Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № 08/2007/840к64 від 19.02.2007р. відповідач [PERSON] отримав кредит 91 800 доларів США, зі сплатою 11,99 % річних строком до 20.02.2025р. на придбання квартири [ADDRESS]. В забезпечення виконання кредитного договору на підставі договору іпотеки від 19.02.2007р. [PERSON] передав в іпотеку банку вказану квартиру, також в забезпечення кредитних зобов'язань з [PERSON] був укладений договір поруки від 19.02.2007р. В зв'язку з порушенням умов кредитування позичальником станом на 15.04.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 96 076,24 доларів США та 100 727,46 грн. Просив суд звернути стягнення заборгованості [PERSON] за кредитним договором на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від імені іпотекодавця в порядку, передбаченому ст.38 Закону "Про іпотеку" з початковою ціною реалізації за згодою сторін іпотечного договору або за відсутності згоди на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності, виселити відповідачів з вказаної квартири, покласти на відповідачів понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Яременко О.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задоволити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], адвокат [PERSON] позов не визнав, в наданих суду запереченнях вказував, що згідно з Законом "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" відсутні підстави для задоволення даного позову. Просив відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 01.12.2003р., від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Встановлено, що між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] 19.02.07р. укладений кредитний договір №08/2007/840к64, за яким останній отримав кредит в сумі 91800 доларів США, що не заперечується сторонами. Також позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом з розрахунку 11,99% річних та повернути кошти в строк до 20.02.2025р. (п.п.1.3, 3.3.4 кредитного договору). Відповідно до п.3.3 договору, [PERSON] зобов'язався щомісячно до 20 числа поточного місяця перераховувати на рахунок банку мінімально необхідний платіж в розмірі 1049,48 дол. США. У разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання інших грошових зобов"язань позичальника, останній сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен дань прострочення (п.5.1 договору). Також, відповідно до п.5.2 договору, у разі порушення позичальником п.4.3.2 договору, в т.ч. і порушення строків сплати платежу, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту.Відповідно до п.4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов"язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3 кредитного договору. Отримання кредиту підтверджено заявою на видачу готівки від 19.02.2007р. У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] 19.02.07р. укладено договір поруки, відповідно до якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Також в забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань за кредитним договором від 19.02.2007р. між позикодавцем та позичальником укладений договір іпотеки № 08/2007/840з64 від 19.02.2007р., згідно з яким останній передав в іпотеку банку належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2007р. двокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 63,9 кв.м вартістю 515 100 грн. У відповідності до п.5.1 даного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов'язань за договором №08/2007/840к64 від 19.02.2007р. Згідно з довідкою про склад сім'ї в даний час у вказаній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO] Фактично згідно пояснень адвоката відповідачів у вказаній квартирі проживають також діти [PERSON] від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO] та неповнолітня [PERSON], [INFO], а також племінниця [PERSON], 1987 р.н. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], який проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] цього ж будинку. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28.08.2013р., зміненому рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.05.2013р. відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про розірвання кредитного договору. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ "Надра" 85 114,67 доларів США та 74 858,27 грн. Вказане рішення набрало законної сили, однак на його виконання заборгованість не сплачена. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2013 року, яка залишена без зміни судами апеляційної та касаційної інстанції відмовлено у розстрочці виконання судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором. На даний час заборгованість [PERSON] за кредитним договором збільшилась та станом на 15.04.2014р. згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, відповідачі суму боргу не оспорювали, заборгованість [PERSON] складає 96 076,24 доларів США та 100 727,46 грн., в тому числі 79872,15 доларів США заборгованість по кредиту, 16 204,09 дол.США відсотки за користування кредитом, 1482,54 грн. пеня за період з 21.02.2012р. по 13.01.2013р., 25 869,18 грн. пеня за період з 15.04.2013р. по 14.04.2014р., 73 375,74 грн. штраф. Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень статей 33, 35 Закону "Про іпотеку" позивачем в зв'язку з порушенням основного зобов'язання відповідачам 07.04.2014р. надсилалась письмова вимога про усунення порушення на протязі місячного строку (а.с.11,12), у якій зазначався зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цих вимог. Оскільки після спливу встановленого строку вказані вимоги іпотекодержателя були залишені без задоволення, позивач розпочав звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору від 19.02.2007р., що спричинило позивачу збитки у вигляді неповернених кредитних коштів та не отриманих доходів, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають до задоволення. Відповідно до ст.38 Закону "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п.5.3 договору іпотеки від 19.02.2007р. звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись на підставі права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону "Про іпотеку", тобто така умова була погоджена у встановленому законом порядку та позичальник проти неї не заперечував. Отже, така умова договору іпотеки є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. Згідно нотаріально посвідченої заяви від 19.02.2007р. [PERSON] надала згоду на укладення договору іпотеки на умовах на розсуд [PERSON]. Посилання на Закон "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення проти позову, виходячи з наступного. Відповідно до вказаного Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника. Представник відповідачів посилався на те, що [PERSON] є майновим поручителем в силу вимог ст.65 СК України за договором іпотеки від 19.02.2007р., оскільки даний правочин укладений [PERSON] в період шлюбу в інтересах сім'ї та предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], придбана в період шлюбу та іншого житла відповідачка у власності немає. Зібраними у справі доказами спростовані зазначені доводи про наявність підстав для застосування Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України", оскільки іпотечна квартира [ADDRESS] виступає забезпеченням зобов'язань позичальника та іпотекодавця [PERSON], який є громадянином Туреччини, не проживає постійно у вказаній квартирі, має у власності іншу квартиру [ADDRESS], де фактично проживає та зареєстроване його місце проживання. [PERSON] є поручителем за договором поруки від 19.02.2007р., а також має у власності інше житлове помешканння - є співвласником з [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] Так, ? частина квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2005р. придбана [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], отже вказана частина квартири [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки відповідно до ст.60 СК України кожна річ, набута подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Таким чином, [PERSON] є співвласником крім іпотечної квартири [ADDRESS], також і 1/2 частини квартири [ADDRESS] цього ж будинку, право власності на які зареєстроване за [PERSON]. Набуття майна за час шлюбу за законом створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності незалежно від того, за ким з подружжя зареєстроване право власності на спільне сумісне майно. Що стосується посилання та те, що вказана квартира передана в іпотеку іншому кредитору, відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 10.02.2006р. [PERSON] надавала згоду на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] за договором іпотеки від 10.02.2006р. та вказала, що 1/2 частина даної квартири придбана в період шлюбу та є спільною власністю. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, оскільки наявність осіб, зареєстрованих у будинку, на який звертається стягнення, перешкоджатиме реалізації предмета іпотеки. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем були виконані імперативно-диспозитивні приписи, встановлені ч. 2 ст. 40 Закону N 898-IV та ч. 3 ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, а відповідачі не виконали вимогу від 07.04.2014р. № 610 про усунення порушень та виселення в 30-денний строк (а.с.11,12), то такі позовні вимоги підлягають до задоволення. При вирішенні позовних вимог про виселення в зв'язку з зверненням стягнення на предмет іпоетки неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" саме на батьків покладено обов'язок забезпечення житлом своїх неповнолітніх дітей, здійснювати захист їх житлових прав, в тому числі укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та стосуються належних дитині майнових прав лише з дозволу органу опіки та піклування. Такого ж обов'язку для стягувача при зверненні до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки законодавством не передбачено. Пунктом 44 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, з подальшими змінами, "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", передбачено, що згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладання договору іпотеки) не є підставою для висновку про недійсність іпотеки. При підписанні договору іпотеки 19.02.2007р. в іпотечній квартирі не були зареєстровані неповнолітні діти, [PERSON] зареєстрована в іншій належній [PERSON] квартирі, [PERSON], народилась [INFO] після укладення договору іпотеки. Реєстрація неповнолітньої [PERSON], а також вселення відповідачів до квартири [ADDRESS] після укладення договору іпотеки від 19.02.2007р. відбулось без згоди іпотекодержателя, в порушення п.п.3.1.12, 3.1.13, якими передбачено, що іпотекодавець не має право без згоди іпотекодержателя передавати іпотечну квартиру у володіння та користування третім особам, а також реєструвати неповнолітніх дітей до квартири, що є предметом іпотеки. При укладенні договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] стверджували, що дітей, які мають право користування квартирою, що передається в іпотеку та чиї права порушувалися б укладенням іпотечного договору, немає, в ході розгляду даної справи не звертались до суду з зустрічними позовами про оспорення вказаного договору іпотеки з підстав порушення прав неповнолітніх дітей. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності угоди, якщо її недійсність прямо не встановлена законом або якщо вона не визнана судом недійсною. Отже, іпотечний договір від 19.02.2007р. є чинним, тому обов'язковий до виконання. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] мають в власності інше житло, також батько неповнолітньої [PERSON] [PERSON] має у власності інше житло. На підставі ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору 3654 грн., понесені позивачем при подачі позову, по 913,50 грн. з кожного.

Outcome: approved