Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У листопаді 2013 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку [NUMBER] та [NUMBER] площею 0,0741га для ведення садівництва, розташовану в СВТ "Зорька" в Корабельному районі м. Миколаєва, кадастровий номер 4810136600:02:052:0003, на підставі укладених договорів купівлі-продажу від 14.07.2004 року. В обґрунтовування заявленого позову позивач вказує, що за договором купівлі-продажу від 14 липня 2004 року нею було придбано у відповідача [PERSON] садовий будинок [NUMBER] з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельною ділянкою [NUMBER] розміром 0,0377га, що знаходяться в місті Миколаєві, СВТ "Зорька". Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 3764. Своє право власності на садовий будинок вона зареєструвала в БТІ та отримала Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.12.2004. В цей же день вона придбала у [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0364 га, що знаходиться в місті Миколаєві, СВТ "Зорька", посвідченого 14.07.2004р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 3768. Однак після укладення договорів купівлі-продажу вказаних земельних ділянок вона належним чином право власності не оформила та не отримала у визначеному законом порядку Державний акт на право приватної власності на землю. Після її звернення до Державної реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, вона отримала відмову у державній реєстрації її права власності на земельну ділянку у зв'язку з ненаданням нею державних актів на земельні ділянки. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомили, доказів про поважність причин неявки суду не надали; із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - СВТ "Зорька" -в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] за договором купівлі-продажу від 14.07.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 3764, та зареєстрованого 09.12.2004р. в Миколаївському МБТІ в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер запису: 73 в книзі 2, реєстраційний номер 5948492, придбала у [PERSON] садовий будинок [NUMBER] з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельною ділянкою [NUMBER] розміром 0,0377 гектарів, що знаходиться в місті Миколаєві, СВТ "Зорька". Зазначена земельна ділянка належала попередньому власнику садового будинку та земельної ділянки [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК № 023659, виданого Миколаївською міською Радою 25.03.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 73. 14.07.2014р. позивачка також уклала Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 3768, за яким купила у відповідача [PERSON] земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0364гектарів, що знаходиться в місті Миколаєві, СВТ "Зорька". Зазначені ділянки є суміжними та загальна їх площа становить 0,0741га, нею на теперішній час виготовлена вся технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, земельній ділянці присвоєний єдиний кадастровий номер: 4810136600:02:052:0003. Однак [PERSON] належним чином право власності на спірні земельні ділянки після договорів купівлі-продажу не оформила та не отримала у визначеному законом порядку Державний акт на право приватної власності на землю на своє ім'я. Після звернення позивачки до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області з приводу оформлення спірної земельної ділянки розгляд її заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було зупинено та запропоновано надати необхідні для реєстрації документи, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю, оскільки до 2009 року єдиним документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт (рішення державного реєстратора № 9812268 від 10.01.2014р.). В подальшому відмовлено в здійсненні реєстрації права власності на земельні ділянки. За таких підстав позивачка вимушена звернутися до суду. У відповідності до ст.120 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до нового власника на підставі цивільно-правових угод. Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови № 7 від 16.04.2004р. „Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснив, що при переході права власності на будівлі та споруди разом з цими об'єктами переходить й право власності чи право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не встановлено в договорі відчуження будівлі та споруди. З вимог ч.1 ст. 377 ЦК України вбачається, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Однією із форм захисту права власності є визнання права власності, яке може бути здійснено в судовому порядку, як це передбачено п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Оскільки в судовому засіданні підтвердився той факт, що до позивача перейшло право власності на садовий будинок на підставі цивільно-правової угоди, то [PERSON] вірно обрано судову форму захисту свого права власності на землю, як це передбачено п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved