Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В обгрунтування своїх вимог вказав, що 09 вересня 2011 року померла [PERSON], що постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Раніше, а саме в липні 2004 року помер її чоловік - [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з: - земельної частки (паю) розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в адміністративних межах Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, і яка належала [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0051117 від 18.02.1997 року, зареєстрованого 18.02.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0117; - житлового будинку, загальною площею 43,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Могилів, вул. Садова, 20 Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.09.1988 року. Заповіт померлим [PERSON] не складався. Спадкоємцем померлого власника земельної частки (паю) та житлового будинку [PERSON] була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та померла 09.11.2011 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки, площею 2,720 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075824 від 07.04.2009 року. 02.11.2007 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, які будуть належати їй на день смерті остання заповіла йому. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. 24.11.2015 року після звернення до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно, нотаріусом було відмовлено у його видачі у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини з дня смерті [PERSON], а також у звязку з тим, що неможливо перевірити належність спадкодавцю спадкового майна, оскільки в Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075824 від 07.04.2009 року по батькові померлої [PERSON] помилково вказано "Андріївна". Зазначає, що пропустив строк на прийняття спадщини у звязку з тим, що юридично не був обізнаний відповідно строків на подання заяви про прийняття спадщини і вважав, що може подати вказану заяву у будь-який час, не пропустивши при цьому строк. Крім того, дізнався про наявність заповіту від імені [PERSON] на своє імя лише в листопаді 2015 року, після чого відразу звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] На підставі ст. ст. 328, 1218, 1222, 1223 ЦК України, ст. ст. 3,10, 16, 82 ч.3, 110, 118-120, 137, 256 ЦПК України, прохає встановити факт належності померлій [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075824 від 07.04.2009 року, виданого на імя "Решко Парасковія Андріївна", та визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, після померлої [PERSON]: - право на право на земельну частку (пай), розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в адміністративних межах Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0051117, виданого 18.02.1997 року; - право власності на житловий будинок, загальною площею 43,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Могилів, вул. Садова, 20 Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.09.1988 року; на земельну ділянку, площею 2,720 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075824 від 07.04.2009 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, його представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю. Представник відповідача - Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечує проти їх задоволення. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В судовому засіданні встановлено, що в липні 2004 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ № 574009, видане виконкомом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 18.08.2004 року) (а.с.13). Згідно довідки Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області № 2601 від 11.12.2015 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] за адресою: с. Могилів, вул. Садова, 20 Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.15). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: - житловий будинок, загальною площею 43,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Могилів, вул. Садова, 20 Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.09.1988 року(а.с.14); - земельна частка (пай), розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в адміністративних межах Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0051117 від 18.02.1997 року, зареєстрованого 18.02.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0117(а.с.21). Заповіт померлим [PERSON] не складався. Встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина - [PERSON], як єдиний спадкоємець, подавши до Царичанської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка (а.с.44), але оформити своїх спадкових прав не встигла. У відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 09 вересня 2011 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії І-КИ № 422090, видане відділом ДРАЦС Царичанського РУЮ у Дніпропетровській області 09.09.2011 року) (а.с.12). Згідно довідки Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області № 2602 від 11.12.2015 року [PERSON] на день смерті була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: с. Могилів, вул. Садова, 20 Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.16). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки, площею 2,720 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075824 від 07.04.2009 року. 02.11.2007 року [PERSON] склала на користь позивача [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 159 (а.с.17). 24.11.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини з дня смерті [PERSON], а також у звязку з тим, що неможливо перевірити належність спадкодавцю спадкового майна, оскільки в Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075824 від 07.04.2009 року по батькові померлої [PERSON] помилково вказано - "Андріївна". Позивач не є спеціалістом в області спадкового права. Дізнався про своє право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] лише у листопаді місяці 2015 року, тому суд вважає, що слід визнати поважними причини пропуску [PERSON] строку на прийняття спадщини після померлої 09.09.2011 року [PERSON] та визнати за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, після померлої 09.09.2011 року [PERSON] право власності на житловий будинок, загальною площею 43,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Могилів, вул. Садова, 20 Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.09.1988 року, та право на право на земельну частку (пай), розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в адміністративних межах Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0051117, виданого 18.02.1997 року, зареєстрованого 18.02.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0117 на імя [PERSON]. На думку суду, позовні вимоги в частині встановлення факту належності померлій [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075824 від 07.04.2009 року, виданого на імя "Решко Парасковія Андріївна" та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, площею 2,720 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075824 від 07.04.2009 року, задоволенню не підлягають з наступних підстав. В силу вимог ч.1, ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або у паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз'яснень, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який ідеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичної особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України.) Відтак, з часу смерті фізичної особи її цивільні права та обов'язки припинено. [PERSON] померла, в результаті чого втрачена її здатність мати цивільні права і обов'язки. Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте, чинним ЦК України не передбачено захист цивільних прав та інтересів померлої особи, оскільки правоздатність такої особи припинена. Чинним законодавством не передбачано встановлення такого юридичного факту як визнання правовстановлюючого документу щодо особи, яка померла. Таким чином, суд не вправі вирішувати питання про право особи цивільна процесуальна правоздатність якої припинена у зв'язку зі смертю. Крім того, за життя [PERSON] не зверталася до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач в позовній заяві не зазначав та представник позивача в судовому засіданні не заявляли вимоги щодо стягнення сплаченого позивачем при подачі судового збору з відповідача, тому суд вважає, що судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial