Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, згодом уточненим, мотивуючи його тим, що з 01.03.2001 року по 20.06.2011 року він працював оператором АЗС в ТОВ «Нафта». 20 червня 2011 року він звільнився за власним бажанням. В порушення вимог ст.ст. 116 та 117 КЗпП України відповідач не виплатив позивачу всіх належних йому сум, а саме: заробітну плату за період з січня 2011 по день звільнення та компенсацію за невикористані відпустки за 2010-2011 роки, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 6 955 грн, компенсації за невикористані відпустки в 2010 та 2011 роках у сумі 3 221 грн 76 к.; середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 73 019 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою термінів її виплати в сумі 2 575 грн, індексацію заробітної плати в сумі 353 грн 22 к. Крім того, зазначає, що неправомірними діями відповідача, йому було завдано моральної шкоди, він поніс моральні страждання, внаслідок того, що був поставлений відповідачем у скрутне матеріальне становище, був змінений звичайний ритм його життя, оскільки він був змушений витрачати час на вжиття заходів для захисту своїх прав, у нього погіршилось самопочуття. Посилаючись на вказане, просить стягнути з відповідача 5000 грн моральної шкоди. Також просить стягнути 230 грн витрат на правову допомогу. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі, не зважаючи на неодноразові повідомлення про місце і час розгляду справи, в судове засідання не зявилися, витребувані судом документи не надали, як і заперечень на позов та доказів на спростування позовних вимог, тому суд вважає можливим слухати справу без їх участі, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного: Записами в трудовій книжці позивача підтверджується, що [PERSON] працював оператором АЗС в ТОВ « Нафта» з 01.03.2001 року по 20.06.2011 року. (а.с. 6,7) Наявність заборгованості з заробітної плати підтверджується зверненням позивача до ТОВ «Нафта» з вимогою її виплати від 08.04.2014 р. ( а.с. 8), зверненнями позивача до Шосткинської міжрайонної прокуратури та Шосткинського МВ УМВС (а.с. 9-14). Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Нафта» визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура. Ліквідатором призначено [PERSON]. (а.с.31-32) Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Але ліквідатор не відповідає за зобовязаннями юридичної особи банкрута, тому належним відповідачем по справі є ТОВ «Нафта». Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно індивідуальних відомостей по застраховану особу заборгованість відповідача ТОВ «Нафта» перед позивачем складає: за січень 2011 р. - 1 120 грн, лютий 2011 р. 1120 грн, березень 2011 р. 1120 грн, квітень 2011 р. 1191 грн, травень 2011 р. 1191 грн, червень 2011 р. 1 2013 грн, що загалом становить 6 955 грн. Оскільки інших доказів на підтвердження розміру заробітної плати відповідача здобути не вдалося, суд враховує саме вказані відомості. Доказів сплати вказаної заборгованості суду відповідачі не надали тому вимога позивача про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню в повному обсязі. Не надано суду доказів і на спростування пояснень позивача щодо невиплати компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» компенсація за невикористану відпустку має становити: 13 371 (заробітна плата за 12 календарних місяців): 355 (кількість календарних днів за винятком святкових та неробочих днів) = 37,66 грн (середньоденний) х 24 (календ. дні відпустки) = 903, 84 грн, отже компенсація за невикористані відпустки за 2010 та 2011 рік має становити 903,84 х 2 = 1 807,68 грн. Наданий позивачем розрахунок компенсації за невикористану відпустку не відповідає положенням Порядку. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачами всупереч вимогам суду не надано довідки про середньоденний заробіток позивача, суд обраховує його, виходячи з наявних в справі доказів. Відповідно до п 20. постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.1999 р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Обрахування середнього заробітку здійснюється згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» виходячи з середньоденного, а не середньомісячного заробітку, і компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати при обчисленні середньої заробітної плати не враховується (п. л) ч. 4 розділу ІІІ Порядку), тому розрахунок здійснений позивачем судом до уваги не приймається. Заробітна плата позивача за квітень 2011 року становить 1 191 грн, за травень 2011 року також 1 191 грн. (а.с. 8). Кількість робочих днів у квітні 2011 р. 20, у травні 2011 р. 19. Отже середньоденний заробіток позивача становить 61 грн 08 к. : 1191 х 2 : 39. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає: 61 грн. 08 коп. (середньоденний заробіток) х 961 (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 20.06.2011 р. по 17.04.2015 р.) = 58 697 грн. 88 к. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Відповідно до п. 3 Положення сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Компенсація за несвоєчасну виплату зарплати становить : Індекси для розрахунку: 100,1*100=1,001 Індекс споживчих цін: 1,001*1,0*1,001*1,002*1,002*1,002*1,003*1,0*1,001*1,0*1,002*1,002*1,0*1,0*1,001*1,0*1,004*1,002*1,005*1,002*1,006*1,022*1,033*1,038*1,01*1,004*1,008*1,029*1,024*1,019*1,03*1,031*1,053 *1,108*100) =1,5 4*100= 154% Приріст індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати : 154 %-100=54% Сума компенсації до стягнення: 6955,00*54%=3 755,7 грн Щодо вимоги про стягнення індексації: з вказаного позивачем розрахунку не зрозуміло, за який період проведена індексація, який розмір заробітної плати підлягає індексації та чи враховано в даному розрахунку зміни, що вносились до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 в 2012 та 2014 роках. Зважаючи на недоведеність, вимога про стягнення індексації у сумі 353 грн 22 к. задоволенню не підлягає. Таким чином, з відповідача ТОВ "Нафта" на користь позивача підлягає стягненню загалом 6 955 + 1 807,68 +58 697,88 + 3 755,7 = 71 216,26 грн. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідач ТОВ "Нафта" порушив трудові права позивача, що в будь-якому випадку викликає моральні страждання та потребує додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки особі доводиться враховувати відсутність коштів, які вона законно сподівалась отримати, викликає почуття невпевненості щодо можливості забезпечити себе та родину. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач був змушений звертатись до правоохоронних органів щодо невиплати заробітної плати відповідачем, тобто позивач, не зважаючи на гарантії встановлені законодавством, досі не зміг відновити своїх порушених прав. (а.с. 13-19) Також слід зважити на наявність захворювань у позивача та його дружини, що потребує додаткових витрат. (а.с. 37-40) Виходячи з вищезазначеного, розмір моральної шкоди в сумі 5 000 грн. суд знаходить обґрунтованим та відповідаючим обставинам справи. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача ТОВ «Нафта» підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог (82,7 % - задоволених вимог про стягнення заборгованості, середнього заробітку та компенсацій та 100 %- вимоги про відшкодування моральної шкоди) - 955,84 грн. сплаченого судового збору (712,24 + 243,6); та на користь позивача 230 грн витрат на правову допомогу (а.с. 20, 52).

Outcome: partial