Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись, що з 05.08.2016 перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області, актовий запис №5. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що до осені 2017 відносини в сімї були нормальними. Проте після цього періоду часу відповідач став зловживати алкогольними напоями і, як наслідок, стали виникати сварки та скандали, відносини стали погіршуватися і що призвело до припинення шлюбних відносин. На даний вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних чи будь-яких інших відносин. Тобто, шлюб носить формальний характер, а подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та порушує її права. Ухвалою суду від 16.01.2019 сторонам було надано час для примирення терміном два місяці. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. При цьому також суду пояснила, що спільне життя з відповідчем стало нестерпним, вона не має жодного наміру примиритися з відповідачем, з яким вони вже проживають окремо, спільного господарства та бюджету вони не ведуть. За період примирення він неодноразово "піднімав на неї руку". А також відносно нього розглядається Рокитнянським районним судом кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України по факту спричинення їй тіленсих ушкоджень. Також він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сімї. Відповідач позов не визнав, та заперечував проти задоволення позову оскільки любить позивача. Разом з тим підтвердив, що обставини вживання ним алкогольними напоїв мали місце, як і мало місце неодноразове притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї. На даний час щодо нього розглядається судом кримінальне провадження щодо нього за ст.125 КК України по факту нанесення ним позивачу тілесних ушкоджень і факт чого він визнає. Зазначив, що дійсно він з позивачем на даний час проживають окремо і спільного господарства та бюджету не ведуть, сімейних відносин не підтримують. Потягом наданого судом строку для примирення не вжив заходів для примирення. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору та дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судому засіданні встановлено, що 05.08.2016 сторони уклали шлюб, який зареєстрований у виконавчим комітетом Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області, актовий запис № 5. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2017 відповідач став зловживати алкогольними напоями і на грунті чого у сімї стали виникати сварки та скандали і, як наслідок, відносини у сімї стали погіршуватися. Зі сторони відповідача по відношенню до позивач стали мати місце фізичне та психологічне насильство і за що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності по ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також на даний час щодо нього розглядається Рокитнянським районним судом Київської області кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України по факту спричинення позивачу легких тілесних ушкоджень, факт чого він визнає. Сторони проживають окремо, спільного господарства та бюджету не ведуть, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Позивач примиритися не бажає. Наданий сторонам судом час для можливого примирення бажаного результату не дав. Відповідач жодних дієвих заходів для можливого примирення із позивачем за час примирення не вжив. Викладене підтверджується: паспортом на ім'я позивача серії СТ № 513988, виданого 28.09.2016 Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київськівй області; свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 197098, виданим виконавчим комітетом Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області, актовий запис № 5; свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1-ОК № 365206, виданим Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 03.11.2017; копіями постанов Рокитнянського районного суду Київської області від 25.01.2017 та від 21.12.2018 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальсності за ст.173-2 КУпАП по фактах вчинення насильства в сімї. З названих підстав суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і примирення між ними не можливе. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.55 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що\~кожна сторона повинна довести\~обставини,\~які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням\~особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими\~учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).\~\~ Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами\~ стосуються сімейних правових відносин та\~ мають регулюватися положеннями глави 11 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до положень ст. 3 Сімейного Кодексу України складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його надійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом було дотримано таких вимог законодавства. Разом з тим, як вбачається із встановлених обставин спору, примирення між сторонами не відбулося. Більше того, як встановлено судом, відповідач не намагався вжити дієвих заходів для примирення з позивачем з метою збереження сімї. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу і що має місце у даному випадку. На підставі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сімя сторін спору існує формально, існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить інтересам позивача і що має істотне значення та є підставою для задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704.80 грн. підлягають стягненню на її користь з відповідача у справі.

Outcome: approved