Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

05.04.2018 року Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», місцезнаходження: м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39/41, звернулось до суду з позовом до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлайф інвест», місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, 6, оф.1, про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу 820/1000 частин нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , укладеного між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та [PERSON] , посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Євсєєвою Ларисою Анатоліївною за реєстровим номером 863, бланк АВР №406137, витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлайф інвест» із незаконного володіння на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» 820/1000 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 10.04.2018 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Єршовою Л.С. постановлено ухвалу, відповідно до якої цивільну справу за зазначеним позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 11.06.2018 року до канцелярії суду поштовим зв`язком надійшов уточнений позов, у якому позивач зазначив, що при поданні позовної заяви було невірно зазначено по батькові відповідача - [PERSON] , належним відповідачем по справі є [PERSON] . Таким чином, під час звернення до суду позивачем було подано позов не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. У підготовчому судовому засіданні 09.07.2018 року судом постановлено ухвалу, відповідно до якої допущено у цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлайф інвест» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із незаконного володіння, заміну первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ворошиловським РВ УМВС в м.Донецьк 23.06.1998 року). У підготовчому судовому засіданні 11.04.2019 року судом прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог, подану до канцелярії суду 08.04.2019 року (а.с 130-134), відповідно до якої позивач просив суд: визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 27 лютого 2001 року, укладений між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та [PERSON] , відповідно до якого ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» продало, а [PERSON] купив частину домоволодіння, ідеальна частка якого складає 820/1000, яке розташоване у [ADDRESS] , санаторій Червоні зорі, загальною площею 11804,5 кв.м.; витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» - 1/1 домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1642526551101), встановити порядок виконання судового рішення, відповідно до якого воно є підставою для скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» на домоволодіння, загальною площею (кв.м): 11804,5 (1/1), розташоване за адресою: [ADDRESS] , та підставою для державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» до суду надавався відзив (а.с. 191-197), відповідно до якого, на думку останнього, позивачем не надано до суду жодного доказу, який би свідчив про відсутність його волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу від 27.02.2001 року, відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння майном, належним їй на праві власності, позивачем не доведено своє право власності на спірний об`єкт, у зв`язку з чим неможливе і витребування майна. Також у відзиві на позов представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності. 15.08.2019 року судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому та у заявах, поданих позивачем під час розгляду справи. У судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будлайф інвест» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та у заявах, поданих відповідачем по суті справи. Після оголошення перерви у судовому засіданні, представник відповідача двічі не з`явився до суду, причини першої неявки суду не повідомив, друга неявка у судове засідання визнана судом неповажною на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. При цьому суд врахував, що до заяви про відкладення розгляду справи від 20.12.2019 року представник відповідача не надав жодного документа, який би підтвердив, викладені у ній обставини. Відповідач [PERSON] , який викликався до суду шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив. У судовому засіданні 27.11.2019 року судом допитувались свідки [PERSON] та [PERSON] , яки пояснили суду, що 27.02.2001 року Голова правління ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» [PERSON] до обідньої перерви був на роботі (у м. Київ). Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою від 17 квітня 1956 року № 433 Рада Міністрів Української РСР зобов`язала Міністерство охорони здоров`я УРСР прийняти від профспілкових організацій та інших міністерств, відомств майно (в т.ч. санаторій «Червоні зорі» у м. Одесі), що перелічене в додатку до зазначеної постанови. Постановою від 23 квітня 1960 року № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» (далі - Постанова № 606) Рада Міністрів Української РСР зобов`язала Міністерство охорони здоров`я УРСР передати до 1 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок, зокрема, всі діючі госпрозрахункові санаторії (крім туберкульозних), будинки відпочинку, санаторні пансіонати, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР, а також санаторії (крім туберкульозних) і будинки відпочинку, що будуються для цього управління. Пунктом 2 Постанови № 606 встановлено, що передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно. У додатку 1 до Постанови № 606, а саме Переліку санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів, що передаються Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров`я УРСР, зокрема, значиться спірний санаторій «Червоні зорі». Постановою від 18 листопада 1990 року № 2-1а Президія Ради Загальної конфедерації професійних спілок СРСР затвердила договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном від 18 листопада 1990 року, укладений між Загальною конфедерацією профспілок СРСР та Федерацією незалежних профспілок України, відповідно до умов якого за Федерацією незалежних профспілок України було закріплено певне майно, відповідно до переліку (у т.ч. санаторій «Червоні зорі» (м. Одеса). Постановою від 22 листопада 1991 року № 11-1-1 Президія Ради Федерації незалежних професійних спілок України вирішила створити Укрпрофоздоровницю на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об`єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соцстрахування. 04 грудня 1991 року Радою Федерації незалежних профспілок України та Фондом соцстрахування укладено установчий договір про створення на базі санаторно-курортних закладів і організацій Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок - Укрпрофоздоровниці. Ленінський райвиконком міста Києва рішенням від 23 грудня 1991 року № 971 зареєстрував Укрпрофоздоровницю, правонаступником якої є Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». У відповідності до вищевказаної вказаної постанови від 22 листопада 1991 року № 11-1-1 Федерація незалежних профспілок України передала, а Укрпрофоздоровниця прийняла майно територіальних санаторно-курортних закладів профспілок, санаторіїв, будинків відпочинку, пансіонатів, лікувальних і підсобно-допоміжних об`єктів, підвідомчих колишній Українській республіканській раді з управління курортів профспілок, в обсязі і сумі згідно з додатком (в т.ч. майно спірного санаторію «Червоні зорі»), про що був складений акт приймання-передачі майна Федерації незалежних профспілок України від 24 січня 1992 року. 25 березня 2016 року за позивачем було зареєстровано цілісний об`єкт нерухомого майна санаторію «Червоні зорі», загальною площею 14905 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни. При цьому 23 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 820/1000 домоволодіння загальною площею 11 804,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначений запис про державну реєстрацію права власності було здійснено державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем на підставі договору купівлі-продажу від 27 лютого 2001 року, укладеного між [PERSON] та позивачем, посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Євсєєвою Ларисою Анатоліївною за № 863, бланк АВР № 406137. Відповідно до протоколу №1 установчих зборів засновників ТОВ «Будлайф інвест» від 01.12.2017 року (а.с. 68-69, т. 1) [PERSON] створив зазначене товариство, сформував його статутний капітал у розмірі 150000,00 грн., при цьому він став власником 100% часток статутного капіталу, визначений статутний капітал було створено майновим внеском засновника - частиною домоволодіння, ідеальна частка якого складає 820/1000, яке розташоване у [ADDRESS] . Зазначене майно передано відповідно до акту прийому-передачі №01/12/2017 від 01.12.2017 року (а.с. 70, т. 1). 10.04.2018 року Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/5998/18 була постановлена ухвала, якою накладено арешт на нерухоме майно, саме: 820/1000 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1421204151101. ТОВ «Будлайф інвест» звернулося до державного реєстратора Хоменко Ірини Олександрівни (Київська філія комунального підприємства Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області "Центр реєстрації", м. Київ, провулок Лабораторний, 24, офіс 2) яка прийняла рішення, індексний номер: 42973649 про припинення обтяження без зазначення підстав припинення обтяження та 12.09.2018 року о 19:31:55 внесла відповідний запис до Державного реєстру. Цього ж дня, державний реєстратор Мельничук Володимир Олександрович (Одеська філія комунального підприємства "Реєстрація бізнесу" Коровинської сільської ради Недригайльвського району Сумської області, Одеська область, м. Одеса, вул. Адміральський проспект, 38), своїм рішенням 12.09.2018 року о 20:21:06, індексний номер: 42974488, відкрив новий розділ та зареєстрував за ТОВ "Будлайф інвест" право власності на об`єкт нерухомого майна, домоволодіння загальною площею 11804,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] та 12.09.2018 року о 20:28:38 вніс запис до Державного реєстру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1642526551101. Отже, з викладеного вбачається, що ТОВ «Будлайф інвест» звернулося до державного реєстратора із заявою про припинення обтяження та із заявою про реєстрацію за собою права власності на домоволодіння (вже виділене в окрему одиницю), що розташоване за адресою: [ADDRESS] , вже під час розгляду судом справи № 522/5998/18. У судовому засіданні представник позивача та представник відповідача ТОВ «Будлайф Інвест» підтвердили, що оригінал зазначеного договору купівлі-продажу від 27 лютого 2001 року, укладеного між [PERSON] та позивачем, посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Євсєєвою Ларисою Анатоліївною за № 863, бланк АВР № 406137, у них відсутній. В матеріалах реєстраційної справи №01.02-1 том б/н 1421204151101 щодо будівлі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 106-182), наявна фотокопія договору купівлі-продажу нерухомого майна від двадцять сьомого лютого 2001 року (надалі - Договір, а.с 117-118), відповідно до якого ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» продало, а [PERSON] купив частину домоволодіння ідеальна частка якого складає 820/1000, яке розташоване у [ADDRESS] , санаторій Червоні зорі, загальною площею 11804,5 кв.м. та складається з окремих приміщень і споруд, елементів благоустрою та інженерних мереж, що віносяться до них: спальний корпус № 1 , спальний корпус №2 , спальний корпус №6 (лікувальний), адміністративний корпус, клуб-їдальня, будівля ЦБ (лікувальний корпус), склад білизни, їдальня №2, комора, продовольчий склад, сарай, пральня, столярна майстерня, котельна, овочевий склад, матеріальний склад, артскважина прісної води, льох, водонапірна башта, танцювальний майданчик, контейнерна, ремонтні майстерні, дитячий павільйон, спорткомплекс. Зазначений Договір від імені продавця ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» підписано Головою правління [PERSON] ., який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01.07.2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Інша сторона Договору - [PERSON] , як вже зазначалось, у судові засідання не з`являвся. Таким чином, у суду була відсутня об`єктивна можливість з`ясувати обставини укладення Договору у осіб, які його підписали. Ухвалою від 25.10.2018 року по справі судом призначалась судова криміналістична (почеркознавча) експертиза дослідження почерку та підписів, з метою з`ясування питання чи підписував Договір [PERSON] 04.06.2019 року на адресу суду від Київського НДІСЕ надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експертизи у зв`язку з відсутністю оригіналу Договору (а.с. 113-116, т. 4). У зазначеному Договорі вказано, що він посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Євсєєвою Л.А. 27.02.2001 року та зареєстрований в реєстрі за №863. Судом встановлено, що [PERSON] померла у 2004 році. Судом у судовому засіданні досліджувався Реєстр для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Євсєєвої Лариси Анатоліївни (справа №2-27 том 1, почато 12.01.2001 року, закінчено - 22.03.2001 року) за 26 та 27 лютого 2001 року (надалі - Реєстр). Як вбачається з зазначеного Реєстру (а.с. 213-227, т. 3), кожен його аркуш викладений на розвороті (по типу книжкового оформлення) та складається з двох сусідніх сторінок, тобто на кожному аркуші дві сторінки. На досліджених судом аркушах 140 та 141 відсутні записи щодо укладення будь-яких угод позивачем або [PERSON] На аркуші 142 наявні записи: Запис 851 за 26.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - довіреність (закінчення запису - на іншій сторінці). Записи 852 та 853 за 26.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - копія свідоцтва про смерть (закінчення запису - на іншій сторінці). Запис 854 та 855 за 26.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - засвідчення справжності 2 підписів під змінами до Статуту (закінчення запису - на іншій сторінці). Запис 856 за 26.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- вона же (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - 1 ф/к змін (закінчення запису - на іншій сторінці). Запис 857 за 26.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- вона же (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - 1 ф/к рішення (закінчення запису - на іншій сторінці). Запис 858 за 26.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - довіреність (закінчення запису - на іншій сторінці). Щодо аркуша 143, то він як і попередній аркуш складається з 2 сторінок, при цьому наявна лише сторінка з якої починається нотаріальний запис, на якій зазначені: номер запису, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальна дія, її адреса, документ, що посвідчує особу. Сторінка, на якій закінчується нотаріальний запис і де мають бути вказані - нотаріальна дія, розмір стягнутого держмита, розписка в одержанні нотаріально оформленого документа - відсутні. Так, на аркуші 143 наявні записи: Запис 859 за 26.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - закінчення запису - на іншій сторінці, яка відсутня. Щодо аркуша 144, то він як і попередні аркуші складається з 2 сторінок, при цьому відсутня сторінка з якої починається нотаріальний запис, на якій зазначені: номер запису, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальна дія, її адреса, документ, що посвідчує особу. Наявна лише сторінка, на якій закінчується нотаріальний запис і де мають бути вказані - нотаріальна дія, розмір стягнутого держмита, розписка в одержанні нотаріально оформленого документа - відсутні. Так, на аркуші 144 наявні записи: Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - довіреність ОВР 406136 (закінчення запису - на іншій сторінці). Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - копія свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] (закінчення запису - на іншій сторінці). Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - копія свідоцтва про народження [PERSON] (закінчення запису - на іншій сторінці). Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - договір купівлі-продажу (закінчення запису - на іншій сторінці). Щодо аркуша 145, то він як і попередні аркуші складається з 2 сторінок, при цьому наявна лише сторінка з якої починається нотаріальний запис, на якій зазначені: номер запису, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальна дія, її адреса, документ, що посвідчує особу. Сторінка, на якій закінчується нотаріальний запис і де мають бути вказані - нотаріальна дія, розмір стягнутого держмита, розписка в одержанні нотаріально оформленого документа - відсутні. Так, на аркуші 145 наявні записи: Номер запису та дата відсутні, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , документ, що посвідчує особу - паспорт [NUMBER] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - закінчення запису - на іншій сторінці, яка відсутня. Запис 864 за 27.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- вона же (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - закінчення запису - на іншій сторінці, яка відсутня. Запис 865 за 27.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- вона же (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - закінчення запису - на іншій сторінці, яка відсутня. Запис 866 та 867 за 27.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - закінчення запису - на іншій сторінці, яка відсутня. Запис 868 та 869 за 27.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- ТОВ фірма «АТМА» в особі директора Котова Олександра Петровича, діючого на підставі Статуту (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - закінчення запису - на іншій сторінці, яка відсутня. Щодо аркуша 146, то він як і попередні аркуші складається з 2 сторінок, при цьому відсутня сторінка з якої починається нотаріальний запис, на якій зазначені: номер запису, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальна дія, її адреса, документ, що посвідчує особу. Наявна лише сторінка, на якій закінчується нотаріальний запис і де мають бути вказані - нотаріальна дія, розмір стягнутого держмита, розписка в одержанні нотаріально оформленого документа - відсутні. Так, на аркуші 146 наявні записи: Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - 1 ф/к змін до Статуту фірми «АТМА» (закінчення запису - на іншій сторінці). Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - довіреність АВК 406139 (закінчення запису - на іншій сторінці). Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - копія свідоцтва про смерть (закінчення запису - на іншій сторінці). Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - засвідчення справжності 2 підписів під карточками і зразками підписів та відбитків печатки для здійснення розрахунків ОПЕРВ дирекції банку упр. в Од. області (Шевченко 4а) (закінчення запису - на іншій сторінці). Початок запису на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - 1 ф/копія свідоцтва про реєстрацію ПП «Зодчий» (закінчення запису - на іншій сторінці). На аркуші 147 наявні записи за 27.02.2001 року: Запис 876 за 27.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - 1 ф/к посв. АБ №264062 (закінчення запису - на іншій сторінці). Запис 877 за 27.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - посвідчення копій диплома інституту (закінчення запису - на іншій сторінці). Далі у Реєстрі розпочинаються записи за 28 лютого 2001 року. Враховуючи викладене, можна зробити беззаперечний висновок, що за період 26-27 лютого 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Євсєєвою Л.А. посвідчено лише один договір купівлі-продажу, цей запис останній на 144 аркуші, і як вже зазначалось виглядає наступним чином: початок запису (де вказано номер запису, ПІБ особи, яка вчиняє нотаріальну дію) на одній сторінці, яка відсутня, нотаріальна дія - договір купівлі-продажу (закінчення запису - на іншій сторінці). При цьому 145 аркуш, як вже зазначалось починається з наступних записів: Номер запису та дата відсутні, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , документ, що посвідчує особу - паспорт [NUMBER] (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - закінчення запису - на іншій сторінці, яка відсутня. Запис 864 за 27.02.2001 року, ПІБ особи щодо якої вчиняється нотаріальні дія -- вона же (початок запису на одній сторінці), нотаріальна дія - закінчення запису - на іншій сторінці, яка відсутня. Таким чином, судом встановлено, що запис 863 є останнім на аркуші 144 та він же продовжується на 145 аркуші, і однією з осіб, яка вчиняла нотаріальну дію - договір купівлі-продажу, є [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , документ, що посвідчує особу - паспорт [NUMBER] . Зазначене беззаперечно вбачається з Реєстру дослідженого судом. Тобто 27 лютого 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Євсєєвою Л.А. дійсно було посвідчено договір купівлі-продажу, та внесено у Реєстр запис під номером 863 про вчинення цієї нотаріальної дії, проте ця дія не могла стосуватись договору купівлі-продажу нерухомого майна від двадцять сьомого лютого 2001 року (надалі - Договір), відповідно до якого ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» продало, а [PERSON] купив частину домоволодіння ідеальна частка якого складає 820/1000, яке розташоване у [ADDRESS] , санаторій Червоні зорі, загальною площею 11804,5 кв.м., оскільки стороною договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Євсєєвою Л.А. була зокрема [PERSON] , яка не має жодного відношення до договору, укладеного між ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та [PERSON] . Як вбачається з відповіді Одеського державного нотаріального архіву на ухвалу суду про витребування доказів по зазначеній справі, проведеним пошуком з`ясовано, що в документах приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Євсєєвої Л.А., які передані на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву, відсутні відомості щодо посвідчення приватним нотаріусом вищезазначеного Договору, в тому числі за реєстровим номером 863, викладеному на бланку [NUMBER] (а.с. 102, т. 1). Також, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 85-86, т. 2) Одеським державним нотаріальним архівом зазначено, що у в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Євсєєвої Лариси Анатоліївни за 27 лютого 2001 року відсутня інформація щодо посвідчення будь-якого правочину на бланку за реєстровим номером 863, бланк АВР 406137, в матеріалах фонду [PERSON] , які знаходяться на зберіганні в нотаріальному архіві, відомості щодо пошкодження, зіпсування чи знищення бланку [NUMBER] , відсутні. Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що спірний Договір приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Євсєєвою Ларисою Анатоліївною не посвідчувався, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо його посвідчення іншим нотаріусом. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України 2003 року останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. З огляду на зазначені норми та враховуючи, що правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства чинним на момент його укладення, під час вирішення питання щодо чинності Договору від 27.02.2001 року підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно з ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За змістом положень статей 42, 43, 44 ЦК УРСР, чинного на дату укладення оспорюваного Договору, визначалося, що угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній); письмові угоди повинні укладатись в письмовій формі; у письмовій формі повинні укладатись угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми, письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. У відповідності до ст. 45 ЦК УСРС недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Статтею 47 ЦК УСРС визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно з ст. 48 ЦК УСРС недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. У відповідності до ст. 59 ЦК УСРС угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Відповідно до ст. 224 ЦК УСРС за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК УСРС договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Порядок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, стороною якого є громадянин, визначався на час виникнення спірних правовідносин Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993р. та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за N 152/361. Згідно з ст.54 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993р. нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Згідно з п.27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за N 152/361 в редакції, яка була чинна на момент укладення спірних договорів, відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають, зокрема, договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна. З цих підстав спірний Договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Аналогічна позиція також викладена у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", відповідно до якої недотримання нотаріальної форми тягне недійсність таких угод. За таких обставин, враховуючи що спірний Договір нотаріально посвідчений не був, а за реєстровим номером оспорюваного договору здійснено запис нотаріальної дії за участю інших осіб, зокрема [PERSON] , судом не встановлено факту ухиляння сторін від нотаріального посвідчення Договору, суд приходить до висновку про його недійсність з моменту укладення. Щодо вимог позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння суд застосовує норми ЦК 2004 року, які діють на час виникнення спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2017 року [PERSON] одноособово створено Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» зі статутним капіталом 150000,00 грн., який створюється майновим внеском засновника - частиною домоволодіння, ідеальна частка якого складає 820/1000, яке розташоване у [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта в ДРРП 1421204151101, зазначене майно у той же день відповідно до акту приймання-передачі передано [PERSON] товариству (а.с. 70, т. 1, а.с. 228, 229, т. 4). Відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» від 05.12.2017 року (а.с. 230, т. 4) [PERSON] виключено зі складу учасників товариства у зв`язку з відчуженням його частки в статутному капіталі у розмірі 100% [PERSON] , останню включено до складу учасників товариства, також [PERSON] звільнено з посади директора товариства та призначено [PERSON] на вказану посаду. Як вже зазначалось, Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» зареєструвало право власності на спірне нерухоме майно 12.09.2018 року, вже під час розгляду справи судом, виділивши його в окрему одиницю. Вирішуючи питання щодо моменту набуття права власності на спірне нерухоме майно, суд зазначає, що право власності має свої характерні ознаки. 1. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, зокрема використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності. Для того щоб новостворене товариство стало повноправним власником переданого засновниками нерухомого майна, самого лише акту приймання-передачі недостатньо. Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок набуття права власності на нерухоме майно. Так, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ст. 182 ЦК). У відповідності до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином саме державна реєстрація права власності підтверджує факт набуття товариством нерухомого майна у власність. Враховуючи викладене, [PERSON] як одноособовий засновник Товариства з обмеженою відповідальність «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ», під час передачі спірного нерухомого майна до статутного фонду товариства (01 грудня 2017 року) був обізнаний про те, що договір купівлі-продажу 27 лютого 2001 року не посвідчений нотаріально. У момент державної реєстрації права власності (12.09.2018 року) Товариство з обмеженою відповідальність «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» було обізнане про незаконність свого володіння, оскільки договір купівлі-продажу 27 лютого 2001 року так і не був посвідчений нотаріально та спір щодо законності володіння вже розглядався судом, більш того на спірне нерухоме майно судом було накладено арешт. Враховуючи викладене, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» є недобросовісним набувачем спірного нерухомого майна. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зокрема, відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Навпаки, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним незаконним шляхом. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Отже, захист порушених прав особи, яка є власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи. Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Враховуючи викладене, незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках (ст.388 ЦК), а саме: у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; у всіх випадках добросовісного заволодіння річчю на підставі безвідплатного договору з особою, яка не мала права на її відчуження. Оскільки судом було встановлено, що ТОВ «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» є недобросовісним набувачем, суд вважає за можливе витребувати спірне нерухоме майно з володіння останнього набувача на користь законного власника. При цьому суд враховує, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»). За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з статтею 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявленою стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Із матеріалів справи вбачається, що позивач міг дізнатись про порушення свого права лише після 23 листопада 2017 року, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 820/1000 домоволодіння загальною площею 11 804,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, на думку суду, строки позовної давності позивачем не пропущені і його порушене право підлягає захисту. Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене, на думку суду, позов Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» підлягає задоволенню шляхом визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу від 27 лютого 2001 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (код ЄДРПОУ 02583780) та [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ); витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» 1/1 домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1642526551101). Крім того, суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до приписів ст. 267 ЦПК України, який на думку суду має полягати у наступному: - це судове рішення є підставою для скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДЛАЙФ ІНВЕСТ» на домоволодіння, загальною площею (кв.м): 11804,5 (1/1), розташоване за адресою: [ADDRESS] - реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1642526551101, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42974488 від 12.09.2018 року; - це судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності за Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на частину домоволодіння, ідеальна частка якого складає 820/1000, яке розташоване у [ADDRESS] , загальною площею 11804,5 кв.м., тобто саме на ту частку, яка вибула з володіння позивача на підставі недійсного договору купівлі-продажу від 27 лютого 2001 року. При цьому суд враховує, що 25 березня 2016 року за позивачем було зареєстровано цілісний об`єкт нерухомого майна санаторію «Червоні зорі», загальною площею 14905 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни.

Outcome: approved