Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення з відповідача на свою користь 283468,66 грн. збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 50000,00 грн. моральної шкоди, а також 2402,40 грн. витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження, 15000,00 грн. витрат на правову допомогу та витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.12.2018 року з вини відповідача, належному йому автомобілю Ніссан Прімастар, державний номерний знак [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень, чим відповідно завдано матеріальні збитки в розмірі, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 502 ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса 18.04.2019 року, 80611,70 грн. матеріального збитку та 202856,96 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля. Крім того, позивач зазначив, що страховий поліс АК 6630474, за яким застрахована відповідальність відповідача, не є дійсним та відповідно до нього був застрахований інший автомобіль ТОЙОТА. Таким чином, позивач вважає, що відповідач має нести повну відповідальність за завдану ним шкоду. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 50000 грн., обґрунтовуючи свою вимогу тим, що ДТП, яка сталася з вини відповідача, призвела до моральних страждань та внесла непоправні зміни у склад життя позивача, оскільки він працює фізичною-особою підприємцем та в своїй діяльності систематично використовував автомобіль, на якому здійснював перевезення товару, закупку матеріалів для підприємницької діяльності, та внаслідок ДТП йому довелося кожного разу замовляти таксі, що погіршило його майновий та моральний стан. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія", якому запропоновано у десятиденний строк подати письмові пояснення щодо позову. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2019 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Чернишов Б.С. заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Крячко О.В. в судовому засіданні підтримали позицію відповідача, викладену у відзиві, який надійшов до суду 22.10.2019 року, та пояснили, що позивачем пораховано одну й ту ж саму суму 80611,70 грн., оскільки при розрахунку як матеріального збитку, так і вартості відновлювального ремонту задіяні одні й ті ж самі суми, що відображено у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 502 від 18.04.2019 року, та різниця полягає лише в тому, що матеріальний збиток розрахований із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, а відновлювальний ремонт без врахування цього коефіцієнту. Крім того, зазначали, що позивачем не надано належних доказів реально понесених ним витрат на ремонт автомобіля. Також, наголосили, що під час складання схеми ДТП 08.12.2018 року, яку сторони підписали без зауважень, зазначені пошкодження автомобіля позивача, перелік яких значно менший, ніж перелік пошкоджень, що пред`явлений експерту. Також, заперечували проти стягнення з відповідача моральної шкоди, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що він фактично займався зазначеною в позові підприємницькою діяльністю в період, коли сталася ДТП, що використовував свій автомобіль для перевезення товару, та був змушений через його пошкодження замовляти таксі, що, на думку відповідача, є матеріальними, а не моральними витратами, а також, що у його життя були внесені непоправні зміни. Крім того, сторона відповідача зазначила, що витрати на правову допомогу вартістю 7000 грн. за договором про надання правової допомоги № 12/12 були понесені позивачем при розгляді іншої справи про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , у зв`язку з чим вважають, що підстави для стягнення цих витрат в даній справі відсутні. Третя особа Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористалось, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. 11.11.2019 року до суду надійшло письмове пояснення третьої особи, в якому повідомлено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/6630474 не належить ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», та страхування цивільно-правової відповідальності водіїв транспортного засобу «Peugeot-807», д.н.з. [NUMBER] , VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] з початку 2018 року та по час надання письмових пояснень, страхова компанія не здійснювала. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне. 08.12.2018 року о 16 год. 30 хв. [PERSON] на nepexpecтi бул. Богдана Хмельницького, пр. Олександрівського [ADDRESS] пр. Героїв [ADDRESS] в м. Xapкові, керував транспортним засобом - автомобілем марки Пежо 807, державний номерний знак [NUMBER] , в порушення п. 3.7.3 е Правил Дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Ніссан Прімастар, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по пр. Олександрівському в напрямку пр. Московського в м. Харкові. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2019 року по справі № 645/7827/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року по справі № 645/7827/18 постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2019 року скасовано в частині накладення на [PERSON] адміністративного стягнення і винесено у відповідній частини нову постанову, якою накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. У відповідності до ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі обставини або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вчинення відповідачем адміністративного правопорушення не спростовується, та за наявності постанови Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, яка набрала законної сили, не підлягає доказуванню. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 502 ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса 18.04.2019 року, величина матеріального збитку позивачу в результаті ДТП склала 80611,70 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 202856,96 грн.. Отже загальний збиток складає 283468,66 грн.. Відповідно до протоколу про ДТП серії ОБ № 183888 від 18.12.2018 року відповідальність відповідача застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів АК 6630474 у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Третя особа ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» у своїх письмових поясненнях вказала, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/6630474 не належить ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Страхова премія від [PERSON] за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/ [NUMBER] на розрахункові рахунки ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не надходила. Відсутність надходження будь-яких коштів від [PERSON] за страхування цивільно-правової відповідальності водіїв транспортного засобу «Peugeot-807», д.н.з. [NUMBER] , VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] з початку 2018 року та по даний час підтверджується бухгалтерською довідкою № 440 від 04.11.2019 року. Перевіривши загальнодоступну централізовану базу даних МТСБУ за параметрами пошуку «визначення статусу полісу та страховика, що видав поліс за номером полісу ОСЦПВ», ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» було з`ясовано, що поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6630474 належить Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Альфа Страхування», та укладеного щодо забезпеченого транспортного засобу «Toyota Саmгі», номерний знак [NUMBER] , VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] . У зв`язку з наведеним вважає, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6630474, копію якого надано [PERSON] є підробкою оригінального бланку полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6630474 (а.с. 131-132). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частинами першою та третьою першою статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з частиною першою статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою статті 1187\~ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищення небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність власника такого джерела. Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192\~ЦК України\~має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу. Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Статтею 1194\~ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе , зокрема, за умови, якщо згідно із Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. В ході розгляду справи судом встановлено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/6630474 не належить ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», та за твердженням вказаної страхової компанії страхова премія від [PERSON] за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/ [NUMBER] на розрахункові рахунки ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не надходила, а поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6630474 належить Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Альфа Страхування», та укладеного щодо забезпеченого зовсім іншого транспортного засобу - «Toyota Саmгі», номерний знак [NUMBER] , VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] . Доказів здійснення відповідачем обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпеченого транспортного засобу Пежо 807, державний номерний знак [NUMBER] , суду не надано. Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Зі змісту статті 81 ЦПК України випливає, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень . У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. Суд вважає, що оскільки відповідач, всупереч вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, не довів факту здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу Пежо 807, державний номерний знак [NUMBER] , що є його процесуальним обов`язком, суд дійшов висновку, що майнова шкода, завдана позивачеві джерелом підвищеної небезпеки автомобілем Пежо 807, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач на момент настання ДТП з вини останнього, має відшкодовуватися саме відповідачем [PERSON] . Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 502, складеного експертом ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 18.04.2019 року, величина матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Ніссан Прімастар, державнай номерний знак [NUMBER] , в результаті ДТП складає: 80611,70 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Ніссан Прімастар,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~пошкодженого в\~результаті ДТП складає 202856,96 грн.. (а.с. 32-39). Так, величина матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Ніссан Прімастар, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті ДТП була розрахована відповідно до пункту 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства\~юстиції України\~та Фонду\~державного майна\~України від\~24\~листопада 2003\~року №\~142/5/2092 (далі Методика), згідно з яким вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою: У = Ср + См + Сс х (1- Ез) + ВТВ, де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex», вартість нормо-годин ремонтних робіт згідно [4], (додаток 1): Ср = 9112,50+ 2650,50 = 11763,0 грн.; См - вартість використаних для ремонту матеріалів визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex», (додаток 1): См = 10121,24+3548,48 = 13669,72 грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex» (додаток 1): Сс = 177424,24 грн; Ез - коефіцієнт фізичного зносу, згідно з п. 7.38 з [2], який складає - 0,689; та ВТВ - величина втрати товарної вартості, згідно п.8.6.2. [2], яка складає - 0; Тобто, величина матеріального збитку складає 80611,7 грн.: У = 11763,0+13669,72+177424,24 х (1-0,689)+ 0 = 80611,7 грн.. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Ніссан Прімастар, державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, розрахована експертом відповідно до пункту 8.5.2. Методики, за формулою: Свр = Ср+См+Сс, де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex», вартість нормо-годин ремонтних робіт згідно [4 (додаток 1): Ср = 9112,50+ 2650,50 = 11763,0 грн. См - вартість використаних для ремонту матеріалів визначена програмного комплексу «Audatex», (додаток 1): См = 10121,24+3548,48 = 13669,72 грн. Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex» (додаток 1): Сс = 177424,24 грн. Тобто, вартість відновлювального ремонту автомобіля Ніссан Прімастар, державний номерний знак [NUMBER] , складає 202856,96 грн.. Свр = 11763,0+13669,72+177424,24 = 202856,96 грн.. При цьому, допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача експерт Позняков Г.О., яким 18.04.2019 року наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 502 по визначенню розміру матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Ніссан Прімастар,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , повідомив суду, що вартість нових складників, що мають підлягати заміні під час ремонту автомобіля позивача, була визначена ним за допомогою програмного комплексу «Audatex» станом на 11 квітня 2019 року, та з моменту настання ДТП показники програмного комплексу «Audatex», які застосовувалися ним під час складання висновку, могли коливатися, проте точних показників та їх різниці на момент настання ДТП та на момент надання висновку, експерт в ході допиту надати не зміг, посилаючись на те, що він їх не відстежував, а здійснив наведені в експертному висновку розрахунки зі спливом більше трьох місяців з дня надходження заяви позивача про проведення експертизи у зв`язку з тим, що існує певна черговість проведення експертних досліджень. В судовому засіданні позивач пояснив, що автомобіль Ніссан Прімастар,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , на даний час відремонтований та витрати на його ремонт значно перевищують визначені в експертному висновку суми вартості відновлювального ремонту належного йому автомобіля. Разом з тим позивач, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК, якими передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, не надав суду доказів фактично понесених ним витрат на ремонт пошкодженого автомобіля (фіскальні чеки, платіжні доручення, тощо). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в результаті ДТП в сумі 80611,70 грн., що складає величину матеріального збитку, та підтверджена відповідним висновком експертного автотоварознавчого дослідження. Разом з тим, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з відповідача 202856,96 грн. збитків, що завдані внаслідок ДТП з вини відповідача, що фактично за вищевказаним експертним висновком є вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50000 грн., суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових витрат, їх тривалості та можливості відновлення. В обґрунтування позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінює у 50000,00 грн., останній посилається на те, що через ДТП він зазнав суттєвих змін у складі життя, що призвело до душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна, а також стверджує, що йому довелося кожного разу викликати таксі для перевезення товару, закупки матеріалів для виготовлення та виробництва взуття, та на підтвердженя здійснення такого виду діяльності позивач надав суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якої ФОП [PERSON] зареєстрований в реєстрі з 05.04.2001 року номер запису 24801750000145049, а також детальну інформацію про ФОП [PERSON] , в якій зазначені наступні види діяльності: код КВЕД 15.20 Виробництво взуття (основний), код КВЕД 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям, код КВЕД 47.82 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям (а.с. 15-16, 17-18). Суд вважає, що витрати позивача на виклик таксі, які, наразі, позивачем не підтверджені належними доказами, не стосуються предмету доказування в цій частині позовних вимог, оскільки такі витрати, уразі їх понесення, є матеріальним збитком, вимога про стягнення якого в межах розгляду цієї справи позивачем заявлена не була. Разом з тим, враховуючи порушення звичайного ритму життя позивача, яке виразилось також у душевних стражданнях з причини пошкодження майна, неможливості користуватися автомобілем як постійним транспортним засобом його пересування, суд вважає необхідним частково задовольнити позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пп. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу до матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги № 12/12 від 12.12.2018 року, укладений між [PERSON] (Клієнт) та Адвокатським бюро « [PERSON] Борис Сергійович» в особі директора Чернишова Б.С. (Виконавець), за умовами якого Виконавець зобов`язався за завданням Клієнта надати правову допомогу стосовно представництва інтересів в державних та приватних органах з питань ДТП, що сталася 08.12.2018 року на перехресті пр. Олександрівському та бул. Б. Хмельницького в м. Харкові; Акт виконаних робіт до цього договору від 19.04.2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19.04.2019 року, відповідно якої Адвокатським бюро «Чернишова Бориса Сергійовича» прийнято від [PERSON] на підставі вказаного договору 7000 грн. (а.с. 52-55, 56-57, 58). Втім, зі змісту вказаного Акту виконаних робіт до цього договору від 19.04.2019 року вбачається, що Адвокатським бюро «Чернишова Бориса Сергійовича» здійснені наступні дії: складення, направлення та отримання відповіді від КП «Харків-сигнал»; проведення опитування [PERSON] ; представництво інтересів Клієнта у якості потерпілого в суді першої та апеляційної інстанції. Тобто вказані витрати на правову допомогу позивачем понесені в межах розгляду іншої справи № 645/7827/18, у зв`язку з чим суд не вбачає правових підстав для покладення цих витрат на відповідача в межах розгляду даної цивільної справи. Стосовно витрат на правову допомогу за договором про надання правової допомоги № 15/05 від 13.06.2019 року, укладеним між [PERSON] та Адвокатським бюро «Чернишов Борис Сергійович» в особі директора Чернишова Б.С., суд вважає, що позивач на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, надану йому в межах даної цивільної справи, надав до матеріалів справи вказаний договір про надання правової допомоги, Акт виконаних робіт за вказаним договором від 13.06.2019 року та документи, що свідчать про оплату витрат в сумі 8000,00 грн., пов`язаних із наданням правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку. Однак, у зв`язку із частковим задоволенням позову, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд покладає витрати на правову допомогу на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1981,87 грн. витрат на правову допомогу (82611,70 грн. * 8000,00 грн. / 333468,66 грн.). Крім того, позивачем на підтвердження понесення ним витрат на проведення автотоварознавчого дослідження надано до суду докази сплати таких витрат в сумі 2402,40 грн. на рахунок одержувача Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса МЮ України (а.с. 49,50). Проте, у зв`язку із частковим задоволенням позову, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд покладає витрати на проведення експертизи на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 595,15 грн. таких витрат (82611,70 грн. * 2402,40 грн. / 333468,66 грн.). Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, також покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 892,60 грн. витрат по сплаті судового збору (82611,70 грн. * 3603,08 грн. / 333468,66 грн.). Крім того, позивачем при зверненні до суду зайво сплачений судовий збір в сумі 1660,02 грн.. Так, на підстави Закону України «Про судовий збір» позивач зобов`язаний був сплатити судовий збір у розмірі, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону з врахуванням ціни позову 333468,66 грн. (283468,66 грн. + 50000 грн.), що складає 3603,08 грн., у тому числі: 1% ціни позову за майнову вимогу в сумі 2834,98 грн., та 768,40 грн. за звернення з вимогою про стягнення моральної шкоди. Разом з тим, позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 5263,10 грн. З урахуванням наведеного, суд роз`яснює позивачеві його право звернутися до суду з клопотанням про повернення зайво сплаченої суми судового збору в розмірі 1660,02 грн. (5263,10 грн. 3603,08 грн.) (ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). На підставі викладеного і

Outcome: partial