Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZRL0RХ05040141 від 23.10.2006 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.10.2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № ZRL0RХ05040141, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1034,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "розстрочка" складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 17.06.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 26223,52 грн.. Просить стягнути з відповідача 26223,52 грн. заборгованості за кредитним договором, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 262,24 грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви (а.с.77) просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Так, 23.10.2006 року між сторонами укладено кредитний договір № ZRL0RХ05040141, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1034,00 грн. на строк 12 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-17). Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 17.06.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 26384,76 грн., яка складається з: 1034,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8532,38 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 153,56 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 14932,15 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 1232,61 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.18). Враховуючи, що відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 26384,76 грн. заборгованості по кредитному договору підлягає задоволенню. Оскільки згідно п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача, відповідач у судове засідання не з'явився та заяви про зменшення розміру пені не подав, а тому підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України відсутні. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі №6-126 цс13 інститут позовної давності застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved