Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності їй, [PERSON], свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане Липовецькою державною нотаріальною конторою 16.05.1995 року на прізвище "[PERSON]". Заява обгрунтована тим, що згідно паспортних документів її прізвище зазначено як "[PERSON]" ім'я та побатькові [PERSON], [INFO], уродженка та жителька с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області. Прізвище нею було набуте, у зв'язку із реєстрацією шлюбу 29.01.1949 року. 16.05.1995 року після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO], вона прийняла спадщину за законом. У зв'язку із чим їй було видано Липовецькою державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину за законом, проте її прізвище зазначено як "[PERSON]". Після видачі нотаріусом документа, у якому допущено помилку, потреби у його використанні не поставало, проте на даний час вона має намір розпорядитися своїм домогосподарством, що зазначене у вказаному правовстановлюючому документі, проте зробити це позбавлена можливості за наведених обставин. Ураховуючи те, що в даному випадку іншого порядку поміж судового чинним законодавством не передбачено, тому заявник просила суд встановити юридичний факт від якого залежать її майнові права. У судове засідання заявник не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій вимоги заяви про встановлення факту належності їй Свідоцтва про право на спадщину за законом підтримала, просила задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Представник заінтересованої особи - завідуючий Липовецькою державною нотаріальною конторою в судове засідання також не з'явився, у заяві, яку направив в адресу суду поклався на розгляд суду, розгляд справи просив проводити без його участі. Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України, а тому проводить розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до наступних висновків. В силу п.5 ч.2 ст. 234 ЦІТК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Доказом того, що правовстановлюючий документ, в якому допущена помилка у прізвищі заявника, належить саме їй є: копія паспорта заявника серія [NUMBER], в якому прізвище зазначено "[PERSON]"; Свідоцтво про одруження серія [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] уклала шлюб 29.01.1949 року із [PERSON] в селі Нова Прилука Турбівського району, у зв'язку із чим дружині присвоєно прізвище "[PERSON]" ; Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 16.05.1995 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори, відповідно до якого дружина [PERSON] успадкувала майно чоловіка [PERSON]; Технічний паспорт на будинок, що розташований в [ADDRESS], тобто за адресою де й проживає заявник згідно штемпеля зазначеного в паспортних документах. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що заявником в підтвердження факту, про який він просить суд, надано належні та допустимі докази. Встановлення даного факту породжує для заявника юридичні наслідки від яких залежать її майнові права, вона має намір реалізувати своє право на розпорядженя належним їй майном. Іншої можливості встановити цей факт законодавством не передбачено. Встановлення цього факту не пов'язано з наступним вирішенням спору про право цивільне, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року (із наступними змінами) "Про судову практику в справах по встановлення фактів, що мають юридичне значення", та

Outcome: approved