Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна, що складається з 7/40 частин квартири: кімната "6" площею 11,8 кв.м., шафа "22" площею 0,4 кв.м., шафа "19" площею 0,4 кв.м., шафа "8" площею 0,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; визнання за [PERSON] право власності на частку 7/40 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 2 липня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції за № 1066. Від спільного подружнього життя мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з сторонами. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року шлюб розірвано. В період перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, що складається з 7/40 частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Дану частину квартири позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, набуте за час шлюбу з відповідачем. 14.07.2016 року [PERSON] подала позовну заяву, в якій просить визнати за нею право власності на 7/80 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]/6. 28.08.2016 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати за нею право власності на 2/3 частки 7/40 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 22.09.2016 року позивач подала заяву в порядку ст. 31 ЦПК України, в якій просить визнати за нею право власності на 2/3 частини 7/40 частини, що складає 7/60 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]/6. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що вони з відповідачем розлучені, живуть разом, вона хоче поділити майно, оскільки відповідач не платить аліментів. Шлюб було укладено 21.07.2006 року, дитина народилася 20.02.2007 року. Квартиру придбали за гроші, які виплачували на дитину та за гроші родичів. Квартира оформлена на [PERSON], була придбана для спільного проживання сім'ї. Відповідач не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти, останній платіж був 400 грн., ні в квітні, ні в травні не платив. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не оспорював факт, що частина квартири була придбана на потреби сім'ї і є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач має право на 1/2 частину спільного майна. Аліменти не сплачував, оскільки не знає, скільки необхідно платити, розрахунок розміру заборгованості по аліментах не оскаржував. Матеріальну допомогу сину надає, мешкають разом, купує їжу, дає гроші безпосередньо дитині, але позивач забороняє дитині брати гроші. Аліменти припинив платити на початку літа 2016 року, платив на картку ПАТ КБ "ПриватБанка" на рахунок позивача, квитанції не збирав. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.14), який було розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року (а. с. 11-13). Згідно копії свідоцтва про народження мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно копії договору купівлі продажу частини квартири від 27.04.2012 року (а.с.5-6) [PERSON] та [PERSON] передали майно в рівних частинах кожний у власність [PERSON], який зобов'язався прийняти це майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. Майно, що відчужується за даним договором складається з 7/40 частин квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. З копії розрахунку про стан заборгованості по сплаті аліментів Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова (а.с.41) вбачається, що розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] станом на 01.01.2016 року становить 7766,25 грн., станом на 01.08.2016 року 12777 грн. Згідно виписки по рахунку клієнта ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок [PERSON] було поповнено готівковими грошима 27.01.2016 року на суму 400 грн., 29.02.2016 року на суму 400 грн. та 29.03.2016 року на суму 400 грн. (а.с.42). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні сторони не оспорювали обставину, що 7/40 частин квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що складається з кімнати "6" площею 11.8 кв.м., шафи "22" площею 0,4 кв.м., шафи "19" площею 0,4 кв.м., шафи "8" площею 0,2 кв.м., є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню, а тому позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 69 СК України. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачем відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, що дитина [PERSON], [INFO] проживає лише з нею, і що розмір аліментів, які вона одержувала, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, а тому відсутні підстави визначені ч.3 ст. 70 СК України для збільшення частки майна дружини у спільному сумісному майні сторін. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів визначених ч.2 ст. 70 СК України, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, що має істотне значення для відступлення від засад рівності часток подружжя. Оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування позовних вимог в частині відхилення від рівності часток подружжя, тому суд відповідно до ч.1 ст. 70 СК України визнає частки майна дружини та чоловіка рівними. Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, Спосіб і порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 71 СК України. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки сторони не досягли домовленості про поділ майна, яке є неподільним, а саме 7/40 частин квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], відсутня згода [PERSON] на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності і грошова сума не внесена на депозитний рахунок суду згідно вимог ч.5 ст. 71 СК України, тому суд визнає ідеальні частки подружжя в спільному сумісному майні без реального поділу майна. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 00 коп..

Outcome: partial