Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - ПАТ КБ ПриватБанк) звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу згідно кредитного договору №б/н від 05.10.2011 року в розмірі 23323 гривні 25 копійок та стягнення судових витрат по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 жовтня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у сумі 2100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 31.10.2016 року становить 23 323,25 гривень та складається з наступного: - 1752,56 грн. - заборгованість за кредитом; - 16983,87 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3000,00 грн. - заборгованість по комісії; - 1586,82 грн.- заборгованість по судовим штрафам. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, то просить стягнути її в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 31.10.2016 року, "Умови та правила надання банківських послуг" та "Правила користування платіжною карткою" затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року. \~В судове засідання представник позивача не з'явився. Натомість в позовній заяві вказав, що в разі неявки відповідача, ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника Банку з постановленням заочного рішення у справі. ( а.с. 2 ) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Разом з тим суду пояснив, що через тяжкі життєві обставини, зокрема, відсутність інших доходів, наявність у нього захворювання та встановленої ІІ групи інвалідності з дитинства, допустив заборгованість по кредиту, який сплачував по мірі можливості. В той же час повідомив, що постійно перебуває на лікуванні і в змозі сплачувати заборгованість лише з пенсії, що отримує. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини\~ позики. Статтею 1046. Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином\~ відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 05.10.2011 року кредитного договору № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу [PERSON] кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, відповідач отримав кредитні кошти на загальну суму 2100 грн., зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30,00% річних та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується документально. ( а.с. 6-7) Як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем, та розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній карті, про що свідчить рух коштів по рахунку. В той же час, [PERSON] свого обов'язку по поверненню кредиту у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31.10.2016 року за ним утворилась заборгованість в сумі 23 323,25 гривень та складається з наступного: - 1752,56 грн. - заборгованість за кредитом; - 16983,87 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3000,00 грн. - заборгованість по комісії; - 1586,82 грн.- заборгованість по судовим штрафам. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с. 3-4). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Як вбачається із розрахунку, Банк з 01.09.2014 року збільшив відсоткову ставку з 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором на 34,80 %, а з 01.04.2015 року на 43,20%. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 1056 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином одностороння зміна відсоткової ставки кредитором є нікчемною, а тому задоволенню підлягає лише сума нарахованої заборгованості за відсотками обчисленої до дати односторонньої зміни відсоткової ставки, а саме до 01.09.2014 року в сумі 831,50 гривень, оскільки розрахунку процентів в розмірі 30% річних після 01.09.2014 року позивачем суду не представлено. Крім цього, відповідно п. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотне значення. Стосовно стягнення неустойки (пені та штрафу) за порушення вимог кредитного договору, суд відмічає наступне. Як вбачається з пояснень відповідача та матеріалів справи, заборгованість по поверненню кредиту утворилась через складні життєві обставини, зокрема наявність у відповідача захворювання та встановлення йому ІІ групи інвалідності з дитинства. (а.с. 50) Дані обставини суд визнає такими, що мають істотне значення і рахує за можливе зменшити нараховані [PERSON] суми пені (штрафів, комісії). Таким чином, проаналізувавши пояснення відповідача, досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обгрутованим. У зв'язку з чим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 3084 гривні 06 копійок, що складається з тіла кредиту, відсотків та комісії за його користування, нарахованих виходячи з 30% процентної ставки станом на 01.09.2014 року, а також пені (штрафів, комісії) нарахованої виключно на прострочену заборгованість станом на 01.09.2014 року в сумі 500 грн.. В решті позов до задоволення не підлягає. Крім цього, відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір з відповідача стягненню не підлягає. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 551 1054 ЦК України,

Outcome: partial