Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У квітні 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ярошевський О.Т. звернувся до суду з позовом та просив стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в наслідок нещасного випадку на виробництві з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ПАТ «Суха Балка») - 200 000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [PERSON] працювала в період часу з 1985 року по 2000 рік на ш. «Юбілейна» АТ «Суха Балка» - правонаступником якого є Приватного акціонерного товариства «Суха Балка». 02.05.1997 року з [PERSON] , яка працювала лаборантом-радіометристом», стався нещасний випадок при наступних обставинах: Згідно графіку виходу у першу зміну з 2 по 3 травня 1997 року лаборант-радіометрист повинна була виконувати роботи по відбору проб руди з вагонеток і розвантаженню складів в перекидачі. В нарядній дільниці заступник начальника дільниці [PERSON] через гірничого майстра [PERSON] видав наряд та провів інструктаж робочім по заходам безпеки при виконанні робіт проб і розвантаженню складів в перекидачі скіпового руддвору ш. «Юбілейна». З початку зміни в 23:00 год. [PERSON] опустилась на горизонт 940 м і закінчивши вигризку першого склада, вирішила переконатись в наявності місця в приямку перекидача. При ході по дерев`яному настилу перекриття камери перекидача [PERSON] наступила ногою на незакріплений брус настилу, який змістився, втратила рівновагу і впала, отримав травму в дільниці поперекового відділу хребта. Підприємством складено Акт №19 від 08.05.1997 форми Н-1 «Про нещасний випадок», яким встановлено вину з боку працівників ПАТ «Суха Балка» Внаслідок нещасного випадку [PERSON] втратила професійну працездатність, ступінь якої дорівнює 10% первинно, за висновком останнього ВТЕК від 16.04.2002 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності безстроково. Як наслідки нещасного випадку , який стався з вини Відповідача, посадові особи якого в порушення діючого законодавства, не створили безпечні умови праці, вже довгий час викликає у позивача не тільки фізичні страждання: біль в поперековій ділянці, крижів з іррадіацією в нижні кінцівки, біль в шийному відділі хребта , а також і моральні страждання, а саме: болі в шийному відділі хребта та попереку не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки що отримане ушкодження здоров`я неможливо вилікувати, стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання переживання. Вона змушена постійно приймати медичні препарати та проходити курси лікування. Порушено звичайний для неї спосіб життя, захворювання вимагає додаткових зусиль для організації життя. Порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу ПАТ «Суха Балка» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ПАТ «Суха Балка» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України. Представник відповідача ПАТ «Суха Балка», в наданому суду відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що з причини порушення позивачем законодавства про охорону праці, стався нещасний випадок. Вини за незабезпечення безпечних умов праці відсутня, отже, на останнього не може бути покладено відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди. Позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди, суду не надано доказів наявності вини відповідача спричинення йому підприємством моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 28.11.1985 по 27.10.2000 року працювала на шахті «Юбілейна» Звільнена за власним бажанням, в зв`язку з виходом пенсію - ст.38 КЗпП України, що підтверджено копією трудової книжки. 02.05.1997 з [PERSON] стався нещасний випадок за наступних обставинах: «Згідно графіку виходу у першу зміну з 2 по 3 травня 1997 року лаборант-радіометрист повинна була виконувати роботи по відбору проб руди з вагонеток і розвантаженню складів в перекидачі. В нарядній дільниці заступник начальника дільниці [PERSON] через гірничого майстра [PERSON] видав наряд та провів інструктаж робочім по заходам безпеки при виконанні робіт проб і розвантаженню складів в перекидачі скіпового руддвору ш. «Юбілейна». З початку зміни в 23:00 год. [PERSON] опустилась на горизонт 940 м і закінчивши вигризку першого склада, вирішила переконатись в наявності місця в приямку перекидача. При ході по дерев`яному настилу перекриття камери перекидача [PERSON] наступила ногою на незакріплений брус настилу, який змістився, втратила рівновагу і впала, отримав травму в дільниці поперекового відділу хребта.» Підприємством було складено акт №19 про нещасний випадок на підприємстві АТ «Суха Балка» шахта «Юбілейна», Форми Н-1 від 08.05.1997 року уповноваженою комісією було встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок, встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, причини настання нещасного випадку тощо. Відповідно до вищевказаного акту, встановлена причина нещасного випадку: [PERSON] , лаборант-радіометрист ділянки №39, порушення п.3.1. "Правил внутрішнього трудового розпорядку в АТ" Суха Балка"; [PERSON] , гірничий майстер дільниці ВШТ, порушення § 16 «ЕПБ», п.п.4.1 , 4.3. "Правила внутрішньо-трудового розпорядку"; [PERSON] , механік дільниці ВШТ, порушення § 16 «ЕПБ», п.п.4.11., 4.16. "Правил внутрішнього трудового розпорядку". Згідно висновку ВТЕК від 12.08.1998 року [PERSON] встановлено 10% втрати професійної працездатності в зв`язку з нещасним випадком. Висновком ВТЕК від 16.04.2002 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності безстроково. Так, наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими медичними виписками, з яких вбачається що вона проходила стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я. Згідно зі ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважаються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків. Згідно зі ст. 264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. № 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачу, первинно, висновком ВТЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності, у 1998 році по трудовому каліцтву, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд вважає, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. У відповідності до положень п.11 цих Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3і8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Згідно з ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язана з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (ст.173 КЗпП України). Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В даному випадку позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я, яке призвело до втрати професійної працездатності позивача, та відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому індексації не підлягає. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з`ясуванню, і піддержується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. З урахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати саме відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження здоров`я позивача на виробництві та моральних страждань потерпілого. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи досліджені докази наявні у справі, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати саме відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження здоров`я позивача на виробництві та моральних страждань потерпілого. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, а також факт, який не оспорювався представником позивача, що провина в настанні нещасного випадку в певній мірі покладена й на позивача. Встановлюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути 110 000,00 гривень, що буде співмірним з розміром заподіяної моральної шкоди. Відповідно Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1100,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial