Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач через представника звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис № 3884 від 05.09.2020, яким стягнуто з позивача заборгованість на користь АТ «Банк Форвард» у розмірі 11438,15 грн. Зазначає, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на кредитному договорі, який є нотаріально не посвідчений, незважаючи на пропуск позовної давності, виконавчий напис вчинено до суми, яка не є безспірною, а також не на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Просить визнати виконавчий напис № 3884, вчинений 05.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надав копію документів та заяву на виконання ухвали суду, в якій зазначив, що 04.04.2019 [PERSON] звернувся до банку із підписаною ним заявою № 200195252 для отримання кредиту в сумі 22 376,00 грн., після чого з ним було укладено кредитний договір у письмовій формі. Клієнт з Умовами по кредитам ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. З моменту надання Клієнту кредиту у Клієнта виникає зобов`язання сплачувати Банку проценти за користування кредитом (проценти нараховуються Банком з дня надання кредиту, до дня, що передує дню повного погашення Заборгованості (у випадку планового або дострокового погашення Заборгованості), або до дня, що передує дню оплати Заключної вимоги (у випадку виставлення Клієнту Заключної вимоги)) (п. 2.3 Умов по кредитам). Проценти за користування Кредитом на строкову суму Основного боргу нараховуються Банком та підлягають сплаті Клієнтом за ставкою, зазначеною в Заяві, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році на суму Основного боргу, зменшену на суму її простроченої частини. Проценти на строкову суму Основного боргу нараховуються Банком у день платежу за Графіком платежів та в останній робочий день кожного місяця (п. 2.4. Умов по кредитам).Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Оскільки, Клієнтом умови Кредитного договору виконанні не були, 05.09.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3884, яким запропоновано стягнути на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 20019525 від 04.04.2019р., боржником за яким є [PERSON] . У оспорюваному виконавчому написі зазначено, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 09.03.2020 по 08.04.2020. Загальна сума заборгованості становить 11 438,15 грн. Згідно з п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» належним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ, оформлений відповідно до вимог ст. 9 зазначеного вище Закону. Банк надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», що доводило безспірність вимог Банку. AT «БАНК ФОРВАРД» на момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису надало всі передбачені законом документи (оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписки по особовим рахункам, вимогу про усунення порушень). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, та нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів Зазначаючи про спірність заборгованості, позивач, разом з тим, не надав жодних розрахунків або переконливих доказів на підтвердження того, що на час вчинення виконавчого напису його заборгованість за кредитним договором була відсутня або була у іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі. Таким чином, нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до закону та підстав вимовляти банку у вчиненні виконавчого напису не було, а підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відсутні. (а.с. 28-59) Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. надіслав суду копію виконавчого напису та документів, на підставі яких було видано виконавчий напис. (а.с. 60-69) Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Судом встановлено, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис № 3884 від 05.09.2020, яким стягнуто з позивача заборгованість на користь АТ «Банк Форвард» за кредитним договором № 200195252 від 04.04.2019 за період з 09.03.2020 по 08.04.2020 в розмірі 11438,15 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 7176,81 грн., заборгованість по процентам 3571,34 грн., плата за пропуск мінімальних платежів 690 грн. Також плата за вчинення виконавчого напису складає 850 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню - 12288,15 грн. (а.с. 61). Дослідженими в справі доказами встановлено, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 перевірено подачу відповідачем АТ «Банк Форвард» на обґрунтування вимог повного пакету документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги не дотриманням принципу безспірності. На спростування безспірності заборгованості позивач вказує лише на ту обставину, що сума заборгованості визначена невірно, проте не надає жодних доказів на підтвердження своїх доводів Разом з тим, відповідно до вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено дослідженими в справі доказами, 04.04.2019р. позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банак Форвард» із підписаною ним заявою № 200195252, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. Банк 04.04.2019 акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві клієнта, і уклав з клієнтом Кредитний договір № 200195252, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. З.1. Заяви вважаються акцептом оферти Клієнта, а саме, відкрив Клієнту поточний рахунок № [NUMBER] та зарахував на нього кредит в сумі 22 376,00 гри. Суд виходить з того, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Також, як встановлено судом, за виконавчим написом нотаріуса з було стягнуто розмір заборгованості, розрахунок якої підтверджений виписками по рахункам, які були надані приватному нотаріусу. (а.с. 41-55) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Кредитний договір від № 200195252 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Тому суд приходить до висновку, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано до суду жодних доказів на спростування факту безспірності заборгованості за кредитним договором . Позивач в поданій до суду позовній заяві не наводить доводів щодо неправильності розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, судом не встановлена така невідповідність, позивачем не надавалися докази іншого розміру його заборгованості перед банком за кредитним договором. Не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо вчинення виконавчого напису поза межами позовної давності, строк якої складає 3 роки. Тому позовні вимоги є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Послання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) як на підставу неможливості вчинення виконавчого напису нотаріуса є необґрунтованим. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Вищевказане судове рішення жодним чином не обмежує нотаріуса у праві вчиненні виконавчого напису у випадку наявності достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Більше того, Київський апеляційний адміністративний суд, ухвалюючи постанову від 22.02.2017, яка набрала законної сили, керувався недопущенням звуженого тлумачення переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису. Це свідчить про те, що судовий розсуд був направлений на забезпечення стягувача реальною можливістю звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а не на обмеження стягувача у такому праві. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зі справи № 826/20084/14 (щодо постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662), залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не впливає на чинність правових норм, що підлягають застосуванню при вирішенні даного судового спору.

Outcome: dismissed