Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадкового майна входить Ѕ частина садиби, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивачка зазначила що вона є спадкоємицею після смерті чоловіка за законом і відповідним чином прийняла спадщину. Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на садибу. Однак їй було відмовлено у вчинені будь-яких нотаріальних дій, оскільки відсутні документи що підтверджують право власності на садибу за спадкодавицею. В судове засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності та просить позов задовольнити, визнати за нею право власності на Ѕ частину садиби, що знаходиться по [ADDRESS] та складається з: 1) цегляного житлового будинку "А" загальною площею 72.4 м.кв., житловою площею 47.6 м.кв.; 2) камінного погреба "Б" площею 20.4 м.кв.; 3) камінного хліва "В" площею 29.5 м.кв.; 4) цегляного гаража "Г" площею 16.9 м.кв.; 5) цегляної літньої кухні "Д" площею 32.5 м.кв.; 6) металевої огорожі "N". Відповідач в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява про те, що останній - позов визнає в повному обсязі і просить справу розглянути за його відсутності. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). Суд, оголосивши заяви сторін, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В ч.3 ст.200 ЦПК України визначено, що: За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка належним чином прийняла спадщину після померлого чоловіка, що підтверджується матеріалами спадкової справи №233/2016 від 29.08.2016 р., заведеної після смерті [PERSON] , копія якої була витребувана судом із нотаріальної контори, в тому числі і з метою встановлення кола заінтересованих осіб у даній цивільній справі. Також вбачається, що іншим спадкоємцем є [PERSON] , який теж спадщину прийняв. Сторони 28.02.2017 року уклали між собою спадковий договір, у відповідності до якого домовились, що частина спадково майна, а саме житловий будинок із господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS] переходить у власність [PERSON] , а інша частина спадкового майна - [PERSON] . Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину та претендували на спадкове майно - відсутні (а.с. 47-74). В підтвердження складу спадкового майна до матеріалів справи долучено довідку КП "Городоцьке БТІ" від 18.05.2021 р. №233 про склад спадкової садиби. Будівництва, реконструкції та перепланувань, здійснення яких відповідно до чинного законодавства передбачає наявність дозвільних документів, не виявлено (а.с.8). В підтвердження вартості спадкового майна до матеріалів справи долучено звіт №39 від 01.06.2021 року про оцінку садиби по [ADDRESS] , у відповідності до якого її вартість складає 54870 грн. (а.с.20-30). Позивач у встановленому порядку не може оформити право власності на дану садибу, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на нього. Підтвердженням цього є постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.05.2021 р., що міститься в матеріалах справи (а.с.37). Згідно звіту технічного стану житлового будинку від 19.04.2021 р. вбачається, що спадкова садиба відповідає вимогам надійності і є можливість її безпечної експлуатації (а.с.9-19). З довідки виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області від 31.05.2021 року вбачається, що спірний будинок було побудовано у 1974 році [PERSON] у шлюбі з [PERSON] , а тому він є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 35). Так, згідно ч.1 ст.22 КпШС України (що діяв на момент будівництва будинку), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Ч.1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Суд приходить до висновку, що оскільки спадкування охоплює перехід всіх прав та обов`язків (за винятком визначених законом, які не можуть входити до складу спадщини - ст. 1219 ЦК України), то спадкуванню підлягають і права та обов`язки щодо об`єктів нерухомого майна, які знаходились у володінні спадкодавця хоча і не були оформленні у встановленому законом порядку. А отже такі права та обов`язки можуть успадковуватись, оскільки вони не припиняються зі смертю спадкодавця, а будуть існувати доти, доки буде існувати об`єкт нерухомості та до юридичного оформлення прав власності на нього спадкоємцем. Садиба - це земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями (ч.1 ст. 381 ЦК України). Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами. Крім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також, оскільки визнання позову відповідачем мало місце до початку розгляду справи судом по суті, то у порядку, визначеному ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved