Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (далі, відповідач 1) та [PERSON] (далі, відповідач 2), третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП. В обґрунтування своїх вимог (з урахуванням уточнень) позивач зазначає, що 25 грудня 2015 року о 08.40 год. у м. Херсоні водій [PERSON], керуючи автомобілем HONDA, д/н [NUMBER], здійснюючи рух з другорядної дороги Миколаївське шосе на головну площа Ганнібала, в порушення вимог пунктів 2.3 «б», 16.11. Правил дорожнього руху України, не надала перевагу в русі автомобілю HYUNDAI H\~200, д/н [NUMBER] який рухався по головній дорозі, під керуванням [PERSON] Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, позивачці були спричинені тілесні ушкодження. Оскільки цивільна відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "Уніка", позивач 29.12.2015 р. звернулася до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надано усі необхідні документи. Відповідачем 1 було складено та підписано страховий акт, згідно з яким пошкодження автомобіля HYUNDAI\~H\~200, д/н [NUMBER] внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано ПрАТ "СК "Уніка" страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в сумі 37 602,53 грн., де вартість матеріального збитку з урахуванням зносу складає 35 732,53 грн. та послуги евакуатора 1 870,00 грн. На підставі ремонтної калькуляції, складеною за замовленням Страхової компанії, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 79 270,58 грн., коефіцієнт фізичного зносу - 0,70. Проте, у відшкодуванні такої шкоди позивачці було відмовлено, мотивуючи тим, що у ПрАТ "СК "Уніка" відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем не надано Страховику доручення від власника транспортного засобу HYUNDAI H 200, д/н [NUMBER], [PERSON], яке б давало право позивачці отримати страхове відшкодування. Оскільки між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, причиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернулася до суду для захисту своїх законних прав, з даним позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з ПрАТ "СК "UNIQA" на її користь страхове відшкодування в сумі 35 732,53 грн., витрати на послуги евакуації та зберігання на майданчику пошкодженого унаслідок ДТП автомобіля на суму 1 870,00 грн. та відшкодування шкоди, пов'язаної з її лікуванням в сумі 2 163,53 грн. та стягнути з [PERSON] на її користь витрати по найманню служби перевезень за час лікування та вимушеного простою пошкодженого автомобіля в сумі 995,00 грн. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.11.2017 року по справі відкрито провадження. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, ними подано заяви, в яких зазначено про розгляд справи за їх відсутності позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив з урахуванням уточнень. Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, скористався правом подання відзиву на позов, в якому зазначено про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач 2 та третя особа в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про причини неявки суду не повідомили. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 грудня 2015 року о 08.40 год. у м. Херсоні водій [PERSON], керуючи автомобілем HONDA, д/н [NUMBER], здійснюючи рух з другорядної дороги Миколаївське шосе на головну площа Ганнібала, в порушення вимог пунктів 2.3 «б», 16.11. Правил дорожнього руху України, не надала перевагу в русі автомобілю HYUNDAI H\~200, д/н [NUMBER] який рухався по головній дорозі, під керуванням [PERSON] Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, позивачці були спричинені тілесні ушкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля HYUNDAI H 200, VIN-код [NUMBER] 1999 р.в., номерний знак [NUMBER], є [PERSON] Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2016 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення в розмірі 425,00 грн. Рішення у справі № 667/1115/16-п набрало законної сили 07.03.2016 р., ніким не оскаржено. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП є преюдиціальним фактом та не підлягає доказуванню. Між порушенням Правил дорожнього руху відповідачем 2 і заподіянням шкоди існує прямий причинно-наслідковий зв'язок. Водій [PERSON], під час експлуатації автомобіля HONDA CR-V 2.4 AT Sport, н/з [NUMBER] мала при собі, діючий на час ДТП, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ № 8432101 терміном дії з 24.12.2015 до 23.12.2016 р. включно. Укладеного 15.12.2015 року між [PERSON] та ПрАТ "СК "UNIQA". Ліміт відповідальності за пошкодження майна складає 50 000 грн., франшизи - нуль. Позивач 29.12.2015 р. звернулася до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надано усі необхідні документи. Відповідачем 1 було складено та підписано страховий акт, згідно з яким пошкодження автомобіля HYUNDAI\~H\~200, д/н [NUMBER] внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано ПрАТ "СК "Уніка" страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в сумі 37 602,53 грн., де вартість матеріального збитку з урахуванням зносу складає 35 732,53 грн. та послуги евакуатора 1 870,00 грн. На підставі ремонтної калькуляції, складеною за замовленням Страхової компанії, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 79 270,58 грн., коефіцієнт фізичного зносу - 0,70. Проте, у відшкодуванні такої шкоди позивачці було відмовлено, мотивуючи тим, що у ПрАТ "СК "Уніка" відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем не надано Страховику доручення від власника транспортного засобу HYUNDAI H 200, д/н [NUMBER], [PERSON], яке б давало право позивачці отримати страхове відшкодування. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як передбачено ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як передбачено п.6 вказаної Постанови, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Крім того, відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.1 ст.395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Судом встановлено, що транспортним засобом [PERSON], користується на законних підставах з 20.10.2011 року та на момент ДТП керувала на відповідній правовій підставі згідно документів, визначених п. 2.1. (а,б,ґ) Правил дорожнього руху України. Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (стаття 8 Закону України «Про страхування»). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. ПрАТ «СК «Уніка» було надіслано [PERSON] листа, яким повідомила, що її заява про виплату страхового відшкодування розглянута, правові підстави для виплати страхового відшкодування відсутні оскільки вона не є власником пошкодженого КТЗ. Судом встановлено, що відмова відповідача 1 у виплаті страхового відшкодування позивачу є безпідставною. Оскільки судом встановлено, що позивачка керувала транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб), отже є особою, яка має право вимагати відшкодування шкоди завданої цьому майну, а у Відповідача виникають законні підстави для виплати страхового відшкодування. Як вбачається із матеріалів наданих Відповідачем 1 до відзиву страховою компанією було здійснено розрахунок виплати страхового відшкодування, на основі калькуляції і страхового акту, з урахуванням фізичного зносу (0,70), франшизи (0) у розмірі 35 732,53 грн., а також, послуги евакуатора 1 870,00 грн. Внаслідок страхової події [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ; струс головного мозку; забої м'яких тканин голови, шиї, периорбітальні крововиливи; забої грудної клітини, лівого плечового суглоба, лівої гомілки, які відносяться до легких за тяжкості тілесних ушкоджень. Згідно Епікризу № 22958 від 29.12.2015 р. перебувала на лікуванні у нейрохірургічному відділенні Херсонської обласної клінічної лікарні у період з 25 до 29.12.2015 р. Судом встановлено, що позивач, як вбачається з наданих фіскальних (товарних) чеків, копії яких містяться в матеріалах справи у сукупності з наявними матеріалами медичної документації щодо її лікування, понесла витрати на медикаментозне лікування і придбання ліків в аптечних закладах, усього на суму 2 163,53 грн. Дані витрати узгоджуються з вимогами ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як такі, що підлягають відшкодуванню позивачці. Судом встановлено з наданих матеріалів, що транспортний засіб позивачки починаючи з 25 грудня 2015 року по січня 2016 року знаходився на спеціальному майданчику тимчасового зберігання у м.Цюрупинськ, поміщено на стоянку за розпорядженням слідчого СУ УМВС України в Херсонській області. Суд доходить до висновку, що у зв'язку із залишенням без транспортного засобу внаслідок його пошкодження в ДТП, позивачка обґрунтовано вимушена була звертатися до служби по перевезенню пасажирів, що надає послуги «Таксі» із наймання легкового автомобіля у період з 26 по 31 грудня 2015 року для поїздок до медичного закладу та місця зберігання пошкодженого автомобіля. Таких витрат позивачка зазнала на суму 995,00 грн., що підтверджується товарними чеками ФОП [PERSON] Зазначені збитки знаходяться в причинно-слідчому зв'язку з діями відповідачки 2 [PERSON] та повинні бути стягнуті з останньої у сумі 995,00 гривень. За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З огляду на викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, не спростовані доказами, поданими відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 386, 395, 396, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

Outcome: approved