Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Васильєва [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Новогородківська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області, про визнання права власності в порядку спадкування. 01.04.2019 року відкрито провадження у даній справі. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина в виді житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Однак, за життя мати не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на даний житловий будинок. Її мати після смерті чоловіка [PERSON] , прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою №490, виданою 24.05.2018 року Новогородківською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, шляхом фактичного прийняття втупила в управління та володіння Ѕ частиною спадкового майна, сплачувала за комунальні послуги робила косметичний ремонт, здійснювала догляд за будинком, однак нотаріально не оформила своїх спадкових прав. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину вказаного будинку позивачці було роз`яснено, що вказаний будинок згідно даних КП «БТІ» не обліковується за померлою матір`ю. Тому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, але від її представника - адвоката Прокопені С.І. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Новогородківської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачами не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 28. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 червня 1995 року Новогородківською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 26. Прізвище « [PERSON] » позивачкою змінено після реєстрації шлюбу 18 жовтня 1980 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. На час смерті [PERSON] з ним проживала його дружина [PERSON] . Шлюб між батьком та матір`ю позивачки було укладено 20.10.1957 року, в Новогородківській сільській раді Мелітопольського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено запис за № 23. Батькам за життя на праві спільної сумісної власності належало майно, яке входило до колгоспного двору, а саме: жилий будинок рік збудування 1962, літня кухня, рік забудови 1959, підвал рік забудови 1959 та гараж рік забудови 1979. Згідно розділу ІV Погосподарської книги відповідно до якої будівлі знаходяться в особистій власності господарства. Згідно довідки наданої Новогородківською сільскою радою Мелітопольського району Запорізької області від 31.01.2019 року Вих. № 98 в погосподарській книзі за 1977-1979 роки, домогосподарство (особовий рахунок №1) належало до суспільної групи - колгоспний двір, до членів домогосподарства належали: [PERSON] , - голова домогосподарства (батько позивача), [PERSON] , - дружина (мати позивача), [PERSON] , - брат (позивача), [PERSON] , - донька (позивач), [PERSON] , - брат (позивача). У користуванні наявна земельна ділянка загальною площею 0,20 га. Сучасна адреса домогосподарства станом на 01.01.2019 року Запорізька область [ADDRESS] (№ об`єкта по господарського обліку: 01-0314-1). Із ксерокопії погосподарської книги за за 1977-1979 роки вбачається, що домогосподарство (особовий рахунок №1) належало до суспільної групи - колгоспний двір, до членів домогосподарства належали: [PERSON] , - голова домогосподарства (батько позивача), [PERSON] , - дружина (мати позивача), [PERSON] , - брат (позивача), [PERSON] , - донька (позивач), [PERSON] , - брат (позивача). У користуванні наявна земельна ділянка загальною площею 0,20 га. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , спадщину прийняла його дружина [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою №490, виданою 24.05.2018 року Новогородківською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, та прийняла спадщину шляхом фактичного прийняття втупила в управління та володіння Ѕ частиною спадкового майна, сплачувала за комунальні послуги робила косметичний ремонт, здійснювала догляд за будинком, однак нотаріально не оформивши своїх спадкових прав. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року про відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) позивачка є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, правовідносини спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] 1995 року, регулюються нормами розділу VII Цивільного кодексу України 1963 року, чинного на час відкриття спадщини. Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст.120-121, ст.123 ЦК УРСР ( в ред.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР ( в редедакцій на час виникнення правовідносин ) передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю визначено, що розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна визнаються рівними. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Жилий будинок [ADDRESS] було набуто у спільну сумісну власність подружжя і у відповідності до вимог ст.ст.120-121, ст.123 ЦК УРСР ( в ред.1963 року) та Кодексу про шлюб та сім`ю в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин належить на праві власності в рівних частках кожному по 1/2 частини кожному. Підтвердженням будівництва та в подальшому експлуатації житлового будинку [ADDRESS] є домова книга для прописки громадян, які в ньому проживають. Отже, [PERSON] та [PERSON] збудували житловий будинок на відведеній їм для цих потреб земельній ділянці [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] житловий будинок має загальну площу 127,6 кв. м, з яких житлова площа складає 71,0 кв. м. За вказаною адресою знаходяться - житловий будинок, літня кухня, прибудови, сарії та ганок. Згідно ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок та ін. Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст. 17, 18 Закону "Про власність" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою по [ADDRESS] ( Ѕ частина успадкована нею після смерті її чоловіка, а Ѕ частина будинку належала їй на праві спільної сумісної власності, як майно колгоспного двору членом якого вона була). На початку 2017 року позивач звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 10 березня 2017 року державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області Володіною О.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до вказаної постанови було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - подачі заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] , оскільки було пропущено строк для прийняття спадщини та не надано документів які б підтверджували право власності померлої, на житловий будинок. [PERSON] є спадкоємцею по закону першої черги після смерті матері, прийняла спадщину, т.я. фактично втупила в управління та володіння спадковим майном, зареєстрована проживала в житловому будинку [ADDRESS] , користується речами, які належали матері, посудом, також у мене перебувають документи відповідно до яких сплачую за комунальні послуги, доглядає за будинком. Відповідачі по справі у встановлений строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у виді житлового будинку не звертались. Однак у зв`язку з тим, що після смерті батька мати, належним чином за станом здоров`я не оформила право власності на Ѕ частину житлового будинку після смерті батька, та не зареєструвала за собою право власності на весь будинок, (відсутній правовстановлюючий документ на будинок, що підлягає спадкуванню), позивач позбавлена можливості оформити спадкові права. Запис в погосподарській книзі є належними та допустимими доказами факту належності вищевказаного будинку померлим, копії якого долучено до матеріалів справи. На час будівництва будинку (1962 рік) державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На час возведення спірного жилого будинку діюче на той час законодавство в тому числі і цивільний кодекс УРСР , який введено в дію з 1 лютого 1923 року не вимагало обов`язкової реєстрації права власності. Дана позиція висвітлена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Оскільки спірні правовідносини виникли в 1995 році (час відкриття спадщини), то коло спадкоємців та порядок прийняття спадщини та оформлення спадкових прав регулюються ЦК України 1963 року, який був чинним на цей період та відповідно до ст.530 ЦК України при відсутності спадкоємців першої черги або не прийняття ними спадщини, спадкують в рівних долях брати та сестри померлого, а також дід та баба померлого як зі сторони батька, так і зі сторони матері. Згідно ст.ст.548,549 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а прийняте спадкоємство належить йому з дня відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. А відтак вимоги щодо визнання права власності за позивачем на вказаний будинок у порядку спадкування після смерті матері є цілком законними та обґрунтованими. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.03.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки будинок за померлою не обліковується, тобто спадкодавець за життя не отримала правовстановлюючих документів. Позивачка в силу ст. 529 ЦК УРСР (в редакції яка діяла на час смерті ) є єдиною спадкоємницею першої черги спадщини, яка відкрилась після смерті її батьків. Позивачка зареєстрована по [ADDRESS] до дня смерті батьків та після цього, опікувалася будинком. Це підтверджуються довідкою № 193 від 13.08.2018 року Новогородківського сільського голови. Судом також береться до уваги позиція відповідачів по справі. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved