Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 16 листопада 1993 року між [PERSON] та резидентом Республіки Молдова Концерном "ВІАС"(правонаступником якого є Комерційне товариство "Rolsel Grup" Т.О.В.) було укладено договір позики, відповідно до якого останній взяв у виді позики грошові кошти в розмірі 900 000,00 доларів США та зобов'язувався їх повернути до 29 березня 1999 року. Крім того, 20 квітня 1999 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики від 16 листопада 1993 року, відповідно до умов якої строк повернення суми позики продовжено до 20 квітня 2004 року. Позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання перед кредитором, і тому станом на 01 липня 2014 року за ним наявна заборгованість в розмірі 4 415 220,27 доларів США. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, при цьому останній надавав суду письмові заперечення, де просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені (неустойки). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 листопада 1993 року між [PERSON] та резидентом Республіки Молдова Концерном "ВІАС"(правонаступником якого є Комерційне товариство "Rolsel Grup" Т.О.В.) було укладено договір позики, відповідно до якого останній взяв у виді позики грошові кошти в розмірі 900 000,00 доларів США та зобов'язувався їх повернути до 29 березня 1999 року. 20 квітня 1999 року між [PERSON] та резидентом Республіки Молдова Концерном "ВІАС"(правонаступником якого є Комерційне товариство "Rolsel Grup" Т.О.В.) було укладено додаткову угоду до договору позики від 16 листопада 1993 року, відповідно до умов якої строк повернення суми позики продовжено до 20 квітня 2004 року. 23 квітня 2004 року Комерційному товариству "Rolsel Grup" Т.О.В. було направлено досудову вимогу про повернення суми боргу. 05 лютого 2014 року Комерційному товариству "Rolsel Grup" Т.О.В. було направлено досудову вимогу про повернення суми боргу. Як вбачається зі змісту листа-відповіді №13/1.3.14 від 01.03.2014 року, Комерційне товариство "Rolsel Grup" Т.О.В. підтверджує наявність заборгованості в розмірі 900 000,00 доларів США, та зазначають, що орієнтована дата повернення - 01 квітня 2014 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 01 липня 2014 заборгованість за договором позики від 16 листопада 1993 року складає 4 415 220,27 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 52 035 569,67 гривень, в тому числі: сума основного боргу - 900 000,00 доларів США, сума відсотків - 275 220,27 доларів США, неустойка - 3 240 000,00 доларів США. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом взято до уваги, що представник відповідача просив застосувати сплив строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки, однак позивач просить стягнути розмір неустойки, обмежившись лише піврічним періодом нарахування, а тому [PERSON] звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах встановленого строку, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України. Приймаючи до уваги, що відповідач не належним чином виконує свої обов'язки перед позивачем, у зв'язку з чим наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору, підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved