Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та поділ спадкового майна в якій зазначає, що [INFO] в селі Олексино Тростянецького району, Сумської області помер її рідний батько [PERSON], який постійно проживав в с.Боромля Тростянецького району. На момент смерті батька було три спадкоємця: дружина померлого [PERSON] та діти померлого [PERSON] та позивачка. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина: жилий будинок з господарськими будовами, що розташований в [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці. Жилий будинок з надвірними будовами належить померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконавчого комітету Боромлянської сільської ради, Тростянецького району Сумської області 20.03.1990 року. Рішенням виконкому Боромлянської сільської ради від 16.12.1993 року № 93 присадибна земельна ділянка була безоплатно передана у приватну власність [PERSON], але державний акт про право приватної власності на землю не виготовлявся. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] та діти покійного - позивач та відповідач [PERSON], оскільки на момент смерті спадкодавця проживали з ним разом однією сім'єю. Спадкоємці, які прийняли спадщину мають право кожен на 1/3 частину спадкового майна, оскільки дружина покійного [PERSON] не ставила і не ставить питання про визнання її долі в спільному майні подружжя. Більш того відповідачі відмовляються оформляти свідоцтва про право на спадщину на належну їм долю. Позивачка вказує, оскільки вона постійно проживала в спадковому будинку, доглядала за ним - вирішила звернутися в Тростянецьку державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок з надвірними будовами та земельну ділянку. Своєю постановою завідуючий Тростянецькою держнотконторою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність державної реєстрації правовстанавлюючого документу на житловий будинок з надвірними будовами та відсутність державного акту про право власності на земельну ділянку. На даний час зареєструвати договір купівлі-продажу жилого будинку та отримати державний акт про право приватної власності на землю неможливо у зв'язку зі смертю власника, а тому позивачка вимушена звернутися до суду. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на житловий будинок загальною площею 66 кв.м з господарськими будовами - сарай-прибудова площею 10,1 кв.м, літня кухня площею 53,6 кв.м, сарай-прибудова площею 33,4 кв.м, убиральня, погріб, огорожа, які знаходяться по [ADDRESS], та просить визнати за нею право на продовження приватизації земельної ділянки загальною площею 0,33 га, розташованою за цією ж адресою, яка була передана [PERSON] у приватну власність. Крім того, позивач ставила вимоги про стягнення з неї на користь відповідачів грошової компенсації за належну їм частку в спадщині після смерті [PERSON], однак під час судового розгляду позивач просила залишити вказані вимоги без розгляду, оскільки спір в цій частині вирішений мирно до початку розгляду справи. Відповідачі підтвердили, що отримали грошову компенсацію за належні їм частки у спільній спадщині. З огляду на вказане у цій частині позовних вимог судом постановлено ухвалу про залишення частини позовних вимог без розгляду. В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі. В судовому засіданні доказами встановлено, що відповідно до правовстановлюючих документів - матір'ю позивачки та відповідачки [PERSON] є [PERSON] та батьком - [PERSON] (а.с.9,10), який помер [INFO] в с.Олексине Тростянецького району Сумської області (а.с.8). Як вбачається, позивачка після одруження змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]" (а.с.11). Постановою державного нотаріуса від 12.03.2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька - [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок та земельну ділянку (а.с.17). З інформаційної довідки Тростянецької держнотконтори вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена (а.с.44,45). З довідки виконкому Боромлянської сільської ради вбачається, що за померлим [PERSON] значиться житловий будинок з надвірними будівлями за адресою по [ADDRESS], заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, спадкоємцями після його смерті є: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в 6-місячний строк прийняли спадщину, оскільки на день смерті були зареєстровані у спадковому будинку разом з померлим (а.с.32). Як вбачається з технічного паспорту - будинок по [ADDRESS] в органах БТІ не зареєстрований, фактична загальна площа будинку складає 66 кв.м., будинковолодіння має господарські побудови: сарай-прибудова, площею 10,1 кв.м, літня кухня площею 53,6 кв.м., сарай-прибудова площею 33,4 кв.м., убиральня, погріб, огорожа (а.с.18-22). Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 1990 року [PERSON] придбав у [PERSON] жилий будинок в с.Боромля Тростянецького району Сумської області, загальною площею 63 кв.м. (а.с.12). Як встановлено із копій погосподарських книг Боромлянської сільської ради за період з 1990 р. по 2000 р. включно у будинку [ADDRESS], загальною площею 63 кв.м., були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], мається запис про внесення змін до погосподарської книги відповідно до договору купівлі-продажу від 20.03.1990 р., реєстраційний номер 23 (а.с.47-53). Як вбачається з довідки виконкому Боромлянської сільської ради земельна ділянка площею 0,33 га по [ADDRESS] безкоштовно передана у приватну власність [PERSON], однак державний акт не виготовлений у зв'язку з його смертю (а.с.13). Згідно рішення виконавчого комітету Боромлянської сільської ради від 16.12.1993 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку загальною площею 0,33 га, що розташована по [ADDRESS] (а.с.53). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Як зазначено у ч.2 ст.553 ЦК УРСР - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). Стаття 548 ЦК УРСР передбачає, що для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ні Цивільним Кодексом УРСР, ні новим, ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року не обмежений строк на оформлення спадщини та отримання відповідного свідоцтва. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 вказаного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За таких обставин, суд вважає, що незалежно від відсутності державної реєстрації права власності на спірне домоволодіння за [PERSON], у суду не має сумнівів щодо належності саме йому права власності на вказаний житловий будинок із господарськими побудовами. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт прийняття спадщини позивачем та відповідачами, яка відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO], до складу якої входить жилий будинок з господарськими будовами, що розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,33 га, яка передана у власність [PERSON] Оскільки на даний час позивач бажає оформити свої спадкові права на спірне домоволодіння, а відповідачі на умовах отримання ними компенсації за належну їм частку у спільній спадщині - не заперечують проти таких дій позивача та реально отримали грошові кошти від позивача, суд не має підстав для відхилення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Вирішуючи спір щодо земельної ділянки судом встановлено те, що відповідно до п.3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1993 року "Про приватизацію земельних ділянок" право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно - кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до ст.17 Земельного Кодексу України (1991 р.) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі, згідно зі ст. 52 ЗК; ведення особистого підсобного господарства у розмірі, згідно зі ст. 56 ЗК; будівництва та обслуговування жилого будинку у господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах, згідно зі ст. ст. 57, 67 ЗК. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно - кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Так як на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відсутні правовстановлюючі документи, такі як державний акт на право власності на землю, оскільки не видавались власнику [PERSON], тому позивач набуває право на продовження приватизації земельної ділянки та отримання на її ім'я правовстановлюючого документу на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,33 га за адресою в [ADDRESS]. За таких обставин суд вважає, що позивач довела у суді свої позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати необхідно залишити за позивачкою, за її клопотанням, та крім того, необхідно достягнути недоплачений судовий збір у розмірі 1120 грн. з [PERSON] на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved