Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку, що розташована на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 1.79 га., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №049301, виданим 20 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області, вказуючи, що земельна ділянка належала померлій 28.12.2017 року [PERSON]. Позивач являється спадкоємцем за заповітом після померлої та прийняла спадщину, проте не може оформити право власності на вказане майно, оскільки втрачені правовстановлюючі документи на нього, та, крім того, при видачі вказаного державного акту було помилково зазначено прізвище "Сергєєва", хоча вірно "Сєргєєва". В зв'язку з цим позивач просила встановити факт належності [PERSON], померлій 28.12.2017 року, державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №049301, виданого 20.02.2004 року та визнати за позивачем право власності на зазначену земельну ділянку. В підготовче засідання позивач не зявилася, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача в підготовче засідання не зявився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав розяснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тобто і в порядку спадкування, а тому, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved