Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Рогатинської міської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на гараж № 88 загальною площею 43,2 м2, що розташований за адресою м.Рогатин вул.Миру. У позовній заяві зазначено, що 23 лютого 2017 року Рогатинською міською радою розглянуто заяву і прийнято рішення № 578, яким надано дозвіл позивачеві на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва гаражу по вулиці Миру, 88 в м. Рогатині. На даний час на виділеній земельній ділянці позивачем збудований гараж загальною площею 43,2 м2, якому присвоєно адресну частину № 88. Інвентаризаційна вартість гаража становить 160\~944 грн. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Визнати за ним право власності на гараж №88 площею 43,2 м2 в м.Рогатині по вул. Миру. У судове засідання позивач не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без його участі. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, направив на адресу суду клопотання про слухання справи у відсутності представника. За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обовязком сторін по справі. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Рогатинської міської ради №578 від 23 лютого 2017 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку [PERSON] " [PERSON] дано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаражу по вул. Миру,88. Як вбачається з технічного паспорта на гараж по вул. Миру в м.Рогатині інвентаризаційна вартість гаража становить 160\~944 грн. За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі N 6-1328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення 19 сесії 7 скликання Рогатинської міської ради №578 від 23 лютого 2017 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража по вул. Миру,88 в м.Рогатині. [PERSON] не порушені будівельні норми і правила при здійсненні будівництва гаража, збудований гараж не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved