Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

19 квітня 2021 року до суду надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" (далі-Банк) до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої вимоги Банк мотивує тим, що 09 липня 2013 року між Банком та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який було збільшено до 15 000 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Станом на день смерті позичальника утворилась заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 18385,15 грн. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] від спадщини не відмовилися, а тому до них перейшов обов`язок погасити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором. У відповідності до ст. 1281 ЦК України, 07 квітня 2020 року банком була направлена претензія до Снігурівської державної нотаріальної контори. 11 червня 2020 року позивачем до спадкоємців було направлено лист-претензію про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідачів, як спадкоємців, заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 18385,15 грн та судові витрати. У своєму відзиві на позовну заяві від 26 квітня 2021 року відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, пославшись на те, що вона не є спадкоємцем майна після смерті чоловіка, оскільки відмовилася від прийняття спадщини у встановлений законом строк. Її син [PERSON] дійсно отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , однак кредитор пропустив строк пред`явлення своєї вимоги до спадкоємця, враховуючи, що з квітня 2020 року Банк був обізнаний про наявність спадкоємця та отримання ним свідоцтва про право на спадщину, тому строк вимоги у кредитора сплив 14 жовтня 2020 року (вх. № 2842/21-вх. 05.05.2021). У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, у якій позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 09 липня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн на платіжну картку (а.с. 17). У заяві позичальника нарахування процентів, пені та штрафу не зазначено. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, строк дії кредитної картки до 03/21 (а.с. 53 - зворот). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 7 від 09 липня 2018 року, складеного Виконавчим комітетом Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с. 58). Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на день смерті, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, заборгованість позичальника склала 18226,97 грн (а.с.7-11). З вимогою про повернення кредитної заборгованості банк за життя [PERSON] до останнього не звертався. 07 квітня 2020 року позивач направив претензію кредитора №SAMDN52000096591857 від 18 березня 2020 року до Снігурівської державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті померлого боржника, включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину (а.с. 59-60). 14 квітня 2020 року завідувач Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Коваль Ю.В. повідомила кредитора АТ КБ "ПриватБанк" про зведення спадкової справи після смерті [PERSON] №235/2018 та видачу 08 червня 2019 року свідоцтва про право на спадщину, яка отримана банком 05 травня 2020 року (а.с. 61). 11 червня 2020 року позивач направив відповідачам лист-претензію від 03 червня 2020 року про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.51-56), яка залишена без виконання (а.с. 64-68). Згідно з відміткою грузовідправника, банк здав даний позов відправнику 16 квітня 2021 року (а.с. 81). Як вбачаться з копії спадкової справи 235/2018, заведеної Снігурівською державною нотаріальною конторою 25 липня 2018 року, спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом є його син [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні, дружина спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини (а.с. 97-115). За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1281 ЦК України (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. З встановлених у справі обставин та досліджених доказів встановлено, що після смерті [PERSON] банк звернувся до нотаріуса з претензією від 07 квітня 2020 року, відповідь на яку отримав 05 травня 2020 року. Оскільки, судом не встановлено обставин які б свідчили про те, що кредитор дізнався або мав дізнатися про відкриття спадщини раніше ніж у 6-ти місячний строк, який передував зверненню кредитора до нотаріуса з вимогою до спадкоємців боржника, строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, ним не пропущено. Спадщина успадкована відповідачем [PERSON] , який в установлений строк звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини за заповітом. Реєстрація за однією адресою зі спадкодавцем на день його смерті відповідачки [PERSON] не є підставою вважати її спадкоємцем [PERSON] , оскільки лише сам факт реєстрації її місця проживання разом зі спадкодавцем, без наведення конкретних аргументів та надання доказів, не свідчить про прийняття останньою спадщини у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положенням ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Таким чином, у разі смерті боржника, відкриття та прийняття спадщини його спадкоємцями, кредитор має право вимагати від спадкоємців боржника повернення заборгованого у межах вартості спадкового майна та в межах визначених законом. Як вбачаться з копії спадкової справи 235/2018, заведеної Снігурівською державною нотаріальною конторою 25 липня 2018 року до майна померлого [PERSON] його син [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, площами 2,2424 га та 1,8000га. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину за заповітом, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, з нього на користь позивача підлягають стягненню боргові зобов`язання спадкодавця в межах вартості успадкованого майна. Підстав для звільнення спадкоємця за заповітом після смерті позичальника від виконання зобов`язань за кредитним договором від 09 липня 2013 року судом не встановлено. Тоді ж як було встановлено у ході судового розгляду відповідачка [PERSON] не є спадкоємцем після смерті позичальника [PERSON] , а тому не має відповідати за даним позовом, тому у позові до даного відповідача позивачу слід відмовити. Разом з тим, згідно з наданим позивачем розрахунком станом 04 липня 2018 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором за тілом кредиту становить 18385,15 грн. З дослідженої заяви позичальника № б/н від 09 липня 2013 року, вбачається що нарахування процентів не передбачено. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Надані на підтвердження позовних вимог позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису позичальника, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Однак, з наданої позивачем виписки по рахунку (а.с.18-26) вбачається, що заборгованість позичальника по тілу кредиту збільшувалася, в тому числі, в зв`язку з погашенням позивачем нарахованих відсотків та комісії за обслуговування (членський внесок). Як було зазначено вище, вказані платежі не підлягають стягненню, в зв`язку з чим суд вважає, що вони не можуть бути враховані при визначенні розміру заборгованості по тілу кредиту, та заборгованість по тілу кредиту підлягає перерахуванню виходячи з різниці між розміром фактично витрачених позичальником коштів (покупки, знаття готівки, поповнення мобільного телефону, тощо) та внесених позичальником на рахунок коштів. Таким чином, з урахуванням фактично здійснених позичальником витрат у сумі 35302, 58 грн, та внесених ним коштів на картку у сумі 40523,86 грн, вбачається що заборгованість за тілом кредиту станом на 04 липня 2018 року відсутня, а навпаки існує переплата. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі та є такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2270 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: dismissed