Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів про скасування наказу щодо звільнення з посади та вимоги негайного працевлаштування на рівноцінну посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 21.10.2016 наказом Регіонального сервісного центру МВС в Київській області (далі - Відповідач-1) №37 о/с, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України (далі - Відповідач-2, МВС України) від 10.08.2016 за №774, позивач була незаконно звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України з посади оператора комп"ютерного набору територіального сервісного центру №3243. На підставі чого, позивач звернулась до суду за захистом її порушених прав та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.02.2018 просила суд: - скасувати наказ Відповідача-2 від 10.08.2016 за №774 " Про затвердження переліку змін у штатах МВС" - скасувати наказ Відповідача-1 від 21.10.2016 за №37/ос щодо звільнення [PERSON] з посади оператора комп"ютерного набору Територіального сервісного центру №3243 МВС в Київській області; - зобов"язати Відповідача-1 працевлаштувати позивача у Територіальний сервісний центр №3243 МВС в Київській області або в іншу установу на рівноцінну посаду, яку займала позивач до звільнення; - стягнути з Відповідача-1 на користь позивача за весь час вимушеного прогулу 38 923,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні, крім того подав до суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач-2 у судове засідання не прибув, однак надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до МВС України у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом від 07.11.2015 №3 о/с "По особовому складу" [PERSON] було призначено за переведенням із Управління ДАІ ГУ МВС України в Київській області на посаду оператора комп'ютерного набору територіального сервісного центру № 3243 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області. На виконання наказу Міністерства внутрішніх справ України від 10.08.2016 №774 "Про організаційно-штатні зміни у регіональних сервісних центрах МВС", наказом Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 21.10.2016 №37 о/с [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, про що вона була попереджена у відповідності до приписів ст. 49-2 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Під змінами в організації виробництва і праці в п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, маються на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату праціваників. Працівника можна звільнити з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо здійснюється ліквідація, реорганізація, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочується чисельність або штат її працівників. При цьому власне зміни в організації виробництва і праці не є підставою для звільнення. Навіть і конкретні форми змін в організації виробництва і праці - реорганізація і перепрофіліювання підприємства - не є підставами для розірвання трудового договору, якщо не скорочується штат або чисельність працівників. Визначати чисельність і штатний розпис є правом власника або уповноваженого ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Причому власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад При цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення виборного органу первинної профспілкової організації про звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією підприємства. В разі звільнення з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України переваги залишення на роботі ( згода працівника, наявність вакансій) регламентовані ст. 42 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення позивач перебувала у декретній відпусці по догляду за дочкою [PERSON], [INFO], крім того, позивач має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO], який згідно висновку ЛКК №13/2 від 11.02.2013 року, наданого дитячою поліклінікою №1 Дарницького району м.Києві, знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом інвалід дитинства, вроджена вада розвитку, правобічна клишоногість, вказані обставини відповідачами не оспорюються. Водночас, Відповідачаем-1 було викликано позивача за місцем роботи для проходження конкурсу (тестування) на заміщення вакантної посади державного службовця - провідного спеціаліста-адміністратора Територіального сервісного центру №3243 МВС в Київській області, однак згідно зі звітом про тестування від 11.10.2016 року, позивач тест не склала, у зв"язку з чим, 25.10.2016 року наказом №37 о/с від 21.10.2016 року її було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників). Як зазначено у положеннях ч.1 ч. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; (п.1); особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; (п.2); працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; (п.3). Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кзпп України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вказана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України у справі №6-40цс15 від 01 квітня 2015 року. Одночасно, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06.11.1992 «Про практику розгляду трудових спорів», судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Як убачається з матеріалів справи, Відповідачем-1 з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору не пропонувалась позивачу інша робота на підприємстві незалежно від структурного підрозділу, зокрема, не зазначались всі вакансії, роботу за якими могла б виконувати позивач, з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо, тобто така обставина свідчить про недотримання Відповідачем-1 ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України при звільненні позивача. Тобто, Відповідачем-1 не надано суду доказів, що при вивільненні позивач була належним чином ознайомлена з переліком вакантних посад, а також не доведено належними доказами, що позивач відмовилась від запропонованої посади (посад). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів на спростування обставин зазначених позивачем відповідачами суду не надано, а тому вимоги позивача про скасування наказу від 21.10.2016 за №37/ос щодо звільнення [PERSON] з посади оператора комп"ютерного набору Територіального сервісного центру №3243 МВС в Київській області є такою, що підлягає задоволенню. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом 5 розд. ІV Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Так, згідно розрахунку позивача розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 38 923,00 грн. та підлягає стягнення з Відповідача-1 на його користь. Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо скасування наказу Відповідача-2 від 10.08.2016 року за №774 "Про затвердження Переліку змін у штатах МВС", оскільки позивач висуває до суду позовну вимогу щодо скасування наказу Відповідача-2 від 10.08.2016 року за №774 щодо звільнення [PERSON] з посади оператора комп"ютерного набору Територіального сервісного центру №3243 МВС в Київській області, однак позивача було звільнено відповідно до наказу Відповідача-1, а з Відповідачем-2 позивач не перебувала у безпосередніх трудових (службових) відносинах. Також, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов"язання Відповідача-1 працевлаштувати позивача у Територіальний сервісний центр №3243 МВС в Київській області або в іншу установу на рівноцінну посаду, яку займала позивач до звільнення, оскільки вказана вимога позивача не є конкретизованою. Суд також критично ставиться до заяви Відповідача-1 щодо застосування строку позовної давності та не вбачає підстав у її задоволенні, оскільки перед зверненням із вказаним позовом до Дарницького районного суду м.Києва, позивач з аналогічним позовом зверталась до Окружного адміністративного суду м.Києва, ухвалою якого від 06.06.2017 проваддження за адміністративним позовом [PERSON] закрито та роз"яснено позивачу право звернення із вказаним позовом до відповідного районного суду загальної юрисдикції. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial