Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду, з позовною заявою про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] Туруна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його батько, [PERSON] Турун, мешкав за адресою: вул. Октябрська, б. 79, с. Улакли, Великоновосілківського району Донецької області та 24.01.2001 року помер, про що Костянтинопільською сільською радою, Великоновосілківського району Донецької області було зроблено відповідний актовий запис і видано свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, яке знаходиться за адресою: вул. Октябрська, б. 79, с. Улакли, Великоновосілківського району Донецької області. Батьком, за життя заповіту складено не було, але на момент смерті батька позивач - [PERSON], проживав разом з ним. В березні 2016 року позивач звернувся до КП Великоновосілківське РБТІ, з заявою про проведення технічної інвентаризації домоволодіння, яке належало [PERSON], в результаті чого була проведена технічна інвентаризація та виготовлено технічний паспорт на вищезазначений житловий будинок. В квітні поточного року, звернувшись до державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в нього був відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно. Але позивач вказує, що згідно технічного паспорту вищезазначений житловий будинок побудовано в 1900 році, тому згідно вимог норм законодавства, яке діяло на момент будівництва та закінчення будівельних робіт, вказаний будинок не підлягає введенню в експлуатацію та реєстрації прав власності власником. У звязку з вищезазначеним, позивачу було запропоновано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на домоволодіння. Відповідачем у справі позивач вказує Костянтинопільську сільську раду, Великоновосілківського району Донецької області, тому що в разі неприйняття ним спадщини, яка залишилась після батька, вона може бути визнана відумерлою, за заявою сільської ради і передана у власність територіальної громади. В судове засідання позивач не з'явився, але надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. На позові наполягав. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно довідки Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, від 24.03.2016 року № 296, на момент смерті [PERSON] Туруна в його житловому будинку за адресою: вул. Октябрська, б. 79, с. Улакли, Великоновосілківського району Донецької області також проживав його рідний син, позивач по справі (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження, серія ІІ-ЧЖ № 448333, виданого 15.04.1977 року, позивач та померлий [PERSON] є сином та батьком (а.с. 8) Судом також встановлено, що [PERSON] не складав заповіту, тож спадкування відбувалося за законом. Відповідно до приписів, що містить ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та якщо спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно дослідженим в судовому засіданні довідки Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області , від 24.03.2016 року № 296 (а.с. 25) та згідно позовної заяви вбачається, що позивач на момент смерті [PERSON] постійно мешкав з ним однією сімєю за однією адресою та після його смерті звертався у встановлений законом строк до нотаріальної контори про прийняття спадщини від померлого. Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлюється, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 10), в будинку який розташований за адресою: вул. Октябрська, б. 79, с. Улакли, Великоновосілківського району Донецької області, в по господарських книгах 2001-2005 р., на момент 24.01.2004 року значився [PERSON] Відомості про самочинне будівництво у технічному паспорті не значаться. Ст. 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Ч. 5 ст. 1268 ЦК України, встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством прийняв спадщину після померлого батька, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позбавлений можливості через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved