Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-11 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 березня 2019 року та 01 квітня 2019 року [PERSON] отримала від нього грошові кошти у сумах 12000,00 доларів США та 13000,00 доларів США, на підтвердження чого видала розписки. У цих розписках вказано, що кошти отримано відповідачем за програмне забезпечення UniForce, а повернення коштів мало бути здійснене після отримання оплати за договором. Як стверджував [PERSON] , між ним та [PERSON] не укладались жодні правочини, предметом яких є програмне забезпечення UniForce, а тому отримані відповідачем грошові кошти у сумі 25000,00 доларів США є безпідставно набутими та підлягають поверненню. З цих підстав, покликаючись на норму ст. 1212 ЦК України, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у сумі 25000,00 доларів США. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначила, що у березні 2019 року директор ТОВ "Проскурів-Агро" [PERSON] звернувся до ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи", директором якого є [PERSON], з проханням надати в користування програмні продукти UniForce, розробником та власником яких є ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи". Після проведених перемовин була досягнута домовленість про надання ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" у користування ТОВ "Проскурів-Агро" чотирьох програмних продуктів: UniForce Server вартістю 348812,75 грн, UniForce View вартістю 397634,00 грн, UniForce Store CE вартістю 185092,00 грн та UniForce EKKA вартістю 199245,00 грн. [PERSON] стверджувала, що 15 березня 2019 року [PERSON] як директор ТОВ "Проскурів-Агро" з метою гарантування виконання підприємством свого обов`язку з оплати вартості примірника продукту через неможливість оплати у безготівковій формі передав під розписку директору ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" [PERSON] грошові кошти у сумі 12000,00 доларів США. 18 березня 2019 року на виконання раніше досягнутих домовленостей ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" та ТОВ "Проскурів-Агро" укладено перший з чотирьох ліцензійних договорів - № 18/03/2019/UF, за умовами якого ліцензіар зобов`язався передати через мережу Інтернет, а ліцензіат взяв на себе обов`язок прийняти та оплатити примірник програмного продукту з наданням невиключної та такої, що не може бути передана ліцензіатом третім особам, ліцензії (права) на використання програмного продукту UniForce Server. Оплата за цим договором повинна була здійснюватись у безготівковій формі шляхом переказу ліцензіатом коштів на рахунок ліцензіара відповідно до такого графіку платежів: 100000,00 грн - до 10 травня 2019 року; 100000,00 грн - до 10 липня 2019 року; 100000,00 грн - до 10 жовтня 2019 року; 48812,25 грн - до 10 грудня 2019 року. [PERSON] вказала на те, що програмний продукт UniForce Server доцільно використовувати з іншими програмними продуктами, а тому ТОВ "Проскурів-Агро" вимагало якнайшвидше передати йому у користування інші програмні продукти. З метою гарантування виконання підприємством виконання свого обов`язку зі сплати вартості примірників програмних продуктів UniForce View, UniForce Store CE, UniForce EKKA загальною вартістю 781971,00 грн [PERSON] як директор ТОВ "Проскурів-Агро" передав директору ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" [PERSON] під розписку грошові кошти у сумі 13000,00 доларів США, пояснюючи це неможливістю безготівкої оплати через відсутність коштів на рахунках ТОВ "Проскурів-Агро". Як зазначила відповідач, у подальшому ТОВ "Проскурів-Агро" відмовилось як укладати решту ліцензійних договорів, так і сплачувати платежі за укладеним договором, що змусило ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" звернутись до Господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ "Проскурів-Агро". Таким чином, оскільки підставою надання [PERSON] грошових коштів [PERSON] була домовленість сторін, передача коштів відбулась добровільно та за відсутності будь-якої помилки, а правовідносини у справі регулюються нормами зобов`язального права, що виключає застосування до них положень ст. 1212 ЦК України, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. У відповіді на відзив [PERSON] вказав на те, що відповідачем не доведено факту укладення між сторонами договору (-ів), на виконання яких передавались кошти за розписками від 15 березня 2019 року та 01 квітня 2019 року. Крім цього, [PERSON] наголошував на тому, що передача позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 25000,00 доларів США не може бути способом забезпечення виконання зобов`язань між ТОВ "Проскурів-Агро" та ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи". У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги свого довірителя та просив суд їх задовольнити. Відповідач та її представник заперечували проти позову, просили суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 15 березня 2019 року [PERSON] видано розписку про отримання нею від [PERSON] грошових коштів у сумі 12000,00 доларів США. У цій розписці вказано, що грошові кошти передаються як передоплата за програмне забезпечення UniForce, а [PERSON] зобов`язується повернути отримані кошти після одержання оплати за договором (а. с. 5). 15 березня 2019 року [PERSON] видано розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 13000,00 доларів США. У ній вказано, що грошові кошти передаються як передоплата за програмне забезпечення UniForce, а [PERSON] зобов`язується повернути отримані кошти після одержання оплати за договором (а. с. 6). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. За змістом ч. 1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1 і 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1 і ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей) (постанови Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц). Норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та Верховний Суд у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 668/7704/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 753/650/15-ц). Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідачем не доведено з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази те, що грошові кошті у сумі 25000,00 доларів США набуті нею на підставі договірних правовідносин, які виникли між нею та [PERSON] . Зокрема, сторони справи не укладали між собою будь-яких правочинів, предметом яких є програмні продукти UniForce. Між тим судом з`ясовано, що 18 березня 2019 року ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" (ліцензіар) та ТОВ "Проскурів-Агро" (ліцензіат) укладено ліцензійний договір № 18/03/2019/UF, за умовами якого ліцензіар зобов`язався передати через мережу Інтернет, а ліцензіат взяв на себе обов`язок прийняти та оплатити примірник програмного продукту з наданням невиключної та такої, що не може бути передана ліцензіатом третім особам, ліцензії (права) на використання програмного продукту UniForce Server. Вартість цього програмного продуку - 348812,75 грн. Оплата за цим договором повинна була здійснюватись у безготівковій формі шляхом переказу ліцензіатом коштів на рахунок ліцензіара відповідно до такого графіку платежів: 100000,00 грн - до 10 травня 2019 року; 100000,00 грн - до 10 липня 2019 року; 100000,00 грн - до 10 жовтня 2019 року; 48812,25 грн - до 10 грудня 2019 року (а. с. 61-69). Належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, між ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" та ТОВ "Проскурів-Агро" укладались будь-які інші ліцензійні договори, окрім договору від 18 березня 2019 року № 18/03/2019/UF, предметом яких є дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності - програмного продукту UniForce, [PERSON] суду не надано. У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Проскурів-Агро" своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати за ліцензійним договором від 18 березня 2019 року № 18/03/2019/UF ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" пред`явило до Господарського суду Хмельницької області позов про стягнення з ТОВ "Проскурів-Агро" заборгованості за договором у сумі 248812,75 грн та штрафних санкцій у сумі 12037,44 грн (а. с. 41, 51-60). У поданій ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" до Господарського суду Хмельницької області позовній заяві не зазначено, що кошти, які передавалась [PERSON] відповідачеві [PERSON] за розписками від 15 березня 2019 року та 01 квітня 2019 року є оплатою ліцензіатом ТОВ "Проскурів-Агро" ліцензіару ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" за ліцензійним договором від 18 березня 2019 року № 18/03/2019/UF (а. с. 51-60). Також суд звертає увагу на те, що у розписках від 15 березня 2019 року та 01 квітня 2019 року не зазначено, що особа, яка передавала кошти, діяла як посадова особа ТОВ "Проскурів-Агро", а особа, яка їх отримала, - як посадова особа ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи". За приписами ч. ч. 2-3 ст. 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Згідно з п. 6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникненяч спірних правовідносин), суб`єкти господарювання мали право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою - у розмірі до 10000,00 грн включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50000,00 грн включно. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується. Обмеження, установлене в п. 6 розділу II цього Положення, стосується також розрахунків під час оплати за товари, придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок готівки, одержаної за допомогою електронного платіжного засобу. Відповідно до п. 7 указаного Положення фізичні особи мали право здійснювати розрахунки готівкою: 1) із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50000,00 грн уключно. Платежі на суму, що перевищує 50000,00 грн, проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством України порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку; 2) між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50000,00 грн уключно. Платежі на суму, яка перевищує 50000,00 грн, здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті). Отже, видача керівником підприємства розписки про отримання коштів на суму понад 50000,00 грн не може бути допустимим доказом, який би засвідчував проведення розрахунку за укладеними договорами між суб`єктами господарювання або між суб`єктом господарювання та фізичною особою. З огляду на викладене, суд вважає, що передача позивачем [PERSON] відповідачеві грошових коштів у сумі 25000,00 доларів США за розписками від 15 березня 2019 року та 01 квітня 2019 року не підтверджує розрахунку між ТОВ "Проскурів-Агро" та ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи" за ліцензійним договором від 18 березня 2019 року № 18/03/2019/UF або за будь-яким іншим правочином, укладеним між цими суб`єктами господарювання, предметом яких є дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності - програмного продукту UniForce. Також суд зауважує, що за положеннями ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України). Всім способам забезпечення зобов`язань притаманні спільні риси, до яких слід віднести: 1) спрямованість на спонукання боржника виконати забезпечене зобов`язання належним чином під загрозою настання для нього невигідних наслідків (як правило, майнових); 2) всі засоби забезпечення виконання зобов`язань покликані попереджувати негативні наслідки для кредитора, які настають чи можуть виникнути у разі порушення забезпечених зобов`язань боржником; 3) спрямованість забезпечувальних засобів на компенсацію негативних наслідків у майновій сфері кредитора, які настають чи можуть виникнути у разі порушення забезпечених зобов`язань боржником; 4) засоби забезпечення виконання зобов`язань характеризуються акцесорністю. Виняток з цього правила складає лише гарантія; 5) майнові наслідки настають виключно у випадку порушення основного зобов`язання. Для віднесення певного правового механізму до засобів забезпечення виконання зобов`язань, необхідно, щоб йому були притаманні всі наведені вище ознаки у сукупності. Зміст розписок від 15 березня 2019 року та 01 квітня 2019 року не містить ознак, притаманних будь-якому виду забезпечення виконання зобов`язань, а тому суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що передача [PERSON] їй грошових коштів у сумі 25000,00 доларів США є гарантією чи порукою за належне виконання ТОВ "Проскурів-Агро" умов укладеного ліцензійного договору від 18 березня 2019 року № 18/03/2019/UF чи договорів, які мали намір укласти ТОВ "Проскурів-Агро" та ТОВ "Юніфорс Бізнес Технолоджи", предметом яких є дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності - програмного продукту UniForce. Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що майно, а саме - спірні грошові кошти у сумі 25000,00 доларів США набуті [PERSON] , з якою [PERSON] не пов`язаний жодними договірними правовідносинами щодо такого майна, без правової підстави, а тому у відповідача виник обов`язок перед позивачем повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим. З цих підстав суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 25000,00 доларів США. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 6921,28 грн.

Outcome: approved