Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

До суду з названим позовом звернулося ПАТ „Діамантбанк", посилаючись на те, що 12 червня 2008 року між Акціонерним банком „Діамант" (правонаступником якого є ПАТ „Діамантбанк") та відповідачем було укладено кредитний договір № 08-06-12-0071_129/R01, відповідно до якого остання у АБ „Діамант" отримала кредит в сумі 10000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 11 червня 2010 року. Відповідач зобов'язувалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит щомісячно рівними частинами у розмірі 417 грн. в термін до 5 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого, 7 серпня 2009 року Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ по справі № 2-Н-562/09, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором та судові витрати на загальну суму 11553 гривні. Станом на 14 січня 2014 року заборгованість за кредитним договором не погашена, а тому позивач нарахував відповідачу проценти за користуванням кредитними коштами за період з 08.08.2009 року по 14 січня 2014 року в сумі 2169,32 грн.; пеню за несплату кредиту, процентів та комісії за період з 14 січня 2013 року по 13 січня 2014 року в розмірі 1581,48 грн., а всього 3750,80 грн. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ „Діамантбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 3750,80 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не прибув. Позивач направив до суду клопотання, в якому просить позовні вимоги задовольнити, справу розглядати у відсутність їх представника, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не прибула, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 225 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 червня 2008 року між Акціонерним банком „Діамант" (правонаступником якого є ПАТ „Діамантбанк") та відповідачем було укладено кредитний договір № 08-06-12-0071_129/R01, відповідно до якого остання у АБ „Діамант" отримала кредит в сумі 10000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 11 червня 2010 року, що підтверджується копією вищевказаного кредитного договору (а.с. 6-8). Відповідач зобов'язувалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит щомісячно рівними частинами у розмірі 417 грн. в термін до 5 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором, що підтверджується копією вищевказаного кредитного договору (а.с. 6-8) та копією таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 9). 7 серпня 2009 року Подільським районним судом м. Києва був виданий судовий наказ по справі № 2-Н-562/09, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором та судові витрати на загальну суму 11553 гривні, що підтверджується копією вищевказаного судового наказу (а.с. 125). Станом на 14 січня 2014 року заборгованість за кредитним договором не погашена, а тому позивач нарахував відповідачу проценти за користування кредитними коштами за період з 08.08.2009 року по 14 січня 2014 року в сумі 2169,32 грн.; пеню за несплату кредиту, процентів та комісії за період з 14 січня 2013 року по 13 січня 2014 року в розмірі 1581,48 грн., а всього 3750,80 грн., що підтверджується копіями розрахунків заборгованості (а.с. 13, 14) та копією виписки із особового рахунку (а.с. 15-119). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 ЦК України (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Разом з тим, за вимогами ст. 256 ЦК України загальна позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суди, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів", мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Як вже зазначалось, 12 червня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік, з терміном повернення до 11 червня 2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у даному випадку перебіг позовної давності починається з 12 червня 2010 року, оскільки до 11 червня 2010 року відповідач, як позичальник свої зобов'язання не виконала, борг не сплатила, тому суд вважає, що строк позовної давності закінчується 12 червня 2013 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом 23 січня 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, поставленим на позовній заяві (а.с. 2). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed