Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що між ТОВ "Банк Фамільний", правонаступником якого є ПАТ "Банк Фамільний", та [PERSON] 21 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № 3547П. Відповідно до умов договору Банк надав позичальнику кредит на загальну суму 772 797,07 доларів США, зі сплатою 14 % річних, на строк з 21.09.2007 року по 11.12.2013 року. Кредит отримано - 04.10.2007 року у сумі 296 000,00 доларів США; 13.11.2007 року у сумі 74 816,52 доларів США; 14.11.2007 року у сумі 53 362,56 доларів США; 14.11.2007 року у сумі 74 820,92 доларів США; 16.11.2007 року у сумі 30 000,00 доларів США; 16.01.2008 року у сумі 19 600,00 доларів США; 16.01.2008 року у сумі 101 500,00 доларів США; 25.03.2008 року у сумі 17 500,00 доларів США; 10.04.2008 року у сумі 19 600,00 доларів США; 29.05.2008 року у сумі 85 600,00 доларів США. Видача готівки підтверджується відповідними заявами на видачу готівки. Позичальник зобов'язався повертати кредит на умовах, передбачених Договором відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості (перше погашення основного боргу за кредитом та відсотками повинно було відбутися не пізніше 30.07.2009 року). З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком, позичальником та відповідачами було укладено ряд договорів іпотеки нерухомого майна. Між Банком та [PERSON] укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 3547П від 12.11.2007 року, згідно якого [PERSON] передав в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 28.02.2006 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], за реєстровим № 1007, та зареєстрованого КП БТІ 03.03.2006 року за реєстровим № 158. Між Банком, [PERSON] та [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності посвідченої 08.11.2007 року приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], було укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 3547П-6 від 12.11.2007 року, згідно якого передано в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві часткової приватної власності (1/2 частина належить [PERSON] на підставі Договору дарування частини квартири від 07.06.2004 року; 1/2 частина квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.11.1998 року, та на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 12.09.2001 року). Між Банком, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 3547П-7 від 16.01.2008 року, згідно якого вони передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1998 року. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Однак, позичальник постійно умови кредитного договору порушував. У зв'язку з чим 01.08.2009 року на адресу поручителів було направлено листи з вимогою про погашення простроченої заборгованості у тридцяти денний строк, у в разі її непогашення про подання заяви до суду щодо звернення стягнення на предмети іпотеки та виселення мешканців з квартир. Вимоги Банку виконано не було. Станом на 01.09.2011 року сума заборгованості за кредитним договором складає 1 054 131,99 доларів США, що еквівалентно 8 424 596,92 грн., з них: сума основного боргу - 3 518 508,01 грн.; сума основного простроченого боргу - 2 539 380,64 грн.; сума нарахованих відсотків за користування кредитом - 910 545,71 грн.; сума прострочених процентів за користування кредитом - 1 434 062,56 грн.; та сума штрафів в розмірі 21 900,00 грн. У зв'язку з непогашенням боргу вони звернулися до суду. Відповідно до уточнення до позовної заяви від 30.10.2014 року, у зв'язку з частковим погашенням боргу за час знаходження справи в суді (за період з 26.04.2012 року по 30.09.2014 року) та у зв'язку з донарахуванням відсотків за період з 01.04.2012 року по 30.09.2014 року в сумі 261 717,39 доларів США; та у зв'язку з курсом валюти на цей час уточнили свої позовні вимоги. Заборгованість станом на 30.10.2014 року становить 17 463 099,57 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 745 996,07 доларів США, еквівалент 9 664 541,71 грн.; заборгованість по відсоткам (станом на 30.09.2014 року) - 600 272,25 доларів США, еквівалент 7 776 657,86 грн.; сума штрафу (за період з 03.04.2011 року по 02.04.2012 року) - 21 900,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи сповіщалися належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали, та просили застосувавши мораторій. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що між ТОВ "Банк Фамільний", правонаступником якого є ПАТ "Банк Фамільний", та [PERSON] 21 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № 3547П. Відповідно до умов договору Банк надав позичальнику кредит на загальну суму 772 797,07 доларів США, зі сплатою 14 % річних, на строк з 21.09.2007 року по 11.12.2013 року. Кредит отримано - 04.10.2007 року у сумі 296 000,00 доларів США; 13.11.2007 року у сумі 74 816,52 доларів США; 14.11.2007 року у сумі 53 362,56 доларів США; 14.11.2007 року у сумі 74 820,92 доларів США; 16.11.2007 року у сумі 30 000,00 доларів США; 16.01.2008 року у сумі 19 600,00 доларів США; 16.01.2008 року у сумі 101 500,00 доларів США; 25.03.2008 року у сумі 17 500,00 доларів США; 10.04.2008 року у сумі 19 600,00 доларів США; 29.05.2008 року у сумі 85 600,00 доларів США. Видача готівки підтверджується відповідними заявами на видачу готівки. Позичальник зобов'язався повертати кредит на умовах, передбачених Договором відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості (перше погашення основного боргу за кредитом та відсотками повинно було відбутися не пізніше 30.07.2009 року). З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком, позичальником та відповідачами було укладено ряд договорів іпотеки нерухомого майна. Між Банком та [PERSON] укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 3547П-5 від 12.11.2007 року, згідно якого [PERSON] передав в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 28.02.2006 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], за реєстровим № 1007, та зареєстрованого КП БТІ 03.03.2006 року за реєстровим № 158. Між Банком, [PERSON] та [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності посвідченої 08.11.2007 року приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], було укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 3547П-6 від 12.11.2007 року, згідно якого передано в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві часткової приватної власності (1/2 частина належить [PERSON] на підставі Договору дарування частини квартири від 07.06.2004 року; 1/2 частина квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.11.1998 року, та на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 12.09.2001 року). Між Банком, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 3547П-7 від 16.01.2008 року, згідно якого вони передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1998 року. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Однак, позичальник постійно умови кредитного договору порушував. У зв'язку з чим 01.08.2009 року на адресу поручителів було направлено листи з вимогою про погашення простроченої заборгованості у тридцяти денний строк, у в разі її непогашення про подання заяви до суду щодо звернення стягнення на предмети іпотеки та виселення мешканців з квартир. Вимоги Банку виконано не було. Станом на 01.09.2011 року сума заборгованості за кредитним договором складає 1 054 131,99 доларів США, що еквівалентно 8 424 596,92 грн., з них: сума основного боргу - 3 518 508,01 грн.; сума основного простроченого боргу - 2 539 380,64 грн.; сума нарахованих відсотків за користування кредитом - 910 545,71 грн.; сума прострочених процентів за користування кредитом - 1 434 062,56 грн.; та сума штрафів в розмірі 21 900,00 грн. У зв'язку з непогашенням боргу вони звернулися до суду. Відповідно до уточнення до позовної заяви від 30.10.2014 року, у зв'язку з частковим погашенням боргу за час знаходження справи в суді (за період з 26.04.2012 року по 30.09.2014 року) та у зв'язку з донарахуванням відсотків за період з 01.04.2012 року по 30.09.2014 року в сумі 261 717,39 доларів США; та у зв'язку з курсом валюти на цей час уточнили свої позовні вимоги. Заборгованість станом на 30.10.2014 року становить 17 463 099,57 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 745 996,07 доларів США, еквівалент 9 664 541,71 грн.; заборгованість по відсоткам (станом на 30.09.2014 року) - 600 272,25 доларів США, еквівалент 7 776 657,86 грн.; сума штрафу (за період з 03.04.2011 року по 02.04.2012 року) - 21 900,00 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п.п. 2.4-2.6 договору іпотеки нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань основного договору, що обумовлює основне зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів до ст. 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених ст. 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до статті 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Проте, 03.06.2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який на час розгляду справи є чинним. Згідно даного Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. В суді було встановлено, що спірні квартири, а саме - частки, що належать кожному з відповідачів, мають невелику площу (менше 140 кв.м.), використовується відповідачами для проживання, іншого житла вони не мають. Таким чином, суд має застосувати вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", та на час дії даного Закону зупинити виконання рішення суду. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідачі мають сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1 700,00 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved