Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

06.11.2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання визнання права власності на спадкове майно. В позові позивач посилався на те, що після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], він як син померлої прийняв спадщину, так як постійно проживав з спадкодавцем, вважає, що його мати набула права власності на житловий будинок, так як була зареєстрована і постійно проживала в ньому до самої смерті, про що свідчать записи в погосподарській книзі, прохає визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після матері [PERSON], яка померла [INFO]. 20.01.2014 року до суду звернулася представник позивача [PERSON] з заявою про збільшення позовних вимог, в якій посилалася на ч.2 ст.27 ЦПК України, відповідно до якої позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити розмір позовних вимог, збільшує позовні вимоги вимогою про встановлення факту належності житлового будинку [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до протоколу зборів колгоспників ім. Енгельса від 11.09.1973 року колгосп вирішив продати будинок, розташований в [ADDRESS], [PERSON], остання після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на "[PERSON]", відповідно до записів в погосподарській книзі остання була прописана і постійно проживала в [ADDRESS], однак правовстановлюючого документу на будинок не мала, право власності на цей будинок ні за ким не зареєстровано, [INFO] [PERSON] померла, позивач є її сином, посилалася на ст.ст. 100, 101, 128 ЦК Української РСР, п.62 Інструкції про вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР відповідно до якої довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих були підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, вважає, що факт наявності запису в погосподарській книзі є достатнім обґрунтуванням права власності на будинки в сільській місцевості, він прийняв спадщину після матері, прохає встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], яка померла [INFO], визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], яка померла [INFO]. 05.02.2015 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області заява представника позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог від 20.01.2015 року залишена без розгляду. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], він як син померлої прийняв спадщину, так як постійно проживав з спадкодавцем, вважає, що його мати набула права власності на житловий будинок, так як була зареєстрована і постійно проживала в ньому до самої смерті, про що свідчать записи в погосподарській книзі, прохає визнати за ним право на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після матері [PERSON], яка померла [INFO]. Представник позивача [PERSON] позов з заявою про збільшення позовних вимог підтримала, суду пояснивши, що відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити розмір позовних вимог, збільшує позовні вимоги вимогою про встановлення факту належності житлового будинку [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до протоколу зборів колгоспників ім.Енгельса від 11.09.1973 року колгосп вирішив продати будинок, розташований в [ADDRESS], [PERSON], остання після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на "[PERSON]", відповідно до записів в погосподарській книзі остання була прописана і постійно проживала в [ADDRESS], однак правовстановлюючого документу на будинок не мала, право власності на цей будинок ні за ким не зареєстровано, [INFO] [PERSON] померла, позивач є її сином, посилалася на ст.ст. 100, 101, 128 ЦК Української РСР, п.62 Інструкції про вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР відповідно до якої довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих були підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, вважає, що факт наявності запису в погосподарській книзі є достатнім обґрунтуванням права власності на будинки в сільській місцевості, він прийняв спадщину після матері, прохає встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], яка померла [INFO], визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснивши, що є рідним братом позивача, в спірному будинку мешкав весь час, після смерті їхньої матері він також продовжував мешкати в спірному будинку, прохає в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача: Пилипенко Н.В. суду пояснила, що працює сільським головою Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області з 2010 року, вона давала поради братам вирішити це питання без судового розгляду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача: Гуляйпільська державна нотаріальна контора Запорізької області, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання на з явилася, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. Суд, оцінивши наявні у справі доказі за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: В період з 1974 року по 15.04.1991 рік двір за адресою: [ADDRESS] числився колгоспним двором, у складі якого був житловий будинок, що підтверджується записами погосподарських книг. Станом на 15.04.1991 року до складу членів колгоспного двору входили: [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON]. [INFO] померла мати позивача та відповідача: [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області 06.05.2014 року. 03.03.2014 року позивач звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. 03.03.2014 року постановою державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Носенко Ю.А. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. 15.05.2014 року комунальним підприємством "Імпульс" Пологівської районної ради Запорізької області був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS], інвентарна оцінка якого склала 35890 грн., право власності на який не зареєстровано (а.с.14). 21.08.2014 року до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Т.М. звернувся позивач з заявою про прийняття спадщини після матері. 21.08.2014 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Т.М. була зареєстрована спадкова справа №56447437 спадкодавець [PERSON]. 03.10.2014 року позивач звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Цивільним Кодексом Української РСР (редакції 1963 року), Законом України "Про власність". Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності (стаття 112 кодексу). Відповідно до ч.1 ст.112 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) майно може належати на праві спільної власності декільком громадянам. Відповідно до ч.2 ст.112 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) розрізняється спільна власність з визначенням долі (дольова власність) або без визначення долі (спільна власність). Відповідно до ч.2 ст.120 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у його користуванні, жилий будинок, продуктивний скот, птицю та дрібний сільськогосподарський інвентар відповідно до Уставу колгоспу. 15.04.1991 року набрав чинності Закон України "Про власність". Абзац 2 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вказує, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени колгоспного двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні, б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який прийняв спадщину після своєї матері, якому нотаріусом відмовлено в отриманні свідоцтва про право власності на спадщину за законом після своєї матері на житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок з позовом про захист його порушеного права спадкування даного будинку з посиланням на те, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, вважаючи, що останній належав його матері, що на його думку підтверджується записами в погосподарських книгах сільської ради. Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 вказує на те, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що відповідно до записів погосподарських книг Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області за 1991-1995 роки двір [PERSON], розташований за адресою: [ADDRESS], станом на 15.04.1991 року значився колгоспним двором, до складу якого входили [PERSON], неповнолітній [PERSON] та неповнолітній позивач, останній належав цим особам на праві спільної сумісної власності відповідно до ч.1 ст.120 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) як членам колгоспного двору, долі яких були рівними. Припинення правового статусу колгоспного двору 15.04.1991 року не припинило права спільної сумісної власності членів сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про власність" майно може належати на праві спільної (часткової або сумісної власності) громадянам, юридичним особам і державам. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Так як колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 року, то доля кожного колишнього члена колгоспного двору на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] була рівною і становила 1/3 частку у спільній власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що становила 1/3 частку житлового будинку. В день смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються в рівних долях діти (в тому числі усиновлені), подружжя та батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в керування і володіння спадковим майном, 2) якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так як позивач як і відповідач, як сини спадкодавця, будучи спадкоємцями першої черги за законом прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в керування і володіння житловим будинком, так як були обидва зареєстровані в даному будинку на момент смерті своєї матері і протягом 6 місяців після її смерті, то останні відповідно до ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) прийняли спадщину після своєї матері, в тому числі і 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в рівних долях і кожний з них має право на спадкування 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, яка грунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: partial