Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати за ним право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю за літ. «Б-2», загальною площею 320,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 07.08.2002 року Міністерством оборони України на підставі договору міни (нерухомого майна на житло для військовослужбовців і членів їх сімей) зі сфери свого управління було передано у власність ТОВ «НПО-5» нежитлову будівлю літ. «Б-1», розташовану в межах військового містечка №48 по [ADDRESS]. 28.11.2002 року позивач придбав будівлю у ТОВ «НПО-5», право власності на вказану будівлю було зареєстровано у встановленому законом порядку. В подальшому, позивач за погодженням з керівництвом КЕВ м. Харкова, але за відсутності належним чином затвердженого проекту та дозволу органу ДАБК, провів реконструкцію та переобладнання нежитлової будівлі за літ. «Б-1», після чого за матеріалами інвентаризаційної справи відповідній будівлі присвоєно літ. «Б-2». Позивач вважає, що наявні підстави для визнання права власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю за літ. «Б-2». Виходячи зі змісту ст. 376 ЦК України, реконструкція та переобладнання будівлі за літ. «Б-1» проводилась позивачем самочинно, а відтак будівля за літ. «Б-2» є самочинним будівництвом (реконструкцією). На час відчуження нежитлової будівлі літ. «Б-1», розташованої в межах військового містечка №48 по [ADDRESS], договорами не обумовлювався перехід до нового власника права власності або користуванні земельною ділянкою під будівлею, адже остання перебувала у постійному користуванні КЕВ м. Харкова. Вказана земельна ділянка відноситься до категорії земель оборони та знаходиться у державній формі власності. Тобто, з моменту придбання будівлі за літ. «Б-1» у позивача виникло право користування земельною ділянкою на ту частину, яка зайнята відповідною будівлею та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, а відтак і право на звернення з цим позовом в порядку ч.5 ст. 376 ЦК України. При цьому, визнання права власності на будівлю за літ. «Б-2» не порушує та не може порушувати права третіх осіб, оскільки вказана будівля відповідає будівельним нормам і правилам (повністю придатна для експлуатації) та відповідає вимогам пожежної безпеки, за планом зонування земельна ділянка по [ADDRESS] розташована в підзоні житлової та громадської забудови. Відтак, збереження нежитлової будівлі «Б-2» як громадської, в такій зоні забудови є можливим. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 року, яка набрала законної сили, було скасовано припис ІДАБК в Харківській області від 21.02.2013 року про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил щодо будівлі за літ. «Б-2» по [ADDRESS] у м. Харкові, а також рішення ІДАБК в Харківській області від 21.02.2013р. про заборону експлуатації об'єкта будівництва щодо будівлі за літ. «Б-2» по [ADDRESS]. Відповідно до висновку експертів Львівського НДІСЕ №3466 від 31.01.2017 року встановлено, що фактично виконані будівельні роботи на об'єктах за літ. «Б-1» та «Б-2» по [ADDRESS] з моменту придбання позивачем шляхом приведення їх до стану до перебудови із дотриманням будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог, правил та норм, відноситься до робіт з реконструкції; перебудова нежитлової будівлі за літ. «Б-2» до нежитлової будівлі за літ. «Б-1» технічно можлива, та вимоги з безпечності та міцності конструкцій будівлі за літ. «Б-2» задовільні повністю і відповідають вимогам експлуатаційної надійності та умовам безпечної експлуатації в цілому. Прийняті при реконструкції конструктивні рішення будівлі, технічні рішення та несуча здатність основних конструктивних елементів забезпечують умови подальшої безпечної експлуатації будівлі в цілому. Прийняті при реконструкції конструктивні рішення будівлі, технічні рішення та несуча здатність основних конструктивних елементів забезпечують умови подальшої безпечної експлуатації будівлі в цілому, а тому подальша експлуатація(збереження) будівлі за літ. «Б-2» з точки зору безпечності та міцності конструкцій цієї будівлі не загрожує життю та здоров'ю людини. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 року встановлено, що в даному випадку має місце реконструкції будівлі, а не самочинне будівництво як зазначено в акті перевірки, яка зберегла здатність основних конструктивних елементів забезпечити безпечні умови подальшого використання будівлі. Позивач не має можливості ввести в експлуатацію вказану нежитлову будівлю, оскільки Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461, поширюється на випадки, коли об'єкти будуються (реконструюються), а не вже збудовані (реконструйовані). Тому на думку позивача, найбільш доцільним та прийнятним способам захисту прав та інтересів позивача є визнання за ним право власності на будівлю за літ. «Б-2» по [ADDRESS] у м. Харкові. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Міністерства оборони України Вельма І.О. заперечував проти позову, посилаючись на те, що у позивача не було дозволу на самочинне будівництво. Представник відповідача КЕВ м. Харкова Сальний О.А. в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту ДАБІ у Харківській області Осадчук В.М. в судовому засіданні заперечував проти позову, вказавши, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом ДАБК на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта, та право власності виникає з моменту прийняття нерухомого майна до експлуатації. Представник третьої особи ІДАБК ДТК ХМР Богомолов О.О. заперечував проти позову, посилаючись на те, що особа, яка здійснила самочинно будівництво не набуває право власності на нього, а є лише власником будівельних матеріалів, а право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи, та вказана будівля не була прийнята в експлуатацію. Також зазначив, що рішення суду не є безумною підставою для реєстрації права власності, в тому випадку, якщо відсутній документ, що підтверджує введення будівлі в експлуатацію, а тому позивач не реалізував свого права на звернення до компетентних органів, таким чином, його право не можна визнати порушеним. Представник третьої особи ХМР в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що інформація ро наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня, та позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів щодо введення нерухомого будівлі в експлуатацію. Прокурор Військової прокуратури Харківського гарнізону Волик О.Г. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 07.08.2012 року між Міністерством оборони України та ТОВ «НПО-5» було укладено договір міни (нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців і членів їх сімей), відповідно до якого ТОВ «НПО-5» прийняв у власність підприємства належні державі нерухомість, а саме: будівлю №3 Б-1 військового містечка №48, загальною площею 68,3 кв.м. по [ADDRESS] в м. Харкові, що також підтверджується актом прийому-передачі. (а.с. 6-11). Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 28.11.2002 р. позивачем (покупець) було придбано у ТОВ "НПО-5" (продавець) нежитлові приміщення №№ 2, 3, 4, 5 загальною площею 68,3 кв.м., розташовані у будівлі Б-1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 13-14). В подальшому позивачем було проведено реконструкцію та переобладнання нежитлової будівлі, з влаштуванням другого поверху, після чого будівля "Б-2" (до реконструкції - "Б-1") по [ADDRESS] в м. Харкові складається з: підвал І, ІІ, ІІІ загальною площею 50,2 кв.м., перший поверх №№1-9, загальною площею 133,1 кв.м., другий поверх №№10-14, загальною площею 137,0 кв.м., всього площа будівлі "Б-2" складає 320,3 кв.м. Тобто, позивачем було здійснено капітальну перебудову та суттєво змінено конструкцію придбаних ним нежитлових приміщень по [ADDRESS]. При йьому будівля літ. «Б-2» знаходиться в межах земельної ділянки, посвідченої Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-33-01-001736, реєст. №352 від 09.07.1998 року, що підтверджується довідкою ДП «Східгеоінформ». (а.с. 24, 26-29). Вищезазначені нежитлові приміщення №№2, 3, 4, 5 і літ. "Б-1" загальною площею 68,3 кв.м. 06.12.2002 року були зареєстровані у КП "Харківське міське БТІ" на праві власності за позивачем за реєстровим № 4548. 21.02.2013 року ІДАБК у Харківській області було проведено позапланову перевірку дотримання позивач вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів, правил, за результатами якої складено акт, та видано припис та рішення про заборону експлуатації об'єкту будівництва, розташованого за адресою: [ADDRESS], літ. «Б-2». 06.03.2017 року Харківським окружним адміністративним судом прийнята постанова, яка набула чинності 04.04.2017 року, відповідно до якої, скасовано припис ІДАБК в Харківській області від 21.02.2013 року про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил щодо будівлі за літ. «Б-2» по [ADDRESS] м. Харків, та скасовано рішення ІДАБК в Харківській області від 21.02.2012 року про заборону експлуатації об'єкта будівництва щодо будівлі за літ. «Б-2» по [ADDRESS] м. Харків. (а.с. 30-38). Крім того, спростовуючи доводи відповідачів про відсутність дозволів на проведення реконструкції будівлі, суд вказує, що як встановлено з матеріалів справи, 05.05.2005 року позивач звертався до начальника Квартирно-експлуатаційного відділу Міністерства оборони України з листом про надання дозволу на проведення реконструкції будівлі за літ. "Б-1", включаючи споруду №10 з надбудовою другого поверху за власний рахунок. Листом №303/1/6/1751 від 26.05.2005 р. начальника Головного управління Квартирно -експлуатаційного управління Міністерства оборони України, як уповноваженого Міноборони органу військового управління, надав дозвіл на проведення реконструкції та ремонту нежитлової будівлі за літ. "Б-1", включаючи спеціалізовану споруду №10, за умов виконання зазначених у листі б/н від 05.05.2005 р. робіт за рахунок коштів гр. [PERSON] Після проведення реконструкції наказано начальнику КЕВ м.Харкова разом з власником будівлі [PERSON], забезпечити належну життєдіяльність військового містечка №48. Все обладнання та системи обліку. які знаходяться на балансі КЕВ м.Харків та забезпечують належну життєдіяльність військового містечка №48, після їх монтажу на наладки повинні залишитися на балансі КЕВ м.Харків. Згідно довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова №989 від 02.03.2017 року, що в середині нежитлової будівлі літ. "Б-2", що розташована у військовому містечку №48 за адресою: [ADDRESS], розміщено обладнання, яке знаходиться на балансі КЕВ м. Харкова. З матеріалів справи встановлено, що після проведення вищевказаної реконструкції позивач звертався до ДП Міністерства оборони України Харківського проектного (Науково-дослідного) інституту для обстеження та перевірки всіх виконаних конструктивів і елементів, за висновками якого підтверджено, що загальний технічний стан будівельних конструкцій нежитлової будівлі - нормальний, відповідає вимогам експлуатаційної надійності, а також безпечної експлуатації будівлі в цілому. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта, виготовленого ТОВ «БУДТЕХІНЖИНІРИНГ» від 05.04.2013 року, встановлено, що за результатами технічного обстеження об'єкта - будівлі за адресою: [ADDRESS] (літ. Б-2) загальний технічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж (електропостачання, холодного водопостачання, каналізації, водовідведення, центрального опалення та вентиляції) нежитлової будівлі - нормальний, відповідає вимогам експлуатаційної надійності, а також безпечної експлуатації будівлі в цілому. Висновком Львівського науково-дослідного інститут судових експертиз №3466, складеного 31.01.2017 року, підтверджено, що фактично виконані будівельні роботи на об'єкті літ. "Б-1" та "Б-2" по [ADDRESS] в м. Харкові з моменту його придбання [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2002 року шляхом приведення їх до стану до перебудови (на момент придбання 22.11.2002 року) із дотриманням будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог, правил та норм, відносяться до робіт з реконструкції. Перебудова нежитлової будівлі за літ. "Б-2" за вказаною адресою до нежитлової будівлі за літ. "Б-1", яка законно придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2002 року технічно можлива. Вимоги безпечності та міцності конструкцій будівлі за літ. "Б-2" по [ADDRESS] у м.Харкові в даному випадку задовольняються повністю і відповідають вимогам експлуатаційної надійності та умовам безпечної експлуатації в цілому. прийняті при реконструкції конструктивні рішення будівлі, технічні рішення та несуча здатність основних конструктивних елементів забезпечують умови подальшої безпечної експлуатації будівлі в цілому, а тому подальша експлуатація (збереження) будівлі за літ. "Б-2" по [ADDRESS] у м. Харкові з точки зору безпечності та міцності конструкцій цієї будівлі не загрожує життю та здоров'ю людини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України). У зв'язку із цим, норми ч. 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил. У контексті положень ч.3 ст.376 ЦК України, Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" у п.16 роз'яснено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. За змістом п. 18 Постанови при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцію, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки. Аналіз норм ч.3 ст.376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: наявність у особи що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. Саме до таких правових висновків щодо застосування ст.331, 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа № 6-225цс14). У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146. Як встановлено, постановою суду від 06.03.2017 року, яка набула чинності, що в даному випадку мала реконструкція будівлі за літ. «Б-2» по [ADDRESS] у м. Харкові, а не самочинне будівництво, яка зберегла здатність основних конструктивних елементів забезпечити безпечні умови подальшого використання будівлі (а.с. 37), що є доказом в розумінні ст. 61 ЦПК України. Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій; прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Таким чином, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не заперечує проти вказаної самочинної побудови на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні КЕВ м. Харкова. Разом з тим, суд вважає необгрунтованими доводи представника відповідача про відсутність у позивача права власності на реконструйоване та переобладнане приміщення нежитлової будівлі літ. "Б-2" розташованою за адресою по [ADDRESS] в м. Харкові, оскільки договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.11.2002 р., укладених між позивачем та ТОВ "НПО-5" на момент розгляду справи дійсний, не визнаний недійсний в установленому законом порядку. Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Частина 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об'єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку. Відповідно до змісту пп.1 п. «б» ч.1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Згідно вимог ст.ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461 поширюється на випадки, коли об'єкти будуються (реконструюються), а не вже збудовані. Відповідно до п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачалась можливість введення в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження, але до 31 грудня 2015 року. На цей час зміни до Прикінцевих положень не внесені, тобто відсутні законодавчі підстави для введення в експлуатацію спірної будівлі до звернення до суду з цим позовом. Відповідно до даного Порядку, введення в експлуатацію можливе на підставі рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання цього права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України- кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, вважає що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved