Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до суду, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNH4KP89540541 від 17.04.2006 року у розмірі 42108,23 грн станом на 17.11.2020 року, яка складається з: заборгованості за кредитом 1937,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 17620,63 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 22550,60 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору DNH4KP89540541 від 17.04.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1937,00 грн. зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно Умов. Всупереч зазначеним умовам, відповідач таких оплат не здійснювала, чим порушила умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 17.11.2020 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 42108,23 грн. Ухвалою суду від 21.01.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін у судове засідання. 15.04.2021 року від представника відповідача адвоката Шабатіна Д.Є. надійшов відзив на позовну заяву разом із заявою про застосування строків позовної давності, в яких він зазначив про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідно до кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем, його строк дії становив 12 місяців. тобто до 18.04.2008 року. Умовами встановлена позовна давність строком 5 років, у зв`язку із чим позивач мав право подати позов у крайньому випадку 18.04.2012 року, а не 11.01.2021 року. Крім того, вказував на те, що Умовами передбачений обов`язок позивача (банку) здійснювати моніторинг заборгованості, тобто позивач повинен був дізнатись про порушення умов договору раніше 2021 року. Також наголошував, що позивач не звертався до суду із заявою про визнання поважними причин пропуску строку для звернення із позовом до суду. 27.04.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив проте, що умови договору невиконані, а заборгованість а кредитом не погашена, у зв`язку із чим договір продовжує свою дію, а строки позовної давності не підлягають застосуванню. На підставі зазначеного просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про слухання справи без його участі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про слухання справи без його участі, просив відмовити у позові на підставі поданого відзиву. Згідно\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Підставою звернення банка до суду є порушення зобов`язання зі сторони відповідача кредитного договору, а саме несплата заборгованості за кредитом та відсотками за його користування. Як вбачається із договору кредиту, який був укладений між АТ КБ «Приват Банк» та відповідачем, 17.04.2006 року, останній надано кредит у розмірі 1937,00 грн., на рік, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою позичальника від 17.04.2006 року та яка міститься в матеріалах позову. Крім того, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.\~1049\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦK України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.\~\~ Враховуючи, що [PERSON] , отримала кредит 17.04.2006 року в сумі 1937,00 гривень строком дії 12 місяців та жодного разу не проводила погашення чергового щомісячного платежу, а позовна заява подана АТ КБ «Приват Банк» до суду лише 11.01.2021 року, тобто після того як сплив строк позовної давності, то суд вважає, що до спірних правовідносин можливо застосувати позовну давність. Позивач не надав доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку позовної давності. Так, згідно п. 5.5 Умов, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредитку, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Вказана умова не оспорюється представником відповідача. При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Крім того відповідно до ч.ч.1,2 ст. 259 ЦК України ,\~позовна давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 6.1 Умов, передбачений обов`язок банку при невиконанні позичальником умов, передбачених п. 2.2.12 Договору, здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту, що в свою чергу свідчить про те, що необізнаність позивача про невиконання відповідачем умов договору не є поважною причиною для пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст.72ЦПК України\~право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Згідноч.3 ст.267\~ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, про що було вказано в заяві представника відповідача. Як вбачається із штампа вхідної кореспонденції позовна заява позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла на адресу суду лише 11.01.2021 року. Крім цього у змісті позовної заяви позивач не просить поновити пропущений строк позовної давності, а також не зазначає причин його поновлення. Крім того, посилання позивача на те, що у зв`язку із несплатою кредитних коштів договір продовжує свою дію є неспроможними, оскільки кредитним договором чітко вказана його дія (12 місяців). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: "Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду". Тобто, згідно практики Суду суб`єктивне матеріальне право безпосередньо пов`язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов`язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду). Враховуючи те, що АТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості за кредитним договором з пропуском п`ятирічного строку позовної давності, це згідно вимог ч. 4 ст. 267\~ ЦК\~України\~є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed