Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 лютого 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №SIЕ0GК00000001, відповідно до умов якого позичальнику було відкрито кредитну лінію у розмірі 27 425,00 доларів США . В якості забезпечення виконання зобов'язань 18 березня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Сакського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 421, відповідно до якого в іпотеку банку було передано наступне нерухоме майно: квартира [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Сакського районного нотаріального округу [PERSON] 08 лютого 2008 року за реєстровим № 213, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 08 лютого 2008 року за № 2682317 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 травня 2008 року. Однак, позичальник прийняті на себе зобов'язання не виконував, кредит та відсотки за користування кредитом, та інші передбачені кредитним договором платежі не сплачував. У зв'язку з чим банк вимушений був звернутись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Сакського міськрайонного суду АР Крим від 14 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою судової палати по цивільним справам Апеляційного суду АР Крим від 07 червня 2011 року , вимоги банку було задоволено : звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом надання Публічному Акціонерному Товариству Комерційний банк "ПриватБанк" права: укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу цього майна будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною, визначеною Договором іпотеки від 18 березня 2009 року б/н; отримати витяг з Державного реєстру прав власності на це майно; мати усі повноваження продавця, необхідних для здійснення продажу цього майна. 23 липня 2013 року банк на адресу відповідачів направив вимогу щодо звільнення квартири, яка є предметом іпотеки. Проте на день подання позову відповідачі квартиру не звільнили та продовжують бути зареєстрованими в ній. В силу ст.ст.39, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України зазначені особи підлягають виселенню з іпотечної квартири разом з іпотекодавцем. На підставі викладеного просить виселити з іпотечної квартири відповідачів та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в АР Крим зняти відповідачів з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Чернецька Л.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила у відповідності до викладеного в позові. Додала, що повідомлення про виселення, направлене на адресу відповідачів повернулось на адресу банку з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Також додала, що з позовом про виселення відповідачів банк вже звертався в травні 2013 року, [PERSON] був присутній в судовому засіданні, надав свої заперечення. Зазначений позов вони залишили без розгляду, оскільки вимога про виселення була направлена ними за колишнім місцем проживання відповідачів у [ADDRESS]. Крім того, на час укладення договору іпотеки, відповідач надав довідку № 490 від 02 березня 2009 року, відповідно до якої в квартирі, яку він передав в іпотеку , малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають. З заявою на дозвіл зареєструвати в іпотечній квартирі відповідачів [PERSON] не звертався. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодився, просив у його задоволенні відмовити. Пояснив у відповідності до викладеного в письмових запереченнях проти позову (а.с.62-64) .Додав, що на придбання іпотечної квартири він витратив належні йому 40 тисяч доларів США, а банк надав йому залишок суми, необхідної на придбання квартири. На час укладення іпотечного договору і дружина і діти проживали та були зареєстровані в спірній квартирі, але представник банку зробив виправлення в довідці, наданої сільською радою, необхідні для укладення договору і сільська рада надала нову довідку з відповідними змінами про те, що в квартирі малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають. Також відповідач пояснив, що з 2011 року платежі за кредитним договором не здійснює. Договір іпотеки підписував у нотаріуса, був ознайомлений з його змістом. Іншого житла його родина не має . Коли банк вперше звертався до нього з позовом про виселення, він був присутній у судовому засіданні, його представник подавав заперечення проти позову. Якщо банк придбає їм іншу квартиру за 40 тисяч доларів США, які він витратив на придбання іпотечної квартири, вони звільнять цю квартиру. Представник служби у справах дітей Сакської районної державної адміністрації АР Крим за довіреністю Гусева К.Г. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Вважає, що в інтересах малолітніх дітей у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки не сповістила. Заява про розгляд справи у її відсутності до суду не надходила. За згодою сторін суд розглядає справу у її відсутності. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 лютого 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №SIЕ0GК00000001, відповідно до умов якого позичальнику було відкрито кредитну лінію у розмірі 27 425,00 доларів США (а.с.8-13). В якості забезпечення виконання зобов'язань 18 березня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Сакського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 421, відповідно до якого в іпотеку банку було передано наступне нерухоме майно: квартира [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Сакського районного нотаріального округу [PERSON] 08 лютого 2008 року за реєстровим № 213, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 08 лютого 2008 року за № 2682317 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 травня 2008 року (а.с.14-21). Судом також встановлено, що позичальник прийняті на себе зобов'язання не виконував, кредит та відсотки за користування кредитом, інші передбачені кредитним договором платежі не сплачував. У зв'язку з чим банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Сакського міськрайонного суду АР Крим від 14 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою судової палати по цивільним справам Апеляційного суду АР Крим від 07 червня 2011 року , вимоги банку було задоволено : звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом надання Публічному Акціонерному Товариству Комерційний банк "ПриватБанк" права: укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу цього майна будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною, визначеною Договором іпотеки від 18 березня 2009 року б/н; отримати витяг з Державного реєстру прав власності на це майно; мати усі повноваження продавця, необхідних для здійснення продажу цього майна (а.с.22-24, 93). Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. . Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що банком 23 липня 2013 року на адресу відповідачів було направлено вимогу щодо добровільного звільнення квартири, що є предметом іпотеки. Проте зазначена вимога повернулась на адресу банку з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.80,81,82). Посилання відповідача в письмових запереченнях проти позову на ту обставину, що оскільки у банка немає доказів про отримання ними вимоги про звільнення квартири, то вони не підлягають виселенню, судом не приймається через наступне. З пояснень представника позивача, які не заперечив й відповідач, вбачається, що банк в травні 2013 року вже звертався до суду з позовом до [PERSON] про виселення. [PERSON] позовну заяву отримав, надіслав заперечення проти позову, був присутнім у судовому засіданні. Отже, з травня 2013 року відповідач був повідомлений про вимогу банку виселитись з іпотечної квартири з усіма мешканцями, але й на день розгляду справи цю вимогу добровільно не виконав, виселятись не збирається. Посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що на час укладення ним договору іпотеки в спірній квартирі були зареєстровані та проживали, крім нього , [PERSON] та їх діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], в якості підстави відмови у позові судом не приймаються через наступне. Так , п.10 Договору іпотеки від 18 березня 2009 року , укладений між позивачем та [PERSON], містить відомості про те, що малолітні або неповнолітні діти , які згідно закону мали би право користуватися квартирою, яка є предметом іпотеки, у вказаної квартирі не зареєстровані і не проживають. З пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що договір іпотеки він підписував , був ознайомлений з його змістом нотаріусом. Крім того, згідно довідки № 490 від 02 березня 2009 року (а.с.79), виданої головою Уютненської сільської ради Сакського району АР Крим, вбачається, що на 02 березня 2009 року (на час укладення договору іпотеки) у квартирі [ADDRESS] малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають. З пояснень представника позивача, які не заперечив й відповідач вбачається, що зазначену довідку було надано відповідачем нотаріусу при укладенні сторонами договору іпотеки. Посилання [PERSON] на те, що представник банку його примусив взяти таку довідку в сільраді ним не доведено. Умова відповідача, у разі надання банком іншої квартири, вартістю 40 тисяч доларів США , які він сплатив при придбанні іпотечної квартири, звільнити приміщення з усіма мешканцями , не ґрунтується на законі , а факт сплати ним 40 тисяч доларів при купівлі квартири з особистих коштів, не підтверджено належними та допустимими доказами. Стосовно вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим знати відповідачів з реєстраційного обліку, то на думку суду, вона задоволенню не підлягає та є передчасною, оскільки доказів того, що позивач з відповідною вимогою звертався до Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим і йому там було відмовлено, всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, позивачем не надано, судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial