Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 21 листопада 2013року на автодорозі "Київ - Одеса" поблизу села Гостра Могила Ставищенського району Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21101, д.н.з [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON]. Внаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження, був госпіталізований в Ставищенську центральну районну лікарню, де помер у той же день. Постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Київській області майора міліції Тарасюка А.В. від 22 квітня 2014 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у ПАТ „НАСК „Оранта"" згідно полісу № АЕ/9220434. Вона (позивач) 18.11.2016 р. повідомила відповідача про настання страхового випадку та просила перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити уповноваженого представника [PERSON]. Вказане повідомлення та заяву відповідач отримав 18.11.2016 р.. Страховик відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен був виплатити їй страхове відшкодування не пізніше ніж через 90 днів від вказаної дати (18 листопада 2016), тобто не пізніше ніж 16 лютого 2017 року. Однак відповідачем строк виплати страхового відшкодування було порушено та виплачено страхове відшкодування 23 березня 2017 року. Позивач просить стягнути на свою користь із відповідача у зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування: пеню в розмірі 739,11 грн. за кожний день такого прострочення, втрати від інфляції в сумі 495,50 грн., три відсотки річних від простроченої суми в сумі 79, 19 грн. та судові витрати на правову допомогу в сумі 4800 грн.. Позивач в судове засідання, що відбулось 17.10.2017 р., не прибув, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, зазначивши, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі (а. с. 53). Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - Негрич С.Ю. позовні вимоги не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях (а. с. 67-68), посилаючись на те, що 11 січня 2013 року між ПАТ HACK «ОРАНТА» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 2110, д.н. [NUMBER]. 21 листопада 2013 року, сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля, яким керував [PERSON]. Заява та повідомлення про ДТП були подані 18.11.2016 року, однак оскільки заява про виплату страхового відшкодування не містила обов'язкового додатку по документа, що підтверджують витрати на поховання, і такі документи були надані позивачем 19.01.2017 року, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату було збільшено на кількість днів такого прострочення, тобто на 39 днів. Оскільки, заява на виплату страхового відшкодування подана 18.11.2016 року, то відповідно з врахуванням 90 денного терміну з дня отримання заяви та 39 днів прострочення, кінцевою датою виплати страхового відшкодування є 27 березня 2017 року, тобто страхове відшкодування виплачене 23 березня 2017 року без порушення вищевказаного строку, встановленого чинним законодавством. Позовні вимоги в частині стягнення з HACK «OPAHTA» 4800 грн. в якості витрат на правову допомогу є безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідно до умов п. 4.1. наданої позивачем копії договору про надання юридичних послуг від 11.10.2016 р. вартість послуг по даному договору становить 30% від суми стягнення страхового відшкодування, яке було виплачене в повному розмірі 23.03.2017 року в добровільному порядку. Крім того, стягнення пені, інфляції та річних не регулюються договором про надання юридичних послуг від 11.10.2016 року, та не можуть бути включені до витрат на правову допомогу. Суд заслухавши пояснення представника відповідача Негрич С.Ю. та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Із постанови про закриття кримінального провадження від 22 квітня 2014 року судом встановлено, що 21 листопада 2013 року на автодорозі "Київ - Одеса" поблизу села Гостра Могила Ставищенського району Київської області відбулась дорожньо - транспортна пригода, під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON]. Внаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в Ставищенську Центральну районну лікарню, де помер у той же день. Вказаною постановою кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 8 зворот-11). Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). 18 листопада 2017 року відповідач отримав від позивача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12) та заяву про виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок [PERSON] (а.с. 13), що не оспорюється представником відповідача в судовому засіданні. У вказаній заяві на виплату страхового відшкодування, поданою представником позивача [PERSON] згідно довіреності (а. с. 21), останнім зазначено, що документи про витрати на поховання та монтаж пам'ятника будуть подані додатково. З копії заяви про долучення документів для виплати страхового відшкодування встановлено, що такі документи (товарні чеки, щодо витрат на поховання, накладна), які необхідні були для виплати відповідачем страхового відшкодування, фактично були подані представником позивача [PERSON] разом із зазначеною заявою 19.01.2017 року, про що свідчить штамп на заяві (а.с. 71). Із копії виписок по рахунках [PERSON] (а.с. 14, а.с. 47-48), платіжного доручення № 16105 від 23.03.2017 (а. с. 61) встановлено, що 23 березня 2017 року на розрахунковий рахунок [PERSON] ПАТ „НАСК „Оранта"" було перераховано грошові кошти в сумі 27528 грн., де в графі призначення платежу вказано „Страхове відшкодування [PERSON] згідно договору з [PERSON] № 664 від 11.10.2016 року". Сторонами не оспорюється, та підтверджується факт виплати страхового відшкодування 23 березня 2017 року. Згідно п. 1.1 договору про надання юридичних послуг від 11.10.2016 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ „Автопоміч" (а. с. 15) вказане товариство взяло на себе зобов'язання надати позивачу юридичні послуги по стягненню страхового відшкодуванню по вищевказаному страховому випадку. За п. 4. 1 вартість послуг по даному договору становить 30% від суми стягнення страхового відшкодування, яке було виплачене в повному розмірі на рахунок [PERSON] (керівника даного товариства та представника [PERSON] за довіреністю) 23.03.2017 року в добровільному порядку (включаючи вартість вищевказаних юридичних послуг). Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-VI від 01.07.2004р. зі змінами і доповненнями (далі - Закон № 1961-VI) у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Абзацом першим п. 36.2 Закону № 1961-VI, передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у її здійсненні. Цією ж статтею передбачено, у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Як зазначено вище, заява та повідомлення про ДТП було подано до страхової компанії 18.11.2016 року. Однак, необхідні для виплати страхового відшкодування вищевказані додаткові документи про витрати на поховання та монтаж пам'ятника були подані 19.01.2017 року (через 61 день після подання заяви), у зв'язку з чим суд приходить до висновку про обгрунтованість заперечень відповідача щодо правомірного збільшення строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату позивачу, оскільки з урахуванням викладеного кінцевою датою виплати страхового відшкодування позивачу є 19 квітня 2017 року (18.11.2016р. + 90 + 61), тому в задоволенні позову [PERSON] про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виплати вищевказаного страхового відшкодування слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає, що оскільки відповідно до умов п. 4.1. копії договору про надання юридичних послуг від 11.10.2016 р. предметом договору є юридичні послуги по стягненню страхового відшкодування та враховуючи, що позов про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виплати вищевказаного страхового відшкодування не підлягає задоволенню, - в стягненні витрат на правову допомогу також слід відмовити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed