Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Вінницької міської ради, [PERSON], [PERSON] про визначення розміру часток та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивовано тим, що 17.11.2016 р. померла мати позивача - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач подала заяву про прийняття спадщини та прийняла у спадок 33/200 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Константиновича, 5. Крім того, спадкодавець за час життя приватизувала з співвласниками [PERSON]В та [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0509 га за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Константиновича, 5. Однак, оформити право власності на земельну ділянку та отримати відповідне свідоцтво позивач не в змозі через неможливість визначення складу спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, що підтверджується постановою приватного нотаріуса [PERSON] № 544/02-31 від 27.07.2017 р. Враховуючи дані обставини, позивач просить визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0509 га, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Константиновича, 5, кадастровий номер 0510100000:02:052:0066 наступним чином: -визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0509га розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Константиновича, 5, кадастровий номер 0510100000:02:052:0066, становить 1/3 ідеальної частки; -визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0509га розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Константиновича, 5, кадастровий номер 0510100000:02:052:0066, становить 1/3 ідеальної частки; -визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0509га розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Константиновича, 5, кадастровий номер 0510100000:02:052:0066 на момент відкриття спадщини становив 1/3 ідеальної частки. Визнати за [PERSON], 08.02.1984року народження в порядку спадкування за заповітом після померлої 17.11.2016року [PERSON] право власності на 1/ 3 частку земельної ділянки площею 0,0509га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:02:052:0066, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця ,вул. Константиновича, 5. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Представник Вінницької міської ради в судовому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 362013, 17.11.2016 р. [PERSON] померла. (а.с.9) Згідно матеріалів спадкової справи померлої [PERSON], витребуваної на підставі ухвали суду від 24.10.2017 р., 28.11.2016 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. (а.с.64) Як вбачається з заповіту від 16.02.2016 р., все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що буде належати по день смерті, майнові права та обовязки на час смерті, [PERSON] заповідає дочці [PERSON], [INFO](а.с.10). Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі під № 58587131 (а.с. 11). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.07.2017 р. [PERSON] належить на праві приватної власності 33/200 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Константиновича, 5(а.с.13). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.07.2017 р., спадкоємцем зазначеного вище майна стала [PERSON] Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] спільно з [PERSON] та [PERSON] володіла земельною ділянкою по вул. Константиновича, 5, у м. Вінниці, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 682449(а.с.18). 27.07.2017 р. з метою отримання свідоцтва про право власності на дану земельну ділянку позивач звернулась до приватного нотаріуса [PERSON], яка винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Обгрунтовуючи свої дії, нотаріус зазначила, що оскільки один із співвласників помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку неможливо через відсутності можливості зясування домовленості між співвласниками(а.с.19). Норма ч. 1, ч. 2\~ст. 355 ЦК України\~прописує, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За змістом ч. 1\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч. 2\~ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від\~ 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. При ухваленні рішення суд приймає до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в\~\~\~ п. 3.4. інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». Враховуючи вищезазначені положення законодавства, оскільки частка земельної ділянки, яка належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, а невизначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування,\~ суд вважає за необхідно встановити, що розмір частки кожного з співвласників у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0509га розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Константиновича, 5, кадастровий номер 0510100000:02:052:0066 на момент відкриття спадщини становив 1/3 ідеальної частки. Досліджуючи обґрунтованість вимоги про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частку земельної ділянки за адресою: м. Вінниця, вул. Константиновича, 5, суд звертає увагу на наступному. Статтею 392 ЦК України\~регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами згаданого вище листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297\~ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В силу вимог ст. 182 ЦК України, а також ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 11 ЦК України\~цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст. 16 ЦК України\~має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] права власності на 1/ 3 частку земельної ділянки площею 0,0509га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:02:052:0066, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця ,вул. Константиновича, 5. За клопотанням позивача, суд вважає за доцільне судові витрати залишити за ними. На підставі викладеного, згідно ст.ст.\~328,331,355,368,372,392,1268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»,

Outcome: approved