Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна (надалі - третя особа-1), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 04 березня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною, під реєстровим номером 982, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в сумі 66 956,05 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 37 529,93 грн., прострочена заборгованість за комісією - 6 840,49 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 9 222,72 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 3 671,92 грн., строкова заборгованість за комісією - 2 640,00 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 050,99 грн., плата за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки, відсутні докази відступлення прав вимоги відповідачу, заборгованість не є безспірною, а виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом за відсутності доказів щодо його безспірності (виписки з особового рахунку № [NUMBER] за кредитним договором №94207741000 від 11 грудня 2017 року станом на 18 лютого 2020 року) та первинних документів. Крім цього, відповідач у виписці з особового рахунку зазначив про те, що заборгованість за тілом кредиту становить 41201,85 грн., оплата за кредитним договором № 94207741000 від 11.12.2017 на поточний рахунок в АТ "Альфа-Банк" не поступала. Позивач із вказаним твердженням не погодився, оскільки відповідно до п. 3.1. кредитного договору, сума кредиту по договору становить 44093,09 грн., а відповідно до п. 3.4. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється на рахунок в АТ "УкрСиббанк", це означає, що погашення кредиту здійснювалося на інший рахунок, інформація про те, що повернення кредиту не здійснювалося не відповідає дійсності, повертати кредитні кошти на поточний рахунок в АТ "Альфа-Банк" позичальник не зобов`язаний. Таким чином, сума вимоги щодо тіла кредиту є спірною. Вимога щодо сплати комісії за кредитним договором в сумі 7100,49 грн., також не є безспірною з огляду на Закон України «Про захист прав споживачів», та правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 22.01.2020р., справа № 336/5798/14; постанові Об`єднаної палати КЦС від 09.12.2019р., справа № 524/5152/15-ц. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи та витребувано докази у справі. 30 листопада 2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на адресу суду надійшли копії витребуваних документів, всього на двадцяти аркушах, а саме належним чином завірені копії: виконавчого напису №982 від 04 березня 2020 року; заяви про вчинення виконавчого напису від 26 лютого 2020 року; виписки з особового рахунку № [NUMBER] за кредитним договором №94207741000 від 11 грудня 2017 року із зазначенням періоду з 26 вересня 2019 року по 18 лютого 2020 рік; довіреності; договору факторингу №147 від 25 вересня 2019 року; договору факторингу №26-09/19/02 від 26 вересня 2019 року; анкети-заяви на надання споживчого кредиту від 11 грудня 2017 року; договору №94207741000 від 11 грудня 2017 року, про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку; додатку №1 до договору №94207741000 від 11 грудня 2017 року. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа-1 правом на надання пояснень не скористалась. Третя особа-2 правом на надання пояснень не скористалась. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Третя особа-1 в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Третя особа-2 в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 11 грудня 2017 року між [PERSON] та AT «УкрСиббанк» укладено договір № 94207741000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до якого позичальник отримав споживчий кредит у сумі 44093,09 грн. з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 55% річних, строк договору до 11.12.2021, порядок оплати кредиту - щомісячні платежі в сумі 2 332,00 грн. до 11-числа кожного календарного місяця. 26 лютого 2020 року відповідач звернувся до третьої особи-1 із заявою про вчинення виконавчого напису, в додатках до якої вказав лише: кредитний договір №94207741000 від 11 грудня 2017 року; копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; розрахунок суми заборгованості; копія довіреності. 04 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. вчинено виконавчий напис, про стягнення заборгованості з [PERSON] який є боржником за кредитним договором 94207741000 від 11 грудня 2017 року, укладеним з Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» (код ЄДПОУ: 09807750), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 147 від 25 вересня 2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (код ЄДРПОУ: 41264766), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 26-09\\19\\02 від 26 вересня 2019 є TOB «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ: 36799749) заборгованість за кредитним договором 94207741000 від 11 грудня 2017 року, за період з 26 вересня 2019 року по 18 лютого 2020 року. Сума заборгованості, згідно виконавчого напису складає 66 956,05 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 37 529,93 грн., прострочена заборгованість за комісією - 6 840,49 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 9 222,72 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 3 671,92 грн., строкова заборгованість за комісією - 2 640,00 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 050,99 грн., 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Оцінка суду. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки відсутні докази відступлення прав вимоги відповідачу, заборгованість не є безспірною, а виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом за відсутності доказів щодо його безспірності (виписки з особового рахунку № [NUMBER] за кредитним договором №94207741000 від 11 грудня 2017 року станом на 18 лютого 2020 року) та первинних документів. Крім цього, відповідач у виписці з особового рахунку зазначив про те, що заборгованість за тілом кредиту становить 41201.85 грн., оплата за кредитним договором № 94207741000 від 11.12.2017р. на поточний рахунок в АТ "Альфа-Банк" не поступала. Позивач із вказаним твердженням не погодився, оскільки відповідно до п. 3.1. кредитного договору, сума кредиту по договору становить 44093,09 грн., а відповідно до п. 3.4. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється на рахунок в АТ "УкрСиббанк", це означає, що погашення кредиту здійснювалося на інший рахунок, інформація про те, що повернення кредиту не здійснювалося не відповідає дійсності, повертати кредитні кошти на поточний рахунок в АТ "Альфа-Банк" позичальник не зобов`язаний. Таким чином, сума вимоги щодо тіла кредиту є спірною. Вимога щодо сплати комісії за кредитним договором в сумі 7100,49 грн. також не є безспірною з огляду на Закон України «Про захист прав споживачів», та правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 22.01.2020р., справа № 336/5798/14; постанові Об`єднаної палати КЦС від 09.12.2019р., справа № 524/5152/15-ц. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до змісту спірного виконавчого напису правовою підставою зміни кредитора у зобов`язанні було укладення договорів відступлення прав вимоги за кредитними договорами №147 від 25 вересня 2019 та №26-09\\19\\02 від 26 вересня 2019, копії яких було надано на вимогу суду, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про їх наявність у приватного виконався станом на момент вчинення спірного виконавчого напису. Тобто, матеріалами справи підтверджується наявність прав вимоги саме у відповідача. Щодо інших аргументів позовної заяви, то суд звертає уваги на наступне. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається із доданих до пояснення нотаріуса копій документів на момент винесення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса була відсутня вимога до боржника, крім цього, в заяві про вчинення виконавчого напису також не зазначено вимоги в переліку додатків до заяви, та не надано доказів її направлення, що викликає обґрунтований сумнів у тому, що на момент винесення спірного виконавчого напису, приватний нотаріус міг об`єктивно пересвідчитись у наявності безспірності вказаної заборгованості, зіставивши суму, яка вказана у письмовій вимозі та у заяві про видачу виконавчого листа. Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається із матеріалів справи, яка розглядається у приватного нотаріуса була відсутня вимога, натомість йому було надано лише копію реєстру поштових відправлень рекомендованих листів. Крім цього, у спірному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 26 вересня 2019 року по 18 лютого 2020 року. Згідно виконавчого напису, сума заборгованості складає 66 956,05 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 37 529.93 грн., прострочена заборгованість за комісією - 6 840.49 гр., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 9 222.72 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 3 671.92 грн., строкова заборгованість за комісією - 2 640.00 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 050.99 грн., 650.00 грн. за вчинення виконавчого напису. При цьому, суд звертає увагу на аргумент позивача про те, що у виписці з особового рахунку відповідач зазначив про те, що заборгованість за сумою кредиту становить 41201.85 грн., а заборгованість за процентами та комісіями - 25754,20 грн., оплата за кредитним договором № 94207741000 від 11.12.2017р. на поточний рахунок в АТ "Альфа-Банк" не поступала. Вказана обставина свідчить про те, що відповідачем зазначено різні складові суми заборгованості, які відрізняються між собою у виписці та заяві про вчинення виконавчого напису, і від тієї, яка вказана у виконавчому написі. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, сума кредиту по договору становить 44093,09 грн., а відповідно до п. 3.4. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється на рахунок в АТ "УкрСиббанк". Відповідач в судовому засіданні не підтвердив факту безспірності заборгованості та не надав первинних бухгалтерських документів, чеків, квитанцій, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таким чином, суд враховує аргумент позивача про те, що вимоги щодо тіла кредиту не є безспірними. Відповідно до п. 3.5. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтет них платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 11 грудня 2021 року. Відповідно до п. 3.6. кредитного договору, розмір ануїтетного платежу становить 2332,00 грн. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру попередніх платежів. Відповідно до п. 3.7 кредитного договору, ануїтет ний платіж повинен сплачуватися щомісячно до 11 числа (включно) кожного місяця. Відповідно до додатку №1 кредитного договору встановлено дату та суму платежу за розрахунковий період, процентів за користування кредитом, комісію за управлення кредитом, платежі за надані супутні послуги. Однак, у матеріалах справи також відсутній розрахунок заборгованості для підтвердження поданої виписки по рахунку позивача, що також ставить під сумнів можливість встановлення нотаріусом безспірності заборгованості, крім цього, у матеріалах справи не вказано платежів, які здійснював позичальник на погашення кредиту. Однак приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: вимога про усунення порушення зобов`язання, опис вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, виписка із рахунку боржника із зазначенням не лише суми заборгованості, але й строків її погашення. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, також в матеріалах справи відсутні докази дійного переходу прав вимоги за договором до відповідача, тобто докази заборгованість перед стягувачем, крім цього, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору (а.с. 1). Позовні вимоги задоволені повністю, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved