Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

19 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила позбавити його батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, однак вони мають сина - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач у справі з народження сина, жодного разу не відвідав його, ігноруючи виконання своїх батьківських обов'язків протягом десяти років жодним чином не цікавиться життям та здоров'ям дитини, не забезпечує матеріально тощо. 26 вересня 2013 року [PERSON] надав згоду на позбавлення його батьківства відносно сина - [PERSON], 2004 року народження, яка посвідчена нотаріально. З огляду на зазначене, та відсутність з боку відповідача будь-яких намірів виховувати сина, батьківських почуттів, просила позов задовольнити [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та проханням задовольнити позов у повному обсязі, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення у справі. Оскільки відповідач [PERSON] не з'явився в судове засідання, про дату, місце, розгляду справи був повідомлений належним чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Від Опікунської ради при виконкомі Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області на адресу суду надійшов лист в якому вони просили провести розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову заперечень не мали. Представник Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Вовк Д.С. в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просила вирішити питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав на розсуд суду, справу розглядати за її відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. ( а.с.6) 22 жовтня 2014 року Опікунською радою при виконавчому комітеті Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. ( а.с.7-8) Зокрема, зазначеним висновком встановлено, що [PERSON] жодного разу не бачив сина, на протязі 10 років не бере участі у вихованні дитини, не допомагає матеріально. Відповідно до заяви від 26 вересня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], р-р №1442, [PERSON], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. ( а.с.9) Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, лише у разі досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В силу ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, су дійшов висновку, що [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя тощо. В свою чергу позивач [PERSON] забезпечує малолітнього [PERSON], 2004 року народження всім необхідних для його нормального розвитку та життєдіяльності, що вказує на обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved