Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

В грудні 2017 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що 4 травня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 93810311000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в національній валюті в сумі 30\~130,13 грн. Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04.05.2021 року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 57,00% річних. Разом з тим, станом на 28.11.2017 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, комісії та пені становить 36\~061,84 грн. В жовтні 2017 року позивачем було направлено вимогу відповідачу про погашення простроченої заборгованості, однак нею досі не виконано зобов'язання щодо погашення заборгованості. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України достроково стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судовий збір в розмірі 1\~600,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглядати дану справу за її відсутності. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення у її відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 4 травня 2017 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір № 93810311000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 30\~130,13 грн. на особисті потреби, а саме: 30\~100,00 грн. на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника та 30,13 грн. на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування від нещасного випадку, укладеного 04.05.2017р. (а.с. 5-9). Згідно п. 3.5. вищевказаного договору, позичальник зобов'язалася повернути кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 04.05.2021 року. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 57% річних (п. 3.8 договору). Пунктом 3.9 договору визначено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 64,00% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Сторони погодили, що позичальник щомісячно до 4 числа перераховує на рахунок банку суму, що дорівнює розміру страхового платежу, відповідно до умов Договору добровільного страхування від нещасного випадку, укладеного між позичальником та ПРИВАТНЕ АТ «СК «КАРДІФ», та доручає банку здійснювати щомісячне (4 числа кожного календарного місяця) перерахування сплаченої позичальником суми щомісячного страхового платежу на рахунок ПРИВАТНЕ АТ «СК «КАРДІФ» № 26503013656301 (п. 3.5.1. договору). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З матеріалів справи вбачається, що банк виконав свої зобовязання за договором про надання споживчого кредиту № 93810311000 від 04.05.2017 року, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 30\~130,13 грн., що підтверджується випискою за особовим рахунком (а.с. 15-16). Як вбачається з заяви-приєднання (акцепт) № 05/40/02/1000/1064181, 4 травня 2017 року [PERSON] приєдналася до умов договору добровільного страхування позичальника укладеного з ПРИВАТНЕ АТ «СК «КАРДІФ» (а.с. 17). Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в неї перед банком заборгованості. З довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, суд встановив, що станом на 28.11.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 36\~061,84 грн., з яких: заборгованість за простроченим кредитом 29\~774,50 грн.; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 5\~664,69 грн.; заборгованість по комісії 431,05 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 22,90 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 165,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії 3,70 грн. (а.с. 18-21). З матеріалів справи вбачається, що позивач на адресу позичальника направляв вимогу про погашення забооргованості за договором (а.с. 25-29). Відповідно до\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною 1\~ст. 530 ЦК України визначено, що\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1\~ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч. 3\~ст. 549 ЦК України,\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 93810311000 про надання споживчого кредиту від 04.05.2017 року щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1\~600,00 грн., що підтверджені документально (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved