Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПрАТ "НКМЗ", третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 16.07.1980 року по 23.08.2018 року безперервно працювала стрижневиком машинної формовки у фасоносталеливарному цеху (ФЛЦ) ПрАТ «НКМЗ. За час роботи у відповідача зі шкідливими та небезпечними умовами праці, вона отримала професійне захворювання та змушена була звільнитися. Професійне захворювання було виявлено 1 серпня 2018 року медичною комісією клінічної лікарні профзахворювань м. Києва (ДУ «Інститут медпраці національної академії меднаук України). Факт професійного захворювання також було підтверджено 8 жовтня 2019 року медичним висновком від 8 жовтня 2019 року. Згідно висновку, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою роботою в умовах дії шкідливих виробничих чинників. Обласна профпатологічна медико-соціальна експертна комісія 21.11.2019 року вперше визнала захворювання позивача професійним з 45 % втратою працездатності та встановила третю групу інвалідності. Цей факт зафіксовано довідками МСЕК серії 12ААА № 087592 та серії 12ААБ № 416601. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивач змушена періодично лікуватися у медичних закладах, проходити курси реабілітації, змушена звертатись до лікарів за консультацією та рекомендаціями лікування, які підтверджували її захворювання та призначали лікування. Внаслідок такого захворювання змінився її життєвий уклад, її життя зазнало суттєвих змін: вона частково втратила працездатність, обмежена під час вибору міста праці, час від часу відчуває фізичну біль у грудях, задихається, дуже погано спить. Для підтримки стану здоров`я вона вимушена була провести на стаціонарному лікуванні у лікарнях більше ста днів свого життя, це не враховуючи амбулаторне лікування. Вказує, що її стан здоров`я дуже незадовільний, вона не витримує триватих фізичних навантажень, їй тяжко ходити, бо вона відчуває нехватку повітря. Зазанчає, що не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися зв`язки із оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, хвороба позбавила її можливостей реалізації своїх звичок та бажань, порушились нормальні зв`язки з рідними та близькими. У зв`язку з медичними обмеженнями при виборі умов праці, вона так і не знайшла постійного місця праці. Працедавці, під різними приводами, відмовляють у працевлаштуванні, дізнавшись про її хворобу. Моральна шкода, яка заподіяна їй, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері у стосунках з рідними та оточуючими, фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала безпосередньо під час роботи та які відчуває і на теперішній час. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 45 000,00 грн. Згідно відзиву ПрАТ «НКМЗ», який надійшов на адресу суду 11.06.2020р., зазначено, що є хибною думка позивача, що відповідач не забезпечив йому безпечні умови праці. Так, в порядку ст.153 ч.6 КЗпП України та ст.21 ч.3 Закону України "Про охорону праці" відповідач отримав від ТУ Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки. В порядку ст.5 Закону України "Про охорону праці" позивач під розписку був поінформований про умови праці та наявність на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Таким чином, позивач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно на неї погодився. Крім того, відповідач надавав позивачу пільги та компенсації за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням. Вважає, що відповідач не вчиняв протиправних дій у відношенні позивача, а навпаки, забезпечив йому пільги та компенсації, гарантовані законом. Окрім того, позивачем не наведено жодних доказів щодо глибини моральних страждань. Він, також, не довів, що зміни, які сталися в особистому житті, пов`язані саме з наявністю у професійного захворювання. У медичних виписках позивача зазначено, що «загальний стан відносно задовільний», що на думку відповідача спростовує заяви про наявність психологічної травми та порушення душевної рівноваги. Вважає, що відсутні правові підстави для компенсації позивачу моральної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача Писаренко Г.А. в судому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Рибалка В.П. позов не визнала з підстав викладених у відзиві, просила в позовних вимогах відмовити. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Ликова В.Ю. до суду не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності. Вислухав пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що позивач з 16.07.1980 року по 23.08.2018 року безперервно працювала стрижневиком машинної формовки у фасоносталеливарному цеху (ФЛЦ) ПрАТ «НКМЗ». Перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ "НКМЗ" більше ніж 38 років, позивач працювала зі шкідливими та небезпечними умовами праці 11 років 2 дні, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень, пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року. 01 серпня 2018 року медичною комісією клінічної лікарні профзахворювань м. Києва (ДУ «Інститут медпраці національної академії меднаук України), [PERSON] був встановлений діагноз: хронічний бронхіт ІІ стадії в фазі затихаючого загострення. Дифузний пневмослероз ЛН І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкої ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Медичним висновком Центральної лікарсько - експертної комісії (ЦЛЕК) про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 08 жовтня 2019 року № 36/810, позивачу [PERSON] підтверджене раніше встановлене професійне захворювання. З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 3 вересня 2018 року по формі П-4, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання [PERSON] отримала працюючи на ПрАТ "НКМЗ". Спеціалістом Головного управління Держпраці у Донецькій області проведено санітарно-гігієнічне обстеження умов праці робочого місця стрижневика у фасоносталеливарному цеху на ПрАТ «НКМЗ», про що складено акт від 12.06.2018 року № 149. Під час проведення перевірки встановлено численні порушення умов праці. В акті проаналізовано перелік шкідливих факторів, шо мали місце при виконанні робіт на робочому місці, у період з 2013 роду по 2018 року, а саме: локальна вібрація, пил, виробничий шум, низька температура повітря у холодний період року. За результатами аналізу встановлено, що за вказаний період часу, всі фактичні значення вказаних факторів значно перевищують гранично допустимий рівень. Так рівень пилу перевищував гранично допустимі показники майже у три рази(фактично 5,5мг/м, а нормативні 2,0мг/м). Згідно медичного висновку медико-соціальної експертної комісії від 21.11.2019 року, позивачу вперше було встановлено професійне захворювання, з 45 (сорок п`ять)% втрати працездатності (30% хронічний бронхіт та 15% приглухуватість) та встановлена третя групу інвалідності (професійне захворювання). Цей факт зафіксовано довідками МСЕК серії 12ААА № 087592 та серії 12ААБ № 416601. Представленими позивачем копіями медичних документів підтверджується факт його неодноразових стаціонарних лікувань та проведенням оздоровлень. З огляду на наведені в позовних вимогах обґрунтування позивач [PERSON] вимагає від роботодавця ПрАТ "НКМЗ" відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок отриманого професійного захворювання. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам Конституції України. Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПрАТ "НКМЗ" отримав професійне захворювання і йому було встановлено 45% втрати професійної працездатності. З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки він відповідає тяжкості отриманого позивачем профзахворювання з 45% втратою працездатності та інвалідністю 3 групи, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 45 000 грн. Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved