існування з боку [PERSON] є те, що на даний час він, дізнавшись про те, де навчається дитина, відвідавши його, подав позов на директора школи, що для дитини є негативним. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, просили слухання справи проводити у відсутність їх представника, суду надавали висновок щодо можливого графіку спілкування батька з сином, станом на момент проживання [PERSON] з дитиною в м. Суми. Представник третьої особи - служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи повідомлені належним чином, просили слухання справи проводити у відсутність їх представника, надати висновок з приводу можливого розв'язання спору не змогли з підстав того, що [PERSON] не надає можливості обстежити житлові умови. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступних висновків. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конвенції про права дитини, СК України, Закону України "Про охорону дитинства". Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Так, за змістом до ст. ст. 141, 150 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст. 8, 19 Закону України "Про охорону дитинства". Положеннями ст. ст. 7, 155 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 153 СК України, ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право безперешкодно спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін є син, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матірю. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2009 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та зобов'язано [PERSON] надавати можливість спілкуватися з сином щосереди з 16 до 20 години, щонеділі з 9 до 20 години без присутності матері; надавати можливість відпочивати з сином влітку тривалістю 14 днів; ознайомлювати з медичною документацією дитини. Рішення суду частково виконувалось, однак [PERSON] змінила місце проживання в м. Суми, перестала виконувати рішення суду. Зміна місця проживання [PERSON] в м. Суми та припинення виконання рішення суду - стали причиною звернення до суду позивача з даним позовом. Справа знаходилась в провадженні суду тривалий час, та на день постановлення рішення в справі 18.09.2014 року - [PERSON] повернулась на постійне місце проживання до м. Києва, малолітній [PERSON] навчається в школі в м. Києві, що не оспорюється сторонами. Свідки [PERSON], [PERSON] суду дали покази, що [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов'язки, любить сина та сумує за ним, вважають, що [PERSON] неправомірно перешкоджає у спілкуванні з дитиною. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду дали покази, що [PERSON] гарна мати, належним чином виконує свої батьківські обов'язки, вважають, що [PERSON] своїми неправомірними діями провокує на те, що йому не дають останнім часом дитину. Згідно ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, однак у зв'язку з неприязними стосунками між собою, вирішити питання виховання та спілкування з дитиною не мають можливості, вони неодноразово звертались до органів опіки та піклування для вирішення цього питання, а також неодноразово звертались і до суду з цього приводу, у зв'язку з чим постановлено рішення 23.03.2009 року Деснянським районним судом м. Києва, яке набрало законної сили та на даний час знаходиться на виконанні в виконавчій службі Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, відповідно до постанови від 16.04.2014 року про відкриття виконавчого провадження. З аналізу вимог ст. 159 СК України вбачається, що суд вирішує спір між батьками дитини у випадку не досягнення згоди та не виконання рішення органу опіки та піклування щодо способу участі одного з батьків, шляхом постановлення рішення суду про усунення перешкод, а у випадку ухилення від виконання рішення суду не передбачена можливість зміни способу участі одного з батьків у спілкуванні та вихованні з дитиною. Більше того, як вбачається з Постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2014 року [PERSON] подав заяву про примусове виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2009 року, порядок виконання якого, а також відповідальність боржника за не виконання вимог державного виконавця передбачені Законом України "Про виконавче провадження", отже позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] суд вважає необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки не виконання рішення суду не передбачає можливості встановлення нового графіку зустрічей батька з сином та участі у його вихованні. Суд, також вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, оскільки жодних належних та допустимих доказів та взагалі підстав, які б слугували причиною для обмеження [PERSON] у спілкуванні з сином суду надано не було, а тому суд вважає їх безпідставними. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України витрати пов'язані з розглядом справи відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed