Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Вдовиченко І.С. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість за договору позики у вигляді основного боргу у розмірі 210000,00 гривень та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2100,00 гривень. В обґрунтування свого позову вказала, що 17 вересня 2013 року [PERSON] передав [PERSON] у борг 210000,00 гривень, про що було складено власноруч відповідачем розписку. Згідно умов, зазначених в розписці, відповідач зобов`язався повернути кошти строком до 05 жовтня 2018 року, з можливістю повернення боргу частинами, а саме повертати позивачу кожного місяця до 05 числа рівними частинами борг в розмірі 3500,00 грн. починаючи з 05.10.2013 р. по 05.10.2018 р. Відповідач не виконав своє зобов`язання за розпискою. У зв`язку із невиконаним борговим зобов`язанням відповідача, позивач намагався врегулювати даний спір в досудовому порядку, на останню відому адресу реєстрації місця проживання відповідача, було направлено претензію з метою досудового врегулювання спору. Проте жодної відповіді відповідач не надав. Відповідач уникає спілкування з позивачем та ігнорує його вимоги. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.21) 06 грудня 2018 року представник позивача Вдовиченко І.С. надала до суду заяву про забезпечення позову.(а.с.28-30) Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року заяву представника позивача - адвоката Вдовиченко Ірини Сергіївни про забезпечення позову було задоволено. Накладено обтяження у вигляді арешту на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 20.11.2006 року, виданого фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська , до ухвалення судом рішення у справі. 08 січня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] в якому зазначено, що 17.09.2013 року ним була написана розписка на отримання в борг грошових коштів в розмірі 210000,00 грн., але в той день, кошти ним не було отримано. Позивач пообіцяв перевести дану суму коштів банківським переказом на протязі кількох днів. Вони з позивачем перебували у гарних стосунках (були друзями) та він повірив йому. Та в зв`язку з чим, ним у розписці не було вказано про те, що він отримав кошти від Позивача, за їхньою домовленістю, він ще мав написати розписку про отримання коштів. Через декілька днів, позивач дійсно перевів через банківський переказ кошти, але не в розмірі який зазначений у розписці 210000,00 грн., а в розмірі 78000,00 грн., Але іншу залишкова сума в розмірі 132000,00 грн., він так і не отримав, жодних коментарів з цього приводу не надав. Згідно додаткової розписки він неодноразово звертався в усній формі до позивача, з проханням написати її та зафіксувати факт отримання коштів в розмірі 78000,00 грн., але позивач стверджував, що вони друзі та ніяких не може бути претензій з цього приводу. Вони дійсно мали гарні стосунки та він повірив йому. Про те, що сума боргу складає саме 210000,00 грн. він дізнався лише з позовної заяви та був дуже здивований, оскільки таку суму він не отримував. Станом на сьогоднішній день, дана позовна вимога є необгрунтованою та безпідставною. Сума, яка була надана в борг не відповідає тій сумі, яка зазначена в розписці та Позивач про це знав, та подав завідома неправдиві данні до суду. Частково борг він повертав у 2014 році він виплатив переказами на рахунок банку «Кредит Агріколь » по 3500,00 грн., всього 10500,00 грн., але кошти зараховувались за копією паспорту та коду РНОКПП [PERSON] , які він особисто надав, також кошти передавались через його друга [PERSON] , в розмірі 3500,00 грн. та 1500,00 грн. (він особисто не міг передати кошти оскільки на той момент стосунки між ними були зіпсовані); також зараховував на карту Приватбанку, яка належала [PERSON] в розмірі 2000,00 грн. (а саме: 1000 грн., 700 грн., 300 грн.); та через його дружину [PERSON] в розмірі 10000,00 грн. (по 5000 грн. та 5000 грн.) всього ним повернуто коштів у розмірі 27500,00 грн., однак йому позивач не надав жодних документів, які це підтверджують. У зв`язку з цим він має намір звернутися у поліцію із заявою про злочин. Оскільки другий раз вимагати вже віддані гроші - це злочин. Хоче зауважити на тому, що позов визнає частково, а саме: в частині стягнення з нього залишкової суму боргу в розмірі 50500,00 грн. В інший частині вимоги не визнає.(а.с.47-49) 14 січня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача Вдовиченко І.С. в якій вказано, що позивач вважає даний відзив необгрунтованим, а обставини зазначені відповідачем недоведеними та не доказаними. Відповідач навмисно вводить суд в оману. 17 вересня 2013 року [PERSON] передав [PERSON] у борг 210000,00 гривень, у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , про що було складено власноруч відповідачем розписку, дані обставини відповідачем не заперечуються. Згідно умов, зазначених в розписці, відповідач зобов`язався повернути кошти строком до 05 жовтня 2018 року, з можливістю повернення боргу частинами, а саме повертати позивачу кожного місяця до 05 числа рівними частинами борг в розмірі 3500 грн. починаючи з 05.10.2013 р. по 05.10.2018 р. Факт отримання коштів чітко вбачається з тексту розписки, дослівно цитата: "........Обязуюсь возвращать данную сумму до 5 числа каждого месяца до полного погашения долга. За полученную в долг денежную сумму двести десять тысяч гривен отвечаю всем своим движимым и недвижимым имуществом..". Відповідач не виконав своє зобов`язання за розпискою. Жодних належних та допустимих доказів виконання або часткового виконання зобов`язань з погашення боргу відповідачем не надано. Посилання відповідача на часткове виконання зобов`язань шляхом зарахування коштів на рахунок банку від імені позивача, передачу коштів через третіх осіб не находять свого доказового підтвердження. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим просить позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.(а.с.51-53) 19 лютого 2019 року до суду представником відповідача - адвокатом Чабаненко В.Т. надано заява з процесуальних питань в порядку ст.182 ЦПК України про застосування позовної давності та просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у стягненні з [PERSON] в частині стягнення боргу в розмірі 84000,00 гривень, в зв`язку з пропущенням строків позовної давності, а в іншій частині суми стягнення вирішити позов згядно чинного законодавства враховуючи відзив на позов та додані письмові матеріали.(а.с.68-74) Представник позивача Вдовиченко І.С. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та підтримала обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Чабаненко В.Т. в судовому засіданні пояснила, що відповідач визнає позовні вимоги на суму 50000 грн. Пояснила, що відповідачем [PERSON] 17.09.2013 року дійсно була написана розписка на отримання в борг грошових коштів в розмірі 210000,00 грн., але в той день, кошти ним не було отримано. Позивач пообіцяв перевести дану суму коштів банківським переказом на протязі кількох днів. Через декілька днів, позивач дійсно перевів через банківський переказ кошти, але не в розмірі який зазначений у розписці 210000,00 грн., а в розмірі 78000,00 грн. Але іншу залишкова сума в розмірі 132000,00 грн., він так і не отримав, жодних коментарів з цього приводу не надав. Згідно додаткової розписки він неодноразово звертався в усній формі до позивача, з проханням написати її та зафіксувати факт отримання коштів в розмірі 78000,00 грн., але позивач стверджував, що вони друзі та ніяких не може бути претензій з цього приводу. Сума, яка була надана в борг не відповідає тій сумі, яка зазначена в розписці та позивач про це знав, та подав завідома неправдиві данні до суду. Частково борг він повертав у 2014 році він виплатив переказами на рахунок банку «Кредит Агріколь » по 3500,00 грн., всього 10500,00 грн., але кошти зараховувались за копією паспорту та коду РНОКПП [PERSON] , які він особисто надав, також кошти передавались через його друга [PERSON] , в розмірі 5000,00 грн., також зараховував на карту Приватбанку, яка належала [PERSON] в розмірі 2000,00 грн. та через його дружину [PERSON] в розмірі 10000,00 грн., всього ним повернуто коштів у розмірі 27500,00 грн., однак йому позивач не надав жодних документів, які це підтверджують. Хоче зауважити на тому, що відповідач позов визнає частково, а саме: в частині стягнення з нього залишкової суму боргу в розмірі 50500,00 грн. В інший частині вимоги не визнає. Також просила застосувати строки позовної давності, саме з моменту останнього платежу за боргом. Допитаний в судовому засіданні 18.04.2019 року в якості свідка [PERSON] пояснив, що 17 вересня 2013 року [PERSON] передав [PERSON] у борг 210000,00 гривень, про що було складено власноруч [PERSON] розписку. Він був присутній при складанні розписки. [PERSON] в його присутності пообіцяв повернути борг. Момент передачі грошей він не бачив, при ньому грошей ніхто не рахував. Гроші через нього [PERSON] не передавав. Допитаний в судовому засіданні 18.04.2019 року в якості свідка [PERSON] пояснив, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON] 17 вересня 2013 року [PERSON] передав [PERSON] у борг 210000,00 гривень, про що було складено власноруч [PERSON] розписку. Зустріч проходила у кафе "Зодіак" у м.Дніпродзержинську. [PERSON] брав гроші в сумі 210000 грн. для відкриття свого бізнесу. Гроші [PERSON] передавав [PERSON] готівков, валютою "грівна", після написання розписки. Гроші при ньому не рахували . Претензій [PERSON] з приводу отриманих грошей та розписки не було. Добавив, що [PERSON] в свої 22 роки, на момент надання в борг грошей [PERSON] заробляв гроші самостійно і вони у нього були. Допитана в судовому засіданні 11.09.2019 року в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є дружиною відповідача [PERSON] Її чоловік отримав від [PERSON] 78000,00 гривень через банківський перевід у 2013 році. Те, що він не отримав всю суму згідно розписки, вона дізналася від чоловіка. Чоловік сказав, що звертався до [PERSON] для корегування розписки, але той відмовився. Чоловік сказав, що гроші вони будуть віддавати частинами по 3500,00 гривень до 5-го числа кожного місяця, по можливості. Текст розписки їй відомий. Там написано , що якщо її чоловік не поверне у строк гроші, то буде винен повернути 210000 грн. Бюджет у них загальний. Гроші повертали на розрахунковий рахунок та через [PERSON] Передавала гроші через [PERSON] вона, оскільки її чоловік тоді вже не спілкувався із [PERSON] , а [PERSON] також в України на той час не було. Крім того, у них розладилися відносини із [PERSON] , оскільки вони невчасно повертали гроші. Всього повернули 27500,00 гривень. Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 17 вересня 2013 року [PERSON] було складено власноруч відповідачем розписку про прийняття на себе зобов`язання по поверненню боргу своєму кредитору [PERSON] в розмірі 210000,00 гривень. (а.с.41) Згідно умов, зазначених в розписці, [PERSON] зобов`язався повернути кошти строком до 05 жовтня 2018 року, з можливістю повернення боргу частинами, а саме повертати [PERSON] кожного місяця до 05 числа рівними частинами борг в розмірі 3500,00 грн. починаючи з 05.10.2013 р. по 05.10.2018 р. Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Надані позивачем в борг відповідачу грошові кошти, на підтвердження чого суду надано оригінали розписки, відповідач не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав. Відносно показань представника відповідача Чабаненко В.Т. стосовно того, що відповідач [PERSON] повернув суму боргу частково, суд вважає їх безпідставними, оскільки належних доказів на підтвердження повернення боргу позивачу, відповідач до суду не надав. При ухваленні рішення, суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] по наступним підставам. Пояснення свідка [PERSON] про те, що борг в загальній сумі 25500 грн. вони повернули, а саме- вона клала гроші на розрахунковий рахунок позивача та передавала через свідка [PERSON] , не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки в підтвердження переказу на розрахунковий рахунок позивача свідок не надала жодних доказів, а свідок [PERSON] в судовому засіданні заперечив , що свідок [PERSON] через нього передала гроші позивачу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Щодо заяви представника відповідача про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності, суд вважає, що в даному випадку строки позовної давності не підлягають застосуванню з огляду на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як було встановлено у судовому засіданні згідно з копією розписки від 17 вересня 2013 року, [PERSON] зобов`язався повернути кошти [PERSON] строком до 05 жовтня 2018 року. Отже, кінцевою датою повернення боргу за договором позики є 05 жовтня 2018 року. У разі невиконання зобов`язання за договором позики до цієї дати з наступного дня починається перебіг позовної давності. Таким чином, з вищенаведеного суд доходить висновку, що позивач, довідавшись про порушення свого права, звернувся до суду 23.10.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, у зв`язку з чим суд вважає, що в даному випадку наслідки спливу позовної давності не підлягають застосуванню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту. Суд не приймає доводи представника відповідача про початок перебігу строку позовної давності саме з початку внесення першого платежу за договором позики з 05.11.2013 року , оскільки доказів того, що саме з цього часу були здійснені відповідачем погашення боргу за розпискою не надано, як і не надані докази здійснення платежів в погашення боргу за розпискою з боку відповідача взагалі. Заходи забезпечення позову, у вигляді арешту, накладеного Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.12.2018 року, на майно, а саме: на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 20.11.2006 року, виданого фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська - підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору №0.0.1159509621.1 від 16.10.2018 у сумі 2100,00 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved