Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" ( далі Банк) звернулось в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповіда заборгованість за кредитним договором № б/н у сумі 24 185,84 гривень та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.07.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 7000,00 грн. зі спалтою відсотків за його користування в розмірі 30% річних на залишок кредиту, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит зі сплатою відсотків щомісячними платежами в розмірі та у строки, передбачені умовами договору. Банк зобов'язання по видачі кредиту виконав належним чином. Однак, у порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.12.2015 року за [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 24 185,84 грн., яка складається з наступного: - 1637,12 грн. - заборгованість за кредитом; - 16690,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. - 4230,00 грн. - заборгованість за пенею та сомісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); - 1127,90 грн.- штраф ( процентна складова) Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, просить стягнути борг в судовому порядку. В судове засідання представник позивача Нестерук В.Ю. не з'явився. Однак, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує повністю і позов просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. В заперечення проти позову пояснив, що станом на 31.01.2011 року сплатив залишрк боргу в сумі 1800 гривень. Розмір заборгованості, яка підлягала сплаті йому повідомили з Банку на мобільний телефон. Після цього вважав, що борг погашено і ніяких платежів не здійснював. Просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 24.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником, якого є ПАТ КБ "Приватбанк" укладено договір № б/н, за яким Банк взяв на себе зобов'язання видати [PERSON] кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці в сумі 7000,00 гривень, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30,00% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується документально. ( а.с. 8 - 16) Як видно з наявних у справі анкети, розрахунку заборгованості і довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, які підписані відповідачем, Банк свої зобов'язання виконав, відкривши картковий рахунок та випустивши відповідачу платіжну картку, зі встановленням на ній кредитного ліміту, про що свідчить рух коштів по картковому рахунку та підтверджується відповідним написом на анкеті -заяві та підписом клієнта і працівника банку про ідентифікацію клієнта під час відкриття рахунку і випуску картки. ( а.с. 8). В той же час, [PERSON] свій обов'язок по поверненню кредиту у строки та в розмірах, передбачених договором, належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 31.12.2015 року Банк нарахував заборгованість в сумі 24185,84 грн., яка складається з наступного: - 1637,12 грн. - заборгованість за кредитом; - 16690,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. - 4230,00 грн. - заборгованість за пенею та сомісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); - 1127,90 грн.- штраф ( процентна складова) Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості ( а.с. 5 - 6). За правилом ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як видно з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином свої зобов'язання з повернення кредиту у строки, визначені договором не виконував і , таким чином, порушив зобов'язання по кредитному договору, внаслідок чого й утворилась прострочена заборгованість на загальну суму 24185,84 грн.. Правильності проведеного розрахунку відповідачем не спростовано. Отже, вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту є підставними. В той же час, [PERSON] подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що й підтверджується поясненнями позивача і матеріалами справи, що кредит видавався на строк, що дорівнює строку дії картки. Таким строком є серпень місяць 2010 року. Саме із закінченням строку дії кредитної картки, пов'язується настання моменту, після якого виникає право пред'явлення Банком вимоги про повернення заборгованості по кредиту. Однак, Банк такої вимоги по закінченні дії договору до [PERSON] не пред'явив. Нова картка [PERSON] взамін старої не видавалась, а , отже, договір не лонгувався і нових кредитних коштів відповідач не отримував. Востаннє погашення заборгованості, з чим пов'язується переривання строку позовної давності, відповідачем здійснювалось 27.01.2012 року в сумі 500 гривень. В той же час, з позовною заявою про стягнення боргу у даній справі позивач звернувся 17.02.2016 року, тобто після закінчення трирічного строку позовної давності. Наявними у справі Умовами і правилами надання банківських послуг збільшення загальної позовної давності не передбачено. Застосовуючи позовну давність, суд не приймає до уваги наявні у розрахунку заборгованості відомості про оплату боргу по кредиту у сумі 20 гривень, що відображено станом на 12.06.2013 року, оскільки, як видно з пояснень [PERSON], таких коштів і в такому розмірі він не сплачував. На обгрунтування своїх пояснень покликається на суми, які він дійсно плачував по кредиту одноразовими платежами, а це суми розміром від 200 грн до 3100 грн.. Такі пояснення суд приймає в якості достовірних відомостей, оскільки це підтверджується розрахунком заборгованості, з якого дійсно видно, що після сплати останнього платежу у сумі 500 гривень у період з 27.01.2012 року по 12.06.2013 року, а також після 12.06.2013 року кошти на погашення кредиту взагалі не надходили. Правової природи відображення у розрахунку сплати боргу в сумі 20 гривень станом на 12.06.2013 року матеріалами справи не пояснюється, оскільки після цієї дати ні поточна зборгованість, ні прострочена заборгованість, а також сума відсотків та загального залишку заборгованості по відсотках чи пені на 20 грн. не зменшились, а залишились в попередніх розмірах, що й до цього. В той же час позивачем всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України не доведено факту сплати [PERSON] 12.06.2013 року коштів в сумі 20 гривень, а відтак і переривання строків позовної давності, оскільки, незважаючи на витребування судом первісних даних бухгалтерського обліку - виписки з особового рахунку [PERSON] за період з 01.06.2013 року по 01.07.2013 року, Банк суду не представив. Таким чином, строк позовної давності в межах якого кредитодавець мав право вимагати від позичальника повернення кредиту зі всіма нарахуваннями по кредиту - сплив 27 січня 2015 року. З цих підстав, суд прийшов до всиновку, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку з закінченням строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають. На підставі ст.ст. 264, 526,530, 551 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed