Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Малого приватного підприємства фірми "Половний" про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування завданої моральної шкоди, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 16.09.2015 року по 26.01.2019 року за час вимушеного прогулу у розмірі 117 025,78 грн., з утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів, та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року було визнано незаконним звільнення позивача з роботи слюсаря по ремонту автомобілів Малого приватного підприємства фірми "Половний" згідно наказу № 17/1 від 06.08.2014 року та поновлено його на вищевказаному місці роботи з 06.08.2014 року, стягнуто середньомісячний заробіток за період з 04.09.2014 року і до дня фактичної демобілізації 15.09.2015 року включно, як працівнику, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, в розмірі 24 092,18 грн., яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року залишено без змін. Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року залишено без змін. У ході примусового виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року відповідач поновив позивача на посаді слюсаря по ремонту автомобілів з 06.08.2014 року, про що видав відповідний наказ № 20 від 26.01.2019 року. Проте, відповідач фактично не забезпечив умови праці позивачу, необхідні для виконання роботи на даній посаді та не виплатив йому заробітну плату за період з 16.09.2015 року по 26.01.2019 року у розмірі 117 025,78 грн., тим самим спричинив йому моральні страждання, які він оцінює у 20 000,00 грн., тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2019 року відкрито провадження у справі та справа призначена для розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до наказу відповідача № 4 від 10.01.2016 року, у зв`язку із зупиненням діяльності МПП фірми "Половний", посада слюсаря по ремонту автотранспорту була скорочена та відсутній штатний розпис посад на підприємстві. А з січня 2017 року вищезазначене підприємство не веде фінансово-господарську діяльність, про що свідчать фінансові звіти підприємства, тому і нарахування заробітної плати на зазначеному підприємстві не проводиться, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання, відповідно до поданого відзиву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: partial