Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 23.11.2020 року. У період шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2020 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 2000, 00 грн. щомісячно. На даний час зазначена у судовому рішенні сума аліментів не забезпечує у повному обсязі належний розвиток та забезпечення дитини, при цьому відповідач забезпечений на достатньо високому рівні. Так, з 19.09.2018 року відповідач зареєстрований як ФОП, здійснює підприємницьку діяльність, є засновником та керівником ТОВ «Профістайл компані» із розміром статутного внеску 1500000, 00 грн. На даному підприємстві працевлаштовані 2 особи, яким регулярно виплачується заробітна плата. Крім того, на балансі підприємства наявні вантажні автомобілі, які перебувають на обліку як основні засоби та повною мірою використовуються відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. Відповідач придбав автомобіль Тойота Прадо, а також у нього у користуванні перебуває автомобіль Лексус, який було придбано ним за власні кошти. 22.01.2019 року відповідачем здійснено продаж вантажного автомобіля Мерседес. Розмір прожиткового мінімуму на дитину з 01.07.2021 року віком до 6 років становить 2013, 00 грн. Таким чином, визначені судом аліменти менше визначеного державою розміру для базових потреб дитини. Але позивачкою щомісячно витрачається на дитину значно більше коштів, зокрема, за період з 05.02.2021 року по 20.04.2021 року було витрачено на харчування, одяг та взуття, розвиток дитини та розвагу 5173, 00 грн. При цьому вартість харчування у дитячому садочку становить у середньому 700, 00 грн. щомісячно, вартість відвідування становить 1200, 00 грн. щомісячно. Також дитині рекомендовано відвідування логопеда, на які витрачається приблизно 3000, 00 грн. щомісячно, а також дитина відвідує басейн, вартість якого становить 700, 00 грн. щомісячно. Зважаючи на викладене, позивачка вказує, що коштів, що стягнуто за судовим рішенням, недостатньо для забезпечення рівня життя та розвитку дитини, а тому вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів до 10000, 00 грн. щомісячно. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 08.11.2021 року до суду надійшов Відзив відповідача на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує про те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження зміни свого та відповідача матеріального стану з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться непрацездатна мати [PERSON] . На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 01.12.2021 року до суду надійшла Відповідь на відзив представника позивача, відповідно до якої представник вказує наведені відповідачем доводи у Відзив не заслуговують на увагу, він має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням, а тому вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 23.11.2020 року. У період перебування у шлюбі у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2020 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 2000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 30.09.2020 року і до повноліття дитини. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] сплачує аліменти, визначені за рішенням суду, заборгованості по аліментам не має. Позивачка у своїх позовних вимогах просить суд збільшити розмір аліментів на утримання дитини, мотивуючи це тим, що на даний час зазначена у судовому рішенні сума аліментів не забезпечує у повному обсязі належний розвиток та забезпечення дитини, при цьому відповідач забезпечений на достатньо високому рівні, здійснює підприємницьку діяльність, є засновником та керівником товариства із розміром статутного внеску 1500000, 00 грн.; придбав автомобіль Тойота Прадо. Крім того, позивачкою щомісячно витрачається на дитину значно більше коштів, ніж визначено розмір аліментів, а тому вона просить збільшити розмір аліментів до 10000, 00 грн. щомісячно. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд враховує наступні норми діючого законодавства. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у Загальному коментарі Комітету з прав дитини № 14 (2013 рік) щодо права дитини на першочергове врахування її найкращих інтересів (п. 1 ст. 3), з метою довести, що право дитини на оцінювання та першочергову увагу до її найкращих інтересів було дотримане, усі рішення стосовно дитини або дітей мають бути вмотивовані, обґрунтовані та пояснені. У мотивації рішення необхідно чітко вказати усі фактичні обставини, що стосуються дитини, які елементи було визнано необхідними під час оцінювання найкращих інтересів, склад таких елементів у кожній справі, а також яким чином їх було оцінено для визначення найкращих інтересів дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі") (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено у статті 192 Сімейного кодексу, для збільшення розміру аліментів позивач повинен довести факт того, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилося здоров`я тощо, а також факт того, що матеріальний стан відповідача покращився. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка [PERSON] посилається на те, що у відповідача покращився матеріальний стан порівняно з тим, що існував на момент прийняття судового рішення про стягнення аліментів. Як встановлено при розгляді справи, відповідач на даний час працює, отримує заробітну плату, розмір якої становить 10168, 91 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Крім того, на утриманні відповідача перебуває непрацездатна мати [PERSON] , якій встановлена І група інвалідності, що підтверджується відповідними медичними документами. Дані факти досліджувалися судом при постановленні судового рішення про стягнення аліментів, тобто не є такими, що змінилися за час, що пройшов з моменту стягнення аліментів. Що стосується тверджень позивачки про покращення матеріального стану відповідача у зв`язку з придбанням автомобіля, то при розгляді справи встановлено, що автомобіль Тойота Прадо був придбаний відповідачем відповідно до Договору лізингу, що свідчить про щомісячну сплату відповідачем коштів за вказаним договором, а тому не свідчить про покращення його матеріального стану. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача позивачем при розгляді справи суду не надано. Також слід зазначити, що позивачкою не було надано доказів того, що її матеріальний стан чи стан здоров`я з 21.12.2020 року змінився. Крім того, позивачка як на момент прийняття судового рішення, так і на даний час не працює, доходу не має, хоча є працездатною і має можливість працювати, отримувати дохід, проте до цього часу на роботу не влаштувалася. Розмір аліментів, що стягнуто за судовим рішенням, відповідає розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини віком до 6 років, у 2021 році. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Зважаючи на вимоги діючого національного та міжнародного законодавства, суд враховує встановлені у справі обставини, зокрема, щодо того, що матеріальний стан сторін з моменту прийняття судового рішення не змінився, а тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed