Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернувся в суд з позовом до Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, [PERSON], третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009р. №54-24/09, державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування реєстрації права власності на земельні ділянки, зазначивши, що під час проведення інвентаризації земель залізниці стало відомо про те, що під час виконання робіт в адміністративних межах Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області виявлено, що земельні ділянки на 285 км+229м до 285км+277м, що перебувають у власності [PERSON] частково, загальною площею 0,0201 га накладаються на смугу відведення залізниці. Вказані земельні ділянки рішенням Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009 р. № 54-24/09 передано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлових будівель. На земельні ділянки, які накладаються (перетинаються) із смугою відведення залізниці загальною площею 0,0201 га видано державні акти серії [NUMBER] від 14.04.2010 р., серії [NUMBER] від 14.04.2010р. та вони зареєстровані в державному земельному кадастрі за № [NUMBER] та № [NUMBER]. При прийнятті рішення Великокучурівською сільською радою про передачу у власність та видачі державних актів прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси Залізниці, а тому рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. На підставі викладеного, позивач просить суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009 р. № 54-24/09 в частині передачі земельних ділянок [PERSON] у приватну власність, що в селі Великий Кучурів, Сторожинецького району. Визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки видані [PERSON] серії [NUMBER] від 14.04.2010 р. та серії [NUMBER] від 14.04.2010 р. та скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] у державному реєстрі прав, скасувати запис у поземельній книзі щодо вказаних земельних ділянок шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про їх скасування. Стягнути з відповідачів судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача - Великокучурівської сільської ради у судове засідання не з'явився причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, його представник надав суду заяву у якій просить розглянути справу у її відсутності, позов визнає частково, а саме у частині накладки земельних ділянок площею 0.0201га.. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у судове засідання не з'явився надав заяву у якій просить справу розглянути у відсутності їх представника. Судом встановлено, що під час виконання робіт в адміністративних межах Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області виявлено, що земельні ділянки на 285 км+229м до 285км+277м, що перебувають у власності [PERSON] частково, загальною площею 0,0201 га накладаються на смугу відведення залізниці. Вказані земельні ділянки рішенням Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009 р. № 54-24/09 передано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлових будівель. На земельні ділянки, які накладаються (перетинаються) із смугою відведення залізниці загальною площею 0,0201 га видано державні акти серії [NUMBER] від 14.04.2010 р., серії [NUMBER] від 14.04.2010р. та вони зареєстровані в державному земельному кадастрі за № [NUMBER] та № [NUMBER]. Згідно «Плана границ полосы отвода линии Черновци-Адинката», який є належним доказом землекористування залізниці розробленого, погодженого та зареєстрованого в 1959 році, ширина смуги відведення на вказаній вище ділянці перегону становить 40 м від осі колії. Земельні ділянки [PERSON] частково входять у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельних ділянок в смузі відведення залізниці становить 0,0201 га. На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія інвентарний № 020122036, побудована в 1963 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі залізниці, яка є державним підприємством. Відповідачі до залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались, відмови від права користування земельними ділянками залізниця не надавала. Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою в.о. начальника ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Ю.В. Гересимчука.. Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельну ділянку, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Так, постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України. Основними нормативними актами, що регулюють правовий режим земель залізничного транспорту, зокрема є Земельний кодекс України, Закон "Про транспорт", Закон України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкція про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та Норми відведення земель для залізниці 468 -74, затверджені постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247. До складу земель залізничного транспорту згідно зі ст. 68 ЗК України входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць. Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно п. «б» ч.4 ст.84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність. Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підстав рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно ст.152 ч.3 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт". Відповідно до ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт" та ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Згідно ст. 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ст. 122 та п.12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до п. б ч. 3 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що рішенням Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009 №54-24/09 про безоплатну передачу [PERSON] у приватну власність земельних ділянок площею 0.1700га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.0694га. для ведення особистого селянського господарства, які належать до смуги відведення залізниці, оскільки на смугу залізниці накладається частина земельних ділянок площею 0.0201га, а саме: накладка площею 0.0037га. по земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства серія [NUMBER] від 14.04.2010р. кадастровий номер [NUMBER], накладка площею 0.0164га. по земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд серія [NUMBER] від 14.04.2010р. кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Рішення суду про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку є підставою для скасування запису про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009 №54-24/09 про передачу [PERSON] в приватну власність земельних ділянок площею 0.1700га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.0694га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області слід задоволити частково, оскільки на вказані земельні ділянки накладається земельна ділянка залізниці загальною площею 0,0201га. На підставі ст.. 155 ЗК України, суд вважає, що слід визнати частково недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд серія [NUMBER] від 14.04.2010р. кадастровий номер [NUMBER] та для ведення особистого селянського господарства серія [NUMBER] від 14.04.2010р. кадастровий номер [NUMBER], виданого [PERSON] на підставі рішення Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009 №54-24/09 в частині 0,0201га.. Відповідно до п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2014 р. № 50 "Про внесення змін до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" до інформапційних систем відносяться наступні реєстри: Єдиний реєстр заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, Державний реєстр іпотек та Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Державний земельний кадастр до інформаційних систем не відноситься. Враховуючи п.1 ст.38 Закону України "Про державний земельний кадастр", що регулує порядок користування відомостями Державного земельного кадастру реєстраційна служба не має доступу і технічно не має можливості перенести відповідні записи про земельні ділянки з Державного земельного кадастру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та внести запис про скасування державної реєстрації. На підставі викладеного в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Приймаючи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, суд,

Outcome: partial