Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

05 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з даним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № ЛЛ-00019140 від 20 серпня 2019 року. Позов мотивований тим, що у 20.08.2019 року між ним та відповідачем укладено вказаний кредитний договрі, за умовами якого відповідач надає йому кошти у сумі 1200 грн на строк 16 днів з можливістю продовження терміну дії Договру до 96 днів. Проте фактично при укладенні кредитного договору йому не було роз`яснено про його умови , асаме підстави та умови застосування відсоткової ставки по кредиту та дійсної відсоткоової ставки , яка становить 730% та 882,08 % річних, атакож порядок нарахування штрафних санкцій та черговості погашення боргового зобов`язання. Крім того, вказаний договір містить умови які є несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначив, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права, як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про споживче кредитування», а саме: можливість кредитора передавати права вимоги іншим особам на власний розсуд, можливість звертатися за інформацією про його фінансовий стан до третіх осіб, що має негативний вплив на його ділову репутацію та стсоунки з родиною та колегами, збільшено строк позовної давності до 10 років ; не зазначена загальна сукупна вартість кредиту, не узгоджену реальну процентну ставка за кредитом та інші складові кредитного договору, які повинні бути узгоджені між стронами відповідно до вимог зазначених законів. За наведених підстав вважає, що відповідач провадить нечесну підприємницьку практику. Також в обгрунтування позовних вимог посилається на положення ст. 230,229 ЦК України. Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області від 10.12.2019 року в звязку з тим, що між сторонамси виник спір, який не стосується захисту прав споживачів, адже оспорюваний договір не є договром про надання споживчого кредиту - цивільну справу направлено за підсудністю до Центрального районного суду м.Миколаєва. Ухвалою судді Центрального рпайонного суду м.Миколаєва від 31.01.2020 року прийнто позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Представником товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» 24 квітня 2020 року подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що кредитний договір є укладеним в електронній формі у відповідності до ЗУ "Про електронну комерцію" , пропозиція укласти електронний договір (оферта) розміщена у мереежі інтернет на веб-сайті Товариства https://vashagotivochka.ua/, договір підписаний в особистому кабінеті зареєстрованого клієнта [PERSON] , з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом обміну електронним повідомленням з використанням засобів зв`язку та сайту Товариства ; на виконання уморв догвору кредитодавцем того ж дня будо перераховано на картковий рахунок [PERSON] , грощові кошти у сумі 1200 грн - отже договір є дійсним та є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст догвору містить детальний розпис усіх його істотних уммов, підписанням догвору позичальник засвідчив, що ознайомлений з умовами договору кредитування - отжее в цій частині він вводить суд в оману. З часу у клаенні догвору Товариством не вносилися до нього жодні зміни. Звернулди увагу суду на те, що умови вказаного кредитного договру не підпадають під сферу дії ЗУ "Про споживче кредитування". Оскільки оспорюваний договір укладено згідно вимог діючого законодавства - відсутні підстави для визнання його недійсним. Просять у задволенні позову відмовити. 07 травня 2020 року позивачем надано відповідь на відзив. Зазначає, що умови договру суперечать положенням ЗУ "Про споживче кредитування" . Правила надання коштів у позику відповідача він не підписував та їх не визнає , при укладенні договору примірника цих правил він не отримував. Роздруківака з веб-сайту відповідача не є належним доказом по справі, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд. Відповідачем не надано доказів , що кошти зща кредитом отримав саме позивач, адже повний номер банківської картки в довідці не зазначено, не надано договру про партнерську співпрацю між відпоавідачем та ТОВ "Платежі онлайн", між ТОВ "Платежі онлайн" та КБ "ПриватБанк" як на підставу технічного партнерства з питань перерахування коштів. Оскільки не всі обов`язкові елементи цього кредитного договору, зокрема Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту не підписані сторонами, цей договір є нікчемним. Просить визнати кредитний договір № ЛЛ-00019140 недійсним у зв`язку з його нікчемністю. 25 травня 2020 року позивачем надано заперечення на відзив, в якому додатково звертає увагу суду на те, що до умов оспорюваного кредитного договру застосовуються норми ЗУ "Про споживче кредитування" за аналогією закону. Також сторонами не було дотримано письмову форму укладення договору. Також зазначає, що його не було ознайомлено з Правилами надання кредитних коштів на мовах фінансового кредиту ТОВ "ЛАЙМ КЕПІТЕЛ" , які начеб-то були розміщені на веб-сайті відповідача. Жодних правил він не підписуваві і їх не визнає. Також зазначає, що відповідач не довів належним чином, що саме на належну йому платіжну картку були перераховані кредитні кошти. Тому вважає кредитний договір недійсним у звязку з його нікчемністю. 26 травня 2020 року представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що на умови даного кредитного договору не розповсюджуються норми ЗУ "Про споживче кредитування" відповідно до положень ст. 3 цього Закону. Кредимтний договрі 20.08.2019 року був укладений відповідно до вимог чинного законодавства - з використанням електронного цифрововго підпису усіма сторонами електронного правочину, електронного підпису одноразовим ідентифікатором у відповідності до норм ЗУ "Про електьронну комерцію" та ст. 639 ЦК України. Підписавши договір, позичальник своїм підписом підтвердив своє ознайомлення та погодження з Правилами надання коштів у позику , які за п. 7.3 Договору є його невід`ємною частиною. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позов підтримали з викладених у заявах з процесуальних питань підстав, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, просить відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві та запереченнях підстав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 20.08.2019 між ТОВ «Лайм Кепітел» та [PERSON] укладено кредитний договір №ЛЛ-00019140, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 1200,00 грн., з оплатою процентів за користування кредитом, сторк дії кредитного договру становить 365 календарних днів, строк користування кредитом складає 16 днів, може бути продовжено до 96 днів включно. .П 1.4 договру передбачаено, що зазначені процентні ставки єїх двосторонньою взаємно.ю домовленістю , узгодженою умовами даного пункту Кредитного договору.проценти нараховуються протягом 96 календарних днів з дня надання кредиту.Проценти встановлені у розмірі 2,0% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом протягом 16 днів з дня надання кредиту ; у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом протягом наступних 80днів користування кредитом до 96 днів з дня надання кредиту. Пунтком 1.5 Договру встановлено проценти за корситування кредитом за фактичну кількість днів користування кредитом - 730 процентів річних за перші 16 днів, 882,08 процентів - наступний строк до 96 днів. Розділом 3 Договору чітко передбачений порядок повернення кредиту та нарахування процентів , Розділом 5 - відповідальність сторін. Також сторонами підписано Додатко № 1 до Кредитного договру № ЛЛ-0001941 від 20.08.2019 "Детальний розпис сукупної вартості Кредиту" - де дійсно детально розписано і сукупна вартість кредиту, і розмір відсоткової ставки, і строк користування кредитом . При подачі позову позивач зазсвідчив своїм підписом, що вказані документи - кредитний договір з Додатком № 1 - у нього перебувають в оригіналі. Вбачається, що кредитний договір про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті Товариства:https://vashagotivochka.ua/. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, позичальник надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає ЗУ «Про захист персональних даних» та рекомендаціям Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо застосування положень цього Закону. Враховуючи те, що договір укладався відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», то примірник кредитного договору був наданий позичальнику в його особистому кабінеті на сайті Товариства. Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Так, на сайті: www.vashagotivochka.uа. розміщено Правила надання грошових коштів у позику онлайн Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» (далі - Правила), які є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641 та - ЦК України, укласти договір на умовах, що запропоновані Товариством. Ці Правила є невід`ємною частиною договору, так званою його «публічною» частиною (п. 7.3. кредитного договору). Клієнт здійснює заповнення заявки на сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в якості обов`язкових для заповнення. Заповнюючи заявку, позичальник у відповідності до пункту 3.6. Правил, надає згоду на обробку Товариством своїх персональних даних, а також на те, що Товариство має право звернутись за інформацією про фінансовий стан позичальника або іншою інформацією, яка необхідна для прийняття рішення про надання кредиту. Оформлення вищезазначеної згоди відповідає вимогам ст. 2 ЗУ «Про захист персональних даних». У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. На основі зазначених клієнтом даних інформаційна система Товариства генерує «індивідуальну» частину договору (у разі прийняття рішення про надання кредиту). Додатково Товариство залишає за собою право зателефонувати клієнту за телефонним номером, зазначеним в заявці, як для підтвердження повноти, точності, достовірності зазначеної в заявці інформації, так і для отримання інших відомостей від клієнта, які Товариство визнає вхідними для прийняття рішення про надання кредиту. На підставі заповненої реєстраційної форми інформаційна система Товариства здійснює реєстрацію даних заявника на сайті Товариства та створює особистий кабінет заявника/позичальника, де він має змогу ознайомитися з договором(ами), поточним станом заборгованості, оплатити заборгованість тощо. Рішення про надання кредиту приймається Товариством на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта і інформації отриманої про нього із законних джерел, зокрема інформації бюро кредитних історій. Товариство інформує клієнта про прийняте рішення щодо видачі або відмову у наданні кредиту через SMS-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, та/або листом, надісланим на електронну пошту, вказану заявником, та/або шляхом розміщення інформації в особовому кабінеті заявника на сайті Товариства. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, заявнику надсилається «оферта» пропозиція укласти договір) та текст майбутнього кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому цими Правилами. Кредитний договір укладається в електронному вигляді в особистому кабінеті. При цьому заявник має технічну можливість прийняти умови кредитного договору, або відмовитись від них. Після ознайомлення з умовами кредитного договору, у випадку підтвердження заявником із зазначеними умовами, йому на телефон надсилається одноразовий ідентифікатор, який в подальшому вноситься у відповідне поле для підпису на сайті Товариства. Таким чином заявник акцептує оферту електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого кредитний договір вважається укладеним. Після укладання сторонами кредитного договору та переведення коштів на вказану позичальником банківську карту, другий примірник кредитного договору направляється на електронну адресу позичальника. Кредит видається шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на картковий рахунок клієнта, зазначений в заявці. Згідно статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Товариство проводить верифікацію банківських карт згідно правил міжнародних платіжних систем Visa та Маstercard (знаходяться для ознайомлення у відкритому доступі на офіційних веб-сайтах вищезазначених платіжних систем). Згідно п.1.1. кредитного договору кредитодавець передає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 1200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього кредитного договору. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, строк дії кредитного договору складає 365 календарних днів. Закінчення строку дії кредитного договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконане належним чином однією зі сторін. Строк користування кредитом складає 16 (шістнадцять) днів, а у випадках, передбачених цим кредитним договором, може бути продовжений до 96 (дев`яносто шести) днів включно (п. 1.3. кредитного договору). Згідно п. 1.4.-1.4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом: у розмірі 2,0% (два цілих нуль десятих відсотки) від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом протягом 16 (шістнадцяти) календарних днів з дня надання кредиту; у розмірі 2,5% (два цілих п`ять десятих відсотка) від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом з дня, наступного за днем закінчення строку, передбаченого пунктом 1.4.1. договору, якщо зобов`язання не виконані позичальником належним чином, наступні 80 календарних днів до 96 календарного дня включно з дати надання кредиту. При цьому сторони визнають, що зазначені процентні ставки є їх двосторонньою взаємною домовленістю, узгодженою умовами кредитного договору. Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 7.3 оспорюваного кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений , повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця - за п. 7.7 Договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, що підтверджуються повідомленням ТОВ «Платежі онлайн» про проведення успішної видачі займу на карту [PERSON] за договором від 20.08.2019 р. № ЛЛ-00019140 в сумі 1200,00 грн. При цьому суд не бере до уваги заперечення позивача, що відповідачем не доведено перерахування кредитних коштів саме [PERSON] - адже, по-перше, сам факт укладення кредитного договру та отримання за ним коштів не заперечував позивач у своєму позові, по-друге, позивач не надав суду жодних доказів того, що вказаний картковий рахунок ПАТ КБ "ПриватБанку" належить не йому. За такого, позивач не довів, що кредитор не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договром від 20.08.2019 № ЛЛ-00019140 в повному обсязі. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року просить визнати договір, укладений між сторонами 24.11.2017 року недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Зважаючи на те, що позивач посилається на застосування Закону № 1023-XII та ЗУ "Про споживче кредитування", умови договору встанволюють, що позичальник засвідчує, що кредит, що отримується ним в межах цього кредитного договру має ціль, не пов`язану з задволенням споживчих потреб позичальника, і розуміє, що правовідносини в межах даного кредитного договру не підпадають під поняття/ознаки споживчого кредиту і на них не розповсюджується законодавство , що регулює споживче кредитування в Україні, і позичальник зобов`язується викоритовувати отриманий кредит виключно на цілі , не пов1язані з задволенням особистих споживчих потреб . Відповідно до положень ч.2 ст. 3 ЗУ "Про споживче кредитування" цей Закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; 7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору тощо. До кредитів у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту, що становить від одного до трьох місяців або на вимогу, застосовуються лише вимоги частини першої, пунктів 1 і 2 частини другої статті 7, статей 8-10, частин першої - четвертої статті 12, статті 13, частини шостої статті 15, статті 18 цього Закону. За аткого, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що оспорюваний кредитний договір не підпає під дію ЗУ "Про споживеч кредитування". Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Тому враховуючи вище викладене між сторонами укладений кредитний договір, підписаний сторонами, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, що підтверджується наявними в матиеріалах справи доказами. Як роз`яснено у п. 19-20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року , відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на чинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Однак позивач [PERSON] не надав доказів наявності підстав для застосування положень ст. 229 та 230 ЦК України , а саме введення в оману, адже підписав кредитний договір, який за своїм змістом містить всю інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору, як і не довів, що при укладенні вказаного договору помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, суд, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності за правилами ст.89 ЦПК України, дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, оскільки позивач належними та допустимими доказами не підтвердив факт не підписання ним електронним підписом оспорюваного кредитного договору та не надходження 20.08.2019 року від відповідача на його картковий рахунок грошових коштів в сумі 1200 грн., наявність дій відповідача щодо введення його в оману щодо обставни правочину, наявність в своїх діях помилки щодо істотних умов договору, а відтак позов є безпідставним та необгрунтованим. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи спростовуються твердження позивача стосовно ведення відповідачем нечесної підприємницької практики при укладенні оспорюваного кредитного договру в розумнні ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" , не встановлено і інших порушення прав [PERSON] , як споживаач при уладенні оспорюваного правочину у врозумінні норм ст. 21 ЗУ "Про захист прав споживачів". Щодо посилання позивача на нікчемність договору від 20.08.2019 року - то ці вимоги є також безпідставними, оскільки вазагалі на правові підстави нікчемності вказаного правочину позивач не зазначає. Відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. При цьому суд звертає увагу на те, що у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]). Таким чином, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Відповідно до ст. 1414 ЦК України, в разі відмови у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed