Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., про визнання довіреності недійсною, визнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року судді Андрейчуку Т.В. передано на розгляд цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., про визнання довіреності недійсною, визнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки за рішенням Вищої ради правосуддя від 06 серпня 2019 року №2033/0/15 суддю [PERSON] тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя на строк шість місяців. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" судді є суб`єктами, на яких поширюються вимоги Закону, в тому числі щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Однією зі складових доброчесності є дотримання суддею обов`язків вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенцій\-ного конфлікту інтересів, не вчиняти дій та не прий\-мати рішень в умовах реального конфлікту інтересів, які є загальними для всіх осіб, уповно\-важених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції"). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 35 Закону України "Про запобігання корупції" правила врегулювання конфлікту інтересів, зокрема у діяльності суддів, визначаються законами, які регулюють статус суддів та засади організації діяльності судів. Таким нормативно-\-правовим актом для суддів є Закон України "Про судоустрій і статус суддів". Конфлікт інтересів у суддів може бути врегульований як у порядку, визначеному процесуальним законом (ЦПК України, КПК України, ГПК України, КАС України), безпосеред\-ньо під час участі у здійсненні правосуддя, так і в позапроцесуальний спосіб (непов`язаний зі здійсненням суддею правосуддя). Процесуальним інструментом врегулювання конфлікту (потенцій\-ного або реального) інтересів у судді, пов`язаного зі здійсненням правосуддя, є інститут відводу (самовідводу) судді. Рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року №2 затверджено Порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання. Ст. 15 цього Порядку передбачено, що з метою самостійного врегулювання конфлікту інтересів суб`єкт (суддя) застосовує один або декілька з наведених способів врегулювання конфлікту інтересів: 1) самовідвід в порядку, передбаченому процесуальним законодавством; 2) розкриття інформації про конфлікт інтересів, якщо після такого розкриття сторонами процесу або іншими зацікавленими особами йому не було заявлено відвід; 3) усунення від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя, чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; 4) усунення відповідного приватного інтересу з наданням підтверджуючих це документів Раді; 5) подання заяви щодо перегляду обсягу службових повноважень особи, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя, з метою виключення факторів, які спричинять конфлікт інтересів; 6) подання заяви про переведення особи на іншу посаду або в інший суд; 7) подання заяви про звільнення особи; 8) подання добровільної декларації про приватні інтереси. З метою самостійного врегулювання потенційного конфлікту інтересів головуючим у справі - суддею Андрейчуком Т.В. було розкрито інформацію про конфлікт інтересів, зокрема, ним повідомлено, що він тривалий час працював помічником судді у Києво-Святошинському районному суді Київської області, де у той час помічником судді працювала представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , між ними склались дружні стосунки. Після розкриття інформації про потенційний конфлікт інтересів у судді Андрейчука Т.В. представником позивача [PERSON] заявлено головуючому у справі судді відвід з підстави, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України. Заявлений відвід з мотивів, наведених представником позивача [PERSON] , підтримав також представник позивача [PERSON] Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Нормою п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України визначено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. За приписами ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів. У постанові від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своєму рішенні у справі "Білуха проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ або Суд) зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38). Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного ("Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43). Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки головуючого у справі судді, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими ("Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44); та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07 серпня 1996 року, п. 58). З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. За таких обставин, з метою уникнення будь-яких сумнівів у неупередженому розгляді Оболонським районним судом м. Києва під головуванням судді Андрейчука Т.В. цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., про визнання довіреності недійсною, визнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна з чужого незаконного володіння, забезпечення довіри учасників справи №756/10989/15-ц до судового рішення, яке буде ухвалене за результатами розгляду цієї справи, заява представника позивача [PERSON] про відвід головуючому у справі судді підлягає задоволенню.

Outcome: approved