Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 17795 доларів 17 центів пені за несвоєчасне погашення заборгованості та відсотків в сумі 88002 гривні 10 копійок посилаючись на те, що ВАТ «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07.06.2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502, перейменовано на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали кредитний договір № 146 від 06.08.2007 року, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 29500 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 13% річних з терміном повернення кредиту до 06.08.2012 року. Вказує, що згідно п.1.6 Кредитного договору відповідач [PERSON] зобов»язувався здійснювати погашення кредиту щомісячно рівними частинами в сумі 491, 67 доларів США. Підпунтком 1.5.1.3 вищевказаного договору було визначено, що сплата процентів, нарахованих банком на залишок заборгованості за кредитом, здійснюється у валюті кредиту до 30 числа кожного місяця, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Остання сплата процентів за користування кредитом здійснюється не пізніше 06.08.2012 року. П.П. 5.2 Кредитного договору визначено, що за порушення взятих на себе зобов»язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом [PERSON] зобов»язувався сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,04 % від простроченої суми платежу за кожен день прострочення. Відповідно до п.п.3.3.1 Кредитного договору позичальник зобов»язувався точно у строки, обумовлені договором, повернути кредит в сумі 29500 доларів США та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов»язання за цим договором. У випадку не належного виконання взятих зобов»язань по цьому договору на першу вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих відсотків на фактичний залишок заборгованості по кредиту, а також сплатити штрафні санкції в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки, під якими розуміються витрати будь-якої із сторін,що сталися внаслідок невиконання або неналежного виконання цього договору, знищення, втрати або пошкодження майна (грошових коштів), що належать стороні, також неотримання доходів, котрі могли бути отримані,якби сторона виконала свої обов»язки належним чином в порядку, передбаченому цим договором. Згідно п.п. 3.3.2 Кредитного договору [PERSON] зобов»язався відповідати власними коштами та майном по своїх зобов»язаннях, що випливають з цього договору. У з»язку з несвоєчасним виконанням відповідачем умов кредитного договору банком 09.06.2016 року було надіслано [PERSON] претензію, якою зобов»язано в 30 денний термін погасити заборгованість перед банком, проте він дану претензію залишив без задоволення. Зазначає, що визнання боргу [PERSON] підтверджується сплатою ним останнього платежу 29.08.2014 року в сумі 50 доларів США (квитанція № 24031140 від 29.08.2014 року). Таким чином банк вважає, що строк позовної давності перервався погашенням по кредиту та почав відраховуватись по новому від останньої дати платежу. Таким чином в [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 17795 доларів США 17 центів, що еквівалентно 457399 гривням 47 копійкам, в тому числі: заборгованість за кредитом - 17795 доларів США 17 центів та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та відсотків в сумі 88002 гривень 10 копійок. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 146 від 06.08.2007 року в сумі 17795 доларів 17 центів; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та відсотки в сумі 88002 гривні 10 копійок. Представник позивача Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» - [PERSON] позов підтримує, просить задоволити, вважає подані представником відповідача [PERSON] - Гуцалюком А.Р. заперечення безпідставними. Відповідач [PERSON], в судове засідання 13 липня 2017 року не з»явився, будучи допитаним під час розгляду справи, позов не визнавав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити банку в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гуцалюк А.Р. в судове засідання 13 липня 2017 року не з»явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Будучи допитаним в судових засідання раніше, позов не визнавав, подав суду письмові заперечення на позовну заяву, долучив письмові докази на спростування позовних вимог та заяву про застосування строків позовної давності посилаючись на обставини та факти, подані до письмового заперечення. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши представника позивача ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» - [PERSON], відповідача [PERSON], його представника адвоката Гуцалюк А.Р., свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Відкрите Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали кредитний договір № 146 від 06.08.2007 року, згідно умов якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 29500 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 13% річних з терміном на 60 місяців зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 06 серпня 2012 року на споживчі цілі. ВАТ «Державний ощадний банк України» після проведених 07.06.2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502, перейменовано на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Пунктом 1.4.1 вказаного кредитного договору зазначено, «укладення в забезпечення виконання зобов»язань за цим Договором таких документів забезпечення: договору застави транспортних засобів; договору майнової поруки». Пунктом 1.6 даного договору зазначено, що погашення кредиту здійснювати щомісячно рівними частинами в сумі 491, 67 доларів. Однак, 26.07.2010 року позивач надіслав відповідачу [PERSON] письмове повідомлення - вимогу №19-03/1648 про усунення порушень, яке долучено представником відповідача, як доказ в судовому засіданні. Відповідно доданої вимоги вбачається, що станом на 26.07.2010 року заборгованість за кредитом становить: прострочена сума кредиту - 6390,71 доларів США; прострочена сума відсотків - 2549,38 доларів США; поточна заборгованість по кредиту - 12783,22 доларів США. Банк зобов'язував позичальника [PERSON] в строк до 15.08.2010 року погасити прострочену заборгованість перед банком в повному обсязі. Крім того, 05.01.2011 року позивач надіслав відповідачу [PERSON] письмове повідомлення - вимогу № 06-13/46 про усунення порушень, яке також було долучено представником відповідача в судовому засіданні, як доказ та підстава для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до даної вимоги станом на 31.12.2010 року банк зазначав заборгованість відповідача за кредитом, яка становить: прострочена сума кредиту - 8849,09 доларів США; прострочена сума відсотків - 3805,43 доларів США; поточна заборгованість по кредиту - 10324,87 доларів США. Банк зобов'язував позичальника [PERSON] в строк до 21.01.2011 року погасити заборгованість перед банком в повному обсязі. Таким чином, суд зазначає, що згідно п.2.2. кредитного договору №146 від 06.08.2007 року, незважаючи на інші положення цього Договору, банк мав право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту з цілому, або у визначений Банком частині, однак з відповідним позовом до суду не звертався. Отже, пред'явивши письмове повідомлення - вимогу № 06-13/46 від 05.01.2011 року про повне дострокове погашення заборгованості самим позивачем, на переконання суду, було змінено кінцевий строк повернення кредиту [PERSON] з 08.02.2012 року (п.1.2 Договору) на 21.01.2011 рік. Аналогічна думка висловлена у Правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 9 листопад» 2016 року у спразі № 6-2251цс16, де зазначено, шо пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов». Тобто, перебіг позовної давності розпочався 22.01.2011 року і закінчився 22.01.2014 року, тому суд вважає, що представником відповідача доведено той факт, що позивач пропустив встановлений ст.257 та ст. 261 ЦК України строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Разом з тим, судом встановлено, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.06.2011 року позовні вимоги позивача задоволено повністю: встановлено борг [PERSON] разом з пенею по кредитному договору №146 від 06.08.2007 в сумі 196613,79 гривень та звернуто стягнення на предмет застави за Договором застави від 08.08.2007 року, а саме: н/причіп бортовий Е марки 8НМІТZ SPR 24L 1998 року випуску, колір червоний, державний номерний знак [NUMBER], н/причіп бортовий Е марки 8НМІТZ SPR 24L 1998 року випуску, колір червоний, державний номерний знак [NUMBER], який є власністю Приватного підприємства "Ролікс - Транс" (правонаступника Приватного малого підприємства "Ролікс").На виконання рішення суду 06.07.2011 року було видано наказ про його примусове виконання. 22.11.2013 року ПП «Ролікс-Транс» звернулось до господарського суду Тернопільської області з заявою про відстрочку виконання рішення суду. Свою заяву мотивувало тим, що рішення суду для ПП «Ролікс-Транс» ускладнюється у зв'язку з тим, що ринкова вартість напівпричепів складає менше від суми зазначеній в рішенні суду. Даним рухомим майном ПП «Ролікс-Транс» надає послуги з перевезення вантажів і з отриманих коштів від наданих послуг підприємство зможе погашати заборгованість за отриманий кредит перед ПАТ «Державний ощадний банк України». У випадку стягнення заставного майна, підприємство яке займається наданням послуг з перевезень збанкротує, оскільки не буде чим перевозити вантажі і усі працівники залишаться без заробітної плати. 01.11.2012 ПП «Ролікс-Транс» було направлено на адресу ВАТ «Державний ощадний банк України» графік погашення заборгованості за кредитними договорами осіб, в тому числі [PERSON], в яких підприємство виступило поручителем та заставодавцем, і згідно якого в даний час проводиться погашення заборгованості. Листом від 02.09.2013 №19-02/398а ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив ПП «Ролікс-Транс» про те, що 07.11.2012 року кредитним комітетом філії -Тернопільським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» прийнято рішення про погодження добровільного погашення заборгованості за кредитними договорами, де заставодавцем виступає ПП «Ролікс-Транс», зокрема, по кредитному договору відповідача [PERSON] згідно запропонованого директору [PERSON] графіку. 11.11.2013 року ПП «Ролікс - Транс» звернулось до господарського суду Тернопільської області із заявою про відстрочку виконання рішення суду та ухвалою господарського суду Тернопільської області від 05.12.2013 року заяву ПП «Ролікс - Транс» задоволено частково. Відстрочено виконання рішення суду до 01.11.2014 року. Задовольняючи таку заяву, суд виходив з того, що своєю заявою від 05.12.2013 року АТ «Ощадбанк» не заперечує проти надання відстрочки виконання рішення господарського суду на термін до 01.11.2014 року. Окрім того, банком надано довідку, що заборгованість згідно наказу господарського суду Тернопільської області від 06.07.2011 по справі №4/45/5022-651/2011 погашена в сумі 1465 доларів США. При цьому, ухвалою господарського суду Тернопільської області від 05.12.2013 №4/45/5022-651/2011 встановлено, що саме ПП «Ролікс Транс» частково погашало заборгованість по кредиту: «Зважаючі, на вищенаведене, беручи до уваги причини виникнення боргу, зокрема скрутне фінансове становище відповідача (ПП «Ролікс - Транс»), яке підтверджується фінансовими звітом суб'єкта малого підприємництва форми №1-м за 9 місяців 2013 року та за 2012 рік, а також факт добровільного погашення боржником (ПП «Ролікс-Транс») заборгованості в розмірі 1465 доларів СІЛА, що еквівалентно 11 708,81 гривіень, у встановленому згідно погодженого між сторонами графіку погашення від 01.11.2012 року порядку та спосіб, що підтверджується випискою з рахунків [PERSON] (Позичальника) за період з 23.06.2011 оку по 05.12.2013 року, квитанціями №11968439 від 30.11.2012 року, №12444825 від 26.12.2012 року, №12989647 від 31.01.2013 року, №13512799 від 28.02.2013 року, №14061931 від 29.06.2013 року, №15161829 від 31.05.2013 року, №15653990 від 27.06.2013 року, №16267089 від 31.07.2013 року, №16848485 від 30.08.2013 року, №17396867 від 30.09.2013 року, №17352854 від 31.10.2013 року». 28.11.2013 року позивач - банк (стягувач) подав до Другого відділу ДВС заяву про примусове виконання рішення суду. У даній заяві ним було зазначено про те, що за період з 06.07.2011 року (моменту ухвалення рішення) та по 27.11.2013 року заборгованість по даному рішенні суду погашено на суму 1346 доларів США. 05.12.2014 року ПП «Ролікс - Транс» повторно звернулось до суду з заявою про відстрочку виконання рішенні суду до 2017 року. У своїй заяві Боржник зазначив, що з моменту винесення рішення і до 01.07.2014 Боржником було сплачено 1745 дол. США. Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 15.12.2014 року заяву ПП «Ролікс-Транс» задоволено частково. Відстрочено виконання рішення суду до 15.06.2015. Задовільняючи таку заяву суд виходив з того, що своїм поясненням від 11.12.2014 року №06-18/526 ПАТ «Державний ощадний банк України» не заперечив проти надання відстрочки. При цьому, ухвалою господарського суду Тернопільської області від 15.12.2014 року №4/45/5022-651/2011 встановлено, що саме ПП «Ролікс Транс» частково погашало заборгованість по кредиту: «Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги причини виникнення боргу, зокрема скрутне фінансове становище відповідача, яке підтверджується фінансовим звітом суб'єкта малого підприємництва станом на І півріччя 2014 року, а також факт добровільного часткового погашення боржником заборгованості...». І як підтвердив в судовому засіданні сам представник позивача, банк ні в 2011 році, ні в 2012 році, ні інших роках, не звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, а звернувся з таким позовом лише 10 листопада 2016 року. Суд вважає, що представником позивача ПАТ «Державний ощадний банк» [PERSON] не доведено того факту, що 29.08.2014 року саме відповідач [PERSON] провів оплату 50 доларів США, таким чином суд вважає, що строк позовної давності не перервався погашенням іншою особою, а не [PERSON], саме директором [PERSON], оскільки, як пояснив в судовому засіданні сам [PERSON], він жодного разу після отримання кредиту не проводив оплату по тілу, відсотках чи інших платежах. Підпис на квитанції від 29.08.2014 року, як і на квитанції від 31.07.2014 року та інших квитанціях, не його. Інших належних та допустимих доказів представником позивача суду не надано, як і не надано таких письмових доказів, як договору застави транспортних засобів та договору майнової поруки, про які стало відомо з рішення господарського суду Тернопільської області. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як зазначено у п. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що ухвалами господарського суду Тернопільської області, які подані представником відповідача, як докази, встановлено, що саме ПП «Ролікс - Транс», а не відповідач [PERSON], погашав заборгованість по кредиту [PERSON], а тому строк позовної давності не переривався. Так, згідно рішення господарського суду Тернопільської області від 23.06.2011 року вбачається, що позовні вимоги позивача задоволено повністю: встановлено борг [PERSON] разом з пенею по кредитному договору №146 від 06.08.2007 в сумі 196 613,79 грн. та звернуто стягнення на предмет застави за Договором застави від 08.08.2007, а саме: н/причіп бортовий Е марки 8НМІТZ SPR 24L 1998 року випуску, колір червоний, державний номерний знак [NUMBER], н/причіп борт звий Е марки 8НМІТZ SPR 24 L 1998 року випуску, колір червоний, державний номерний знак [NUMBER], який є власністю Приватного підприємства "Ролікс - Транс" (правонаступника Приватного малого підприємства "Ролікс"). На виконання рішення суду 06.07 2011 року видано наказ про його примусове виконання. На виконання даного наказу 11.12.2013 року державним виконавцем Другого відділу ДВС ТМУЮ було відкрито виконавче провадження №41133471 з примусового виконання судового наказу господарського суду Тернопільської області. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що [PERSON] працював у ТзОВ «Ролекс Транс» з 2005 року по 2008 рік. В той час він ([PERSON].) був директором «Ролекс Транс». Кредит отримував [PERSON], а він купив за ці гроші причепи, а [PERSON] мав працювати на них експедитором. Коли [PERSON] брав кредит він, як директор, виступив поручителем та дані причепи були в заставі. В 2007 році виріс долар, робота підприємства припинилась та було важко сплачувати кредит. З 2008 року [PERSON] звільнився з роботи та він особисто, як директор та поручитель сплачував кредити, та проводив всі проплати, і не тільки по [PERSON], а й по інших, в нього є всі оригінали квитанцій. Всі проплати проводив особисто в касу Ощадбанку в м. Тернополі в центральному відділенні. Всі підписи на квитанціях саме його. Всі проплати були здійсненні ним по кредитному договору [PERSON], оскільки господарським судом Тернопільської області було винесено відповідне рішення. В липні 2014 року та в серпні 2014 року, згідно пред»явлених для огляду квитанцій, визнав, що підпис на квитанціях його і саме він проводив проплату . По [PERSON], починаючи з 2007 року проводив проплати він особисто, та пізніше після рішення господарського суду продовжував платити, оскільки знав, що банк забере причепи. Чому касир набирав прізвище [PERSON] у квитанціях, хоча останній не проводив проплату, він не може пояснити. Відповідно до вимог ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. А тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов»язання вважаються припиненими. (Вказана позиція викладена і у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.07.2016 року) Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до вимог ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п'ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. 5. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що визначено ст. 257 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до вимог ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, суд вважає, що беручи до уваги, що самим позивачем було змінено кінцевий строк повернення кредиту з 08.02.2012 рік на 21.01.2011 року, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом до [PERSON] Крім того, оскільки ухвала господарського суду Тернопільської області виконана в повному обсязі, та позивач не оскаржував дій відділу ДВС по винесенню постанови про закінчення виконавчого виконавчого провадження, суд вважає, що позивачем не доведено, що у позивача існує заборгованість по кредиту, тому підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed