Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11309428000 від 05 березня 2008 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 23000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 04 березня 2038 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 09,50 % річних, згідно графіку погашення заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 05 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], а також між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договори поруки № 11309428000/2 та № 11309428000/3 відповідно, згідно яких поручителі зобов'язались перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не передбачено договором поруки. Позивач зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту виконав у повному обсязі, а саме: надав позичальнику кредит у розмірі 23000,00 доларів США. Також позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору, відповідачі не в повному обсязі та несвоєчасно сплачували грошові кошти на виконання договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11 листопада 2015 року склала 19833,41 доларів США та 8881,94 грн., з яких: - 18200,00 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом; - 1633,41 дол. США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; - 2698,13 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; - 6183,81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. У зв»язку з вказаними вище обставинами, посилаючись на наявні в матеріалах справи докази, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Відповідач по справі [PERSON], заперечуючи проти задоволення позовних вимог щодо солідарного обов'язку по виконанню кредитного зобов'язання, подав письмові пояснення, в яких зазначає про припинення поруки у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що перший відповідач припинив здійснення платежів для погашення кредиту у грудні місяці 2014 року (останній платіж у сумі 64,00 долари США датований 25 грудня 2014 року), то вважає, що січень 2015 року є місяцем відліку шестимісячного строку виконання основного зобов'язання та закінчується 30 червня 2015 року. З вимогою про погашення простроченого зобов'язання позивач звернувся до [PERSON] 03 серпня 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого статтею 559 ЦПК України, а з позовом про солідарне стягнення заборгованості - у грудні 2015 року. У зв'язку з чим, вважає, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення з [PERSON] на користь позивача, зазначених у позовних вимогах коштів не підлягають задоволенню. Відповідач по справі [PERSON] також заперечувала проти задоволення позовних вимог про стягнення з неї в солідарному порядку на користь Банку грошових коштів за невиконання [PERSON] своїх кредитних зобов'язань. В письмових запереченнях посилається також на припинення поруки з підстав, аналогічних наведеним в запереченні відповідача [PERSON], та просить розглядати справу за її відсутності. В письмових поясненнях по справі, представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» зазначає про законність та обґрунтованість позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що строк виконання основного зобов'язання визначений умовами кредитного договору - не пізніше 04 березня 2038 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору, що підтверджується положеннями п. 1.2.2 Кредитного договору. Перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настанням строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі - 04 березня 2038 року. ПАТ «УкрСиббанк» було пред'явлено позов щодо солідарного стягнення відповідачів 13 листопада 2015 року, тобто порука, на думку представника позивача, не є припиненою. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві та письмових поясненнях, а також наполягав на стягненні заборгованості саме в солідарному порядку, так як відповідно до вимог ст.559 ЦК України, порука не є припиненою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, письмових заперечень проти позову не надала, у зв»язку з чим справа розглядається за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] не визнала в повному обсязі та просила в позовних вимогах відмовити з підстав, зазначених в письмовому запереченні відповідача [PERSON] у зв»язку з тим, що на їх думки наявні всі підстави для припинення поруки згідно чинного законодавства. Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 10-11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 610 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов"язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. В п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено, що відповідно до частини четвертої ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що 05 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (згідно внесених змін до статуту, теперішня назва - ПАТ «УкрСиббанк») та першим відповідачем [PERSON], (після зміни прізвища - [PERSON]), було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11309428000, згідно умов якого перший відповідач (Позичальник) отримав кредит у розмірі 23000 доларів США та зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04 березня 2038 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 09,50 % річних (а.с.19-33). 05 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11309428000/2 від 05 березня 2008 року. Також між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11309428000/3 від 05 березня 2008 року. Відповідно до умов вказаних договорів, [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом у розмірі та у випадках, визначених кредитним договором. Договори поруки діють до закінчення належного виконання боржником взятих на себе зобов'язань за основним договором (а.с. -37). В порушення умов договору відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконують, у зв'язку з чим станом на 11 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 19833,41 доларів США та 8881 грн. 94 коп. заборгованості по пені, з яких: - 18200,00 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом; - 1633,41 дол. США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; - 2698 грн. 13 коп. - пеня за несвоєчасне погашення боргу; 6183 грн. 81 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором, останній платіж був проведений боржником 25 грудня 2014 року в розмірі 64 дол. США., у зв»язку з чим банком було нараховано пеню за період з 27 лютого 2015 року по 11 листопада 2015 року (а.с.38-47). Також, у зв»язку з порушенням кредитором умов договору, 03 серпня 2015 року банком було направлено на адресу [PERSON] вимогу (вих. № 30-11/27515) про наявність заборгованості за споживчим кредитом у розмірі 19226,76 дол. США, в якій банк повідомляв про те, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, Банк вимагає повернення суми кредиту в повному обсязі, яку відповідач отримала (а.с.56-57, 62). Також, 03 серпня 2015 року на адресу відповідача [PERSON] банком було направлено вимогу (вих. № 30-11/27513) про порушення позичальником своїх зобов'язань за споживчим кредитом та про солідарний обов'язок [PERSON] перед банком, в якому просив погасити заборгованість у розмірі 19226,76 дол. США, яку відповідач отримав (а.с.58-59, 62). На адресу другого поручителя [PERSON], 03 серпня 2015 року банком також було направлено вимогу (вих. № 30-11/27514) про повернення [PERSON] як поручителем суми заборгованості [PERSON] у розмірі 19226,76 дол. США (а.с. 60-61, 63). Зазначені вимоги залишились з боку відповідачів без відповіді та виконання, у зв'язку з чим позивач 24 листопада 2015 року звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, в тому числі, кредитний договір, графік погашення заборгованості, договори поруки, розрахунок заборгованості як основного боргу, так і процентів та пені, яка передбачена умовами договору про надання споживчого кредиту, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості за договором № 1109428000 від 05 березня 2008 року, що утворилася станом на 11 листопада 2015 року в розмірі 19833,41 доларів США, у тому числі: - 18200,00 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом; - 1633,41 дол. США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; а також заборгованості по пені, а саме: - 2698,13 грн. - пені за несвоєчасне погашення боргу; - 6183,81 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Щодо доводів представника відповідача, а також відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд враховує зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Частиною 4 ст.559 ЦК України, (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251-252 ЦК України). Договорами поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Тобто, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні ч. 4 ст. 559 ЦК України слід враховувати наступне. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: - протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); - протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред»явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); - протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч. 4 ст. 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми, слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку, (який є преклюзивним), жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Тобто, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. В укладеному сторонами кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений строком повного погашення кредиту є 04 березня 2038 року (п.п. 1.2.2. Договору). Однак, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши 03 серпня 2015 року вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. Тому, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителів. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постановах Верховного Суду України, зокрема, від: 21 січня 2015 року по справі № 6-190цс14, 27 січня 2016 року по справі № 6-990цс15 та 22 червня 2016 року по справі № 6-368цс16. Змінивши 03.08.2015 року строк виконання основного зобов'язання, банк звернувся до суду із зазначеним позовом 23.11.2015 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті, наявний в матеріалах справи, та позовна заява з додатками надійшла до суду 24 листопада 2015 року, тобто без пропуску шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 19833,41 дол. США, а також пені в сумі 8881 грн. 94 коп., є законними, обґрунтованими, та враховуючи наявний в матеріалах справи вірний розрахунок ціни позову, відсутність заперечень відповідачів щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та необхідно стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11309428000 від 05 березня 2008 року, а саме: - заборгованість за простроченим кредитом в сумі 18200 доларів США, - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 1633,41 доларів США, а разом стягнути 19833 долари США 41 цент, що відповідно до курсу НБУ станом на 02 лютого 2017 року становить 594 974 грн. 53 коп., а також стягнути солідарно в відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 2698 грн. 13 коп. та - пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6183 грн. 81 коп., а разом стягнути 8881 грн. 94 коп. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», підлягають стягненню з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача понесені по справі і документально підтверджені судові витрати в сумі по 2301 грн. 58 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved