Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

10.11.2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради /далі Управління/ про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS], з господарчими побудовами. В обґрунтування вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 23.08.2002 року їй належить незакінчене будівництвом домоволодіння [ADDRESS], готовністю 60 %. Нею було закінчено будівництво домоволодіння, приватизовано земельну ділянку, але при зверненні до відповідача з метою отримання право установчих документів на домоволодіння, їй було відмовлено, у зв'язку із відсутністю дозвільних документів на початок будівельних робіт. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника управління. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 23.08.2002 року [PERSON] належить незакінчене будівництвом домоволодіння [ADDRESS], готовністю 60 %,а.с.5. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.07.2003 року, [PERSON] було приватизовано земельну ділянку по [ADDRESS], призначену для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення селянського господарства, а.с.6. Згідно висновку з експертної оцінки технічного стану від 14.08.2014р., а.с.32-36, збудовані об'єкти, що розташовані на території домоволодіння [ADDRESS], придатні до експлуатації, розташовані в межах земельної ділянки, реєстрація можлива, будівництво виконано згідно будівельних норм та правил. Правовідносини регулюються ст.ст. 375, 376 ЦК України, відповідно яких, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди. Житловий будинок та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу на будівництво. Згідно п.8 Постанови №6 ВССУ від 30.03.2012р., право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Згідно п. 12 вказаної Постанови, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зверталася до відповідача із заявою про погодження будівництва житлового будинку, але в задоволенні її клопотання було відмовлено, рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного спору,а.с.56. Крім того, позивач зверталася до державної архітектурно-будівельної інспекції України Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, а.с.64, але у прийнятті декларації про готовність об'єкта до експлуатації, [PERSON] було відмовлено, оскільки Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, затверджений Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013р. на сьогоднішній день втратив чинність. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, оскільки позивачу, яка володіє земельною ділянкою [ADDRESS] на відповідній правовій підставі та зверталася до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, відмовлено у прийнятті об'єкта до експлуатації, тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту та з урахуванням того, що під час будівництва не порушені будівельні норми та правила, вважає необхідним, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS], з господарчими спорудами: гараж "Б", площею 33,5 кв.м., літня кухня "В", площею 18,9 кв.м., вольєр "Г", площею 9,2 кв.м., що розташовані по [ADDRESS]. На підставі ст.ст.375,376 ЦК України, Постанови №6 ВССУ від 30.03.2012р.,

Outcome: approved