Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк (скорочено ПАТ КБ) "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 19 квітня 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений строковий кредитний договір без номеру, згідно умов якого відповідачу було видано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості кредит в сумі 0 гривень з подальшим його збільшенням до 3080 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Однак відповідач [PERSON] систематично не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить суму 15034 грн. 24 коп., в тому числі: по кредиту суму 3083 грн. 85 коп., прострочених відсотках за користування кредитом суму 10758 грн. 28 коп., штрафу (фіксована частина) суму 500 грн., штрафу (процентна складова) суму 692 грн. 11 коп. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь несплачену заборгованість за кредитним договором без номеру від 19 квітня 2007 року в сумі 15034 грн. 24 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить справу розглянути у її відсутності, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно 19 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит на платіжну картку з визначеним лімітом в сумі 3100 грн., які він отримав і погашав. До цього часу [PERSON] не знав про наявність у нього заборгованості, оскільки банк до нього з цього приводу не звертався. Крім того, вважає, що банк пропустив строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, просить застосувати ст.257 ЦК України і в задоволенні позовних вимог з цих підстав відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 19 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем [PERSON] був укладений строковий кредитний договір без номеру (копія договору на а.с.5-9), згідно умов якого відповідачу було видано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості кредит в сумі 0 гривень з подальшим його збільшенням 01 листопада 2007 року до суми 3100 грн. (відповідно до виписки з особового рахунку) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано в рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), згідно якого "положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N1023-XII (1023-12) з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (254к/96-ВР) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вказане часове обмеження примусового захисту цивільного права або інтересу спрямоване на забезпечення стабільності майнових відносин у суспільстві та на конкретизацію прав і обов'язків їх учасників. Воно захищає потенційних відповідачів від прострочених позовів, які буде тяжко заперечити, та несправедливості, яка може мати місце, якщо суд буде змушений ухвалити рішення щодо подій, які відбулися у віддаленому минулому, спираючись на докази, які могли стати недостовірними та неповними внаслідок давності. Згідно ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.3.1.1 та 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг (а.с.8) строк дії картки вказаний на картці (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшла письмова заява отримувача про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення терміну дії) і при виконанні інших умов продовження, передбачених договором. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що кредитний договір між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладений 19 квітня 2007 року, термін дії виданої відповідачу кредитної картки встановлений два роки до квітня 2009 року, що зазначено в заяві позичальника (а.с.5зв.), іншу кредитну картку з новим терміном дії відповідач не отримував, що підтвердив його представник в судовому засіданні, а тому строк дії кредитної картки закінчився 30 квітня 2009 року. Згідно п.9.12. Умов і правил надання банківських послуг (а.с.8) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично прологнується на такий же строк. Відносно цих умов строк дії укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору закінчився 19 квітня 2008 року. Протягом цього часу жодна із сторін договору не проінформувала іншу сторону про припинення його дії, що визнав представник відповідача в судовому засіданні, а тому термін дії договору був пролонгований ще на 12 місяців, тобто до 19 квітня 2009 року, що збігається із терміном дії кредитної картки до 30 квітня 2009 року. Після закінчення цього строку термін дії кредитного договору не може бути автоматично пролонгованим ще, оскільки п.9.12 Умов передбачає пролонгацію тільки один раз, а не невизначену кількість разів. Також термін дії договору не пролонгувався і з тих підстав, що в 2009 році відповідач [PERSON] не отримував зі свого карткового рахунку ніяких кредитних коштів і не вносив ніяких коштів на погашення кредиту, оскільки, як пояснив його представник в судовому засіданні, кредит ним погашався ще в 2008 році, і ці обставини підтверджуються випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості (а.с.10-12, 41-45). Перебіг трирічного строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду для ПАТ КБ «ПриватБанк» у відповідності до вимог ч.1 ст.261 ЦК України почався з дня закінчення строку дії кредитного договору, тобто з 30 квітня 2009 року і закінчився 30 квітня 2012 року, тим більше, що йому було достовірно відомо про те, що відповідач припинив погашати кредит і відсотки за його користування ще у 2008 році. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу 28 листопада 2013 року, тобто за межами строку позовної давності, який він не просив поновити. Пунктом 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором без номера від 19 квітня 2007 року в сумі 15034 грн. 24 коп. належить відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності, про що заявив представник відповідача. Також не підлягають з цих підстав задоволенню вимоги про стягнення понесених судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст.251, 252, 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, кредитного договору без номеру від 19 квітня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON],

Outcome: dismissed