Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства « Комерційний банк « ПриватБанк» ( далі - ПАТ « КБ «ПриватБанк»), треті особи - приватний нотаріус Кивського міського нотаріального округу Швець Р.О. ( далі - приватний нотаріус Швець Р.О.), Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ( далі - Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області), про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7693 від 12 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 лютого 2011 року, на загальну суму 45 591,89 грн. Позов обґрунтовано тим, що про наявність вищевказаного виконавчого напису їй стало відомо 12.03.2019 року від працівників поліції, які зупинили належний їй на праві власності автомобіль та вилучили його для відправки на штрафний майданчик для забезпечення виконання виконавчого напису № 7693 від 12.07.2017 р., вчиненого приватним нотаріусом Швець Р.О. 14 березня 2019 року вона ознайомилася з виконавчим провадженням і саме в цей день вона вперше побачила оскаржуваний нею виконавчий напис та інші матеріали провадження. Вважає виконавчий напис № 7693 від 12.07.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Швець Р.О., таким, що не підлягає виконанню, з таких підстав. По-перше, нотаріус на момент вчинення виконавчого напису не мав повного пакету документів, передбаченого пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік), а саме оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. По-друге, під час вчинення виконавчого напису нотаріус не прийняв до уваги положення статті 88 Закону України « Про нотаріат», якими передбачено, що виконавчий напис вчиняється, зокрема за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. В даному випадку, у виконавчому написі вказано, що строк, за який проводиться стягнення - шість років сто шість днів, а саме з 15.02.2011 року по 31.05.2017 року. По-третє, відповідачем був наданий нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 15.02.2011 року, який, як на думку позивача, свідчить не тільки про відсутність безспірної заборгованості, а викликає сумніви в існуванні заборгованості взагалі. По-четверте, нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги статті 88 Закону України « Про нотаріат». Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статтю 88 Закону України « Про нотаріат», статті 15,16 ЦК України. У квітні 2019 року від відповідача по справі - ПАТ « КБ « ПриватБанк» до суду надійшов відзив на позов, який обґрунтований таким. Відповідач проти позову заперечує з таких підстав. По-перше, діючим порядком вчинення виконавчих дій ( ст. 87 Закону України « Про нотаріат; Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 ( далі - Перелік) ; пунктом 2.1. Глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 « Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України») не передбачено обов`язкове надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитним договором будь-яких інших , не передбачених нормативно- правовим актом документів, а також й обов`язкове витребування нотаріусом інших документів або пояснень сторін. По-друге, приписами законодавства, що містяться у пункті 4 гл. 16 Наказу МЮУ від 22.02.2012 № 296/5 « Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Отже, як на думку відповідача, вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, а подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства України, що свідчить про спростування доводів позивача. 8 травня 2019 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що фактично відзив на позов не містить будь-яких заперечень на позов. Він містить, як на думку позивача, необґрунтоване посилання на обов`язок позивача отримати від відповідача довідку про одержання виконання за кредитним договором та посилання на ч.3 ст. 545 ЦК України щодо наявності боргового документу у боржника для підтвердження виконання ним свого обов`язку. Між тим, заява про намір отримати будь-які кошти не є борговим документом і не підтверджує отримання коштів у АТ « КБ « ПриватБанк», тим більше на умовах нарахування відсотків у 10-20 кратному розмірі від звичайних в Україні ( а.с.54) Заяви, клопотання. 18 березня 2019 року позивачем надана суду заява про забезпечення позовних вимог ( а.с.13). 18 квітня 2019 року позивач вдруге звернувся до суду із заявою про забезпечення позову ( а.с.41). Процесуальні дії у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в особі головуючого судді від 20 березня 2019 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику - позивачу [PERSON] на підставі ч.9 ст. 153 ЦПК України ( а.с.20-21). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в особі головуючого судді від 20 березня 2019 року провадження у справі відкрито ; вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.23-24). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в особі головуючого судді від 19 квітня 2019 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено ( а.с.45-48). Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2019 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову скасовано. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.55). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2019 року третю особу - Олексанрівський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області зобов`язано надіслати на адресу суду належним чином завірену копію виконавчого провадження 55167276 з виконання виконавчого напису 7693 від 12.07.2017 року, вчиненого ПН КМНО Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ « КБ « ПриватБанк» суми у розмірі 47 391, 89 грн. , а також зобов`язано третю особу - приватного нотаріуса Швеця Р.О. надіслати на адресу суду належним чином завірені копії документів, на підставі яких ним 12 липня 2017 року вчинено оскаржуваний виконавчий напис ( а.с. 77-78). В суді позивачка та її представник, кожен в окремості, позов підтримали з підстав, викладених по тексту позову ; просять про задоволення позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте у квітні 2019 року надав суду відзив на позов, який зокрема містить вимогу про розгляд справи за його відсутності ( а.с.36). Представник третьої особи - Олександрівського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, проте надав суду клопотання про розгляд справи без його участі ( а.с.68). Третя особа - приватний нотаріус Швець Р.О. в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності ( а.с.102). Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, з`ясувавши обставини, на які вказані учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, ознайомившись з доводами відповідача, які викладені у відзиві на позов, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, щостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що у лютому 2011 року [PERSON] у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була заповнена заява для оформлення та отримання кредиту ( а.с.167). 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис № 7693 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 15.02.2011 року по 31.05. 2017 року заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.02.2011 року на загальну суму 45 591,89 грн., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 851,94 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 37 000,53 грн.; заборгованості з пені та комісії у розмірі 4 092, 19 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2 147,23 грн. (а.с. 165) Виконавчий напис № 7693 від 12 липня 2017 року був вчинений на підставі копій таких документів: - анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 15 лютого 2011 року ( а.с.167) ; - розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.02.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 31 травня 2017 року ( а.с. 168-169); - письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 15.02.2011 року з доказами направлення вимоги на адресу [PERSON] ( а.с.170-172). Постановою державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Прінь В.О. від 16 листопада 2017 року на підставі виконавчого напису № 7693, вчиненого 12 липня 20017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. відкрито виконавче провадження № 55167276 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 15 лютого 2011 року у розмірі 47 391, 89 грн. та виконавчого збору 4 739, 18 грн. (а.с.110). Постановою державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Прінь В.О. від 16 листопада 2017 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] ( а.с.114). Постановою державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Прінь В.О. від 27 грудня 2017 року оголошено в розшук майно боржника: Mazda 3231489, державний номер [NUMBER] , 1988 року випуску, сірого кольору ( а.с.128). Постановою старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Ярехи П.В. від 28 грудня 2018 року виконавчий напис № 7693 виданий 12.07.2017, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з [PERSON] 47 391, 89 грн. повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження» ( а.с.130). Постановою начальника відділу Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Проценко Ю.М. від 12 березня 2019 року постанова старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Ярехи П.В. від 28 грудня 2018 року про повернення вищевказаного виконавчого напису стягувачу, скасована. Постановою старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Ярехи П.В. від 12 березня 2019 року припинено розшук майна боржника - Mazda 3231489, державний номер [NUMBER] , 1988 року випуску, сірого кольору, у зв`язку із складення постанови про опис та арешт майна боржника, а саме вищевказаного автомобіля ( а.с.136, а.с.138-139). Постановою старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Ружанської М.М. від 07 серпня 2019 року виконавчий напис № 7693 виданий 12.07.2017, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з [PERSON] 47 391, 89 грн. повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження» ( а.с.159). Постановою старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Ружанської М.М. від 12 серпня 2019 року скасовано попередню постанову від 07 серпня 2019 року про повернення виконавчого напису стягувану ( а.с.161). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітною стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса № 7693 від 12 липня 2017 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є боргом [PERSON] за кредитним договором № б/н від 15 лютого 2011 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не укладався окремий кредитний договір, а було заповнено лише анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, з якої неможливо встановити, на підставі яких умов договору позичальнику нараховувались проценти за користування кредитом, що відображено у розрахунках заборгованості за договором б/н від 15 лютого 2011 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 31 травня 2017 року (а.с. 41). Із анкети-заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 15 лютого 2011 року вбачається, що вказана анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять кредитний договір. Проте, при зверненні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Швець Р.О. для одержання виконавчого напису не були додані оригінали вказаних складових частин кредитного договору, що є порушенням п. 2 Переліку документів, а нотаріус всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису не перевірив належним чином, чи подано на обґрунтування стягнення необхідний обсяг передбачених Переліком документів. Судом приймаються доводи позивача, щодо порушення строків давності для видачі виконавчого напису, оскільки дані доводи знайшли своє підтвердження. Вищенаведеними законодавчими актами передбачено, що основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що з дня виникнення права вимоги до дня вчинення виконавчого напису минуло більше як три роки, а строк , за який стягуються штрафні санкції взагалі не вказаний. Вказане також свідчить про відсутність ознаки безспірності заборгованості. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі розподіляються у відповідності до вимог пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved