Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

18.04.2014 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням. При цьому, позивач посилається на те, що згідно рішення суду він є власником ? частини квартири [ADDRESS], однак його права щодо користування належним йому житловим приміщенням порушуються відповідачкою у справі. Під час розгляду справи, представник позивача подав заяву про призначення судової експертизи по даній справі, з метою врегулювання питання щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3315 від 29.09.2014р. квартира [ADDRESS] є неподільною. Враховуючи, що поділ квартири є неможливим, експертом було запропоновано порядок користування квартирою, а саме: І співвласнику з часткою ? в особисте користування запропоновано виділити житлову кімнату " 4" пл.12,7м2 та житлову кімнату " 5" пл. 8,8м2. Виділена доля складає 21,5м2. Реальна доля складає 55/100 (21,5м2:39,м2). ІІ співвласнику з часткою ? в особисте користування запропоновано виділити житлову кімнату " 2" пл.17,5м2. Виділена доля складає 17,5м2. В спільне користування сторонам виділяються приміщення загальною площею 28,45м2, в тому числі " 3" - кухня пл.11,6м2, " 6" санвузол пл.5,2м2, " 1" - коридор пл.10,2м2, лоджія - 4,9м2. Грошова компенсація ІІ співвласнику від І співвласника складає 1 800 y.e., що еквівалентно 23200, 00 грн. по курсу НБУ на дату оцінки. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 6 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено запис за реєстраційним №222 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу Серія [NUMBER]. Від цього шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], що підтверджується виданим Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 травня 2003 року. В період перебування у шлюбі, [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] за грошові кошти, які регулярно перераховувала мати [PERSON] - [PERSON] . Право власності на вищезазначену квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності серії САА №417364 від 23.09.2004 р., видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі договору про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків №145/2 від 25.09.2003 р. та зареєстрованого КП „ОМБТІ та РОН" в книзі 544пр-114р за №3287 від 22 жовтня 2004 р. 16 березня 2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. У вересні 2010 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Любашівського районного нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, поділ майна. За наслідками розгляду даної справи, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2013 р. по справі №1519/2-1964/11 позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, зокрема було визнано за [PERSON] право приватної власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя та визнано за [PERSON] право приватної власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя. На сьогоднішній день, [PERSON] є власником ? [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №28787801 від 29.10.2014 р, однак користуватися своєю власністю не має можливості тому що відповідачка чинить перешкоди в користуванні. Крім того, відповідачкою встановлені замки у дверях вказаної квартири. Ключів від цих замків позивачу надано не було. Будь-які спроби звернення до відповідачки із вимогою про надання можливості користування належною позивачу як співвласнику квартири залишилися безрезультатними. Відповідачка ухиляється від спілкування із позивачем з цього питання. Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за умови заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього обвинувачення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю . Стаття 47 Конституції України приписує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 4 статті 9 ЖК України встановлено додаткові гарантії щодо права користування житлом, зокрема те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням , інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом. Згідно із ст. ст. 317,318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Як вбачається з ч. 2 ст. 386 ЦК України за власником закріплюється право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушення. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом дії. Згідно із ст. 155 ЖК України жилі будинки ( квартири), що є у приватній власності громадян не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою ) , крім випадків, встановлених законодавством . Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції „ Про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відповідачка, проживаючи у квартирі, 1/2 частина якої належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відсутність взаєморозуміння, щодо порядку користування житловим приміщенням враховуючи інтереси обох сторін, а також відсутність у позивача ключа від квартири, є тими перешкодами , в силу яких позивач не може користуватися належною йому на праві спільної часткової власності квартири, вільно входити до неї , а тому, суд вважає за необхідне вселити позивача до належної йому на праві спільної часткової власності квартири та встановити порядок користування квартирою згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3315 від 29.09.2014р. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України „ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати". Згідно із ст. 79 ЦПК України „судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, належать: ч. 3 п.2 витрати на правову допомогу. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір за 2 позовні вимоги у розмірі 693 грн. 60 копійок, що підтверджується платіжними документами банку відповідно до ст. 80 ч. І п. 10 ЦПК України.

Outcome: approved