Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших осіб, які беруть участь у справі: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн щомісячно на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дочкою повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час спільного сімейного проживання в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя в них не склалося. За рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області 20.10.2010 шлюб між ними було розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з нею та присвоєно їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » (справа №2-1228/2010). З моменту розірвання шлюбу дочка проживає з нею. Для забезпечення в повній мірі потреб дитини у грудні 2014 року вона звернулась до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Рішенням Долинського районного суду від 23.02.2015 в справі №343/3236/14-ц позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Проте, маючи обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, відповідач повністю ухиляється від їх сплати. Весь цей час дитина перебуває на її повному утриманні, а останній грошей на потреби дитини не дає. Дочка зовсім не знає свого батька, оскільки він її не відвідує, що говорить про його особисте ставлення до дитини. Батько ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток як складову виховання. Таким чином, зрозуміло, що створились умови, які шкодять інтересам дитини. Враховуючи вище зазначені обставини, з метою захисту інтересів своєї дочки [PERSON] , у червні 2016 вона вже зверталась до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . Суддя, встановивши, що нею не сплачено судовий збір, постановив ухвалу, якою її заяву залишено без руху. В зв`язку з скрутним матеріальним становищем, вона не мала можливості усунути недоліки, оплатити судовий збір, тому її заяву не було прийнято до розгляду. Її намір позбавити [PERSON] батьківських прав не спонукав його зважити на зазначені обставини, проаналізувати та змінити своє ставлення до дитини, а навпаки, він і надалі не займається вихованням їх дочки, хоч ніхто не чинить йому перешкод у виконанні ним свого батьківського обов`язку. Вже на той час відповідно до висновку органу опіки та піклування Долинської РДА Івано-Франківської області позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] було доцільним і відповідало інтересам дитини. Відповідач не дбав і не дбає в даний час про матеріальне забезпечення дитини. Розмір заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом Долинського районного суду Івано-Франківської області, виданим по справі №343/3236/14- ц, станом на 01.02.2020 становить 50591,24 гривень. Відповідач вже впродовж кількох років не надає жодної фінансової підтримки їх дочці, не виплачує аліменти на її утримання, що означає, що йому абсолютно байдуже, яке у дитини матеріальне становище. [PERSON] цілеспрямовано ухиляється від свого батьківського обов`язку утримувати дитину, хоча знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати. Він не цікавиться вихованням дочки, не проявляє щодо неї батьківської уваги і турботи, не дарує подарунків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не відвідує, не спілкується з дитиною взагалі. Виходячи з загально визначених норм моралі та чинного законодавства, батьки зобов`язані прикладати всі зусилля для забезпечення усіх потреб дитини. У шкільному житті дочки її батько також не бере участі, жодного разу не відвідав школу, не цікавився навчанням, не спілкувався з вчителями, не брав участі в батьківських зборах, у шкільних заходах за участі [PERSON] . Для навчання в школі, купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя додаткових коштів не надає. Витрати, пов`язані з забезпеченням дитини, вона несе одноосібно. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Додатково дитина займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, які є у навчальному закладі. Ці заняття потрібні неповнолітній дочці, вона відвідує кожний предмет із задоволенням. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Виховує та утримує дочку з допомогою своїх батьків, з якими вона проживає. Вона сама не в змозі матеріально утримувати дочку, так як працює в Долинському науковому ліцеї-інтернаті та її сукупний дохід, з якого справляється податок, за 2019 рік становить 101567,45 гривень. Її батьки також надають кошти на лікування [PERSON] , яка хворіє, з приводу чого знаходиться на обліку у дерматолога з 2011 року і періодично перебуває на лікуванні в Долинській ЦРЛ та Львівському дитячому алергологічному центрі. Дочка проживає з нею, відповідач не проживає з сім`єю, не бере участі у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні. Вищеописана поведінка [PERSON] по відношенню до їх дочки [PERSON] свідчить, що батько свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться дитиною, тобто її доля відповідачу взагалі байдужа. У свою чергу дочка не пам`ятає батька, не згадує про нього, не має ніяких родинних почуттів до нього. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вона вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Окрім того, утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Дитина повинна бути забезпечена належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Ці потреби мають забезпечити обоє батьків. Всупереч цьому відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків виховання та матеріального забезпечення дитини. Він є дієздатною особою працездатного віку, інших утриманців не має, тому може і зобов`язаний допомагати своїй дитині матеріально. З моменту винесення рішення Долинським районним судом минуло більше п`яти років, за цей час потреби дитини значно зросли. Протягом цього часу значно зросла вартість продуктів харчування. Є значні витрати для забезпечення потреб під час навчання у школі, придбання щоденного та сезонного одягу, взуття, канцелярських товарів та шкільного приладдя. Також вона забезпечує [PERSON] духовний розвиток. Дитина розвивається, їй цікаво читати нові книги, дитячі журнали, відвідувати музеї, театри, кінотеатри. Завдання батьків є забезпечити розвиток талантів, здібностей дитини, її духовних та культурних потреб. Вона несе всі пов`язані з цим витрати, відповідач їх з нею не розділяє. Є очевидним, що витрати для виховання та прожиття дитини збільшились. Потреби дочки вона намагається забезпечити, проте на даний час їй складно самостійно робити це, оскільки розмір попередньо призначених аліментів є недостатнім для їх забезпечення. Зокрема, розмір аліментів 700 грн не дає можливості забезпечити калорійне харчування дитині, одяг відповідно до її віку та витрати на лікування, тобто не забезпечує навіть мінімальні потреби дитини, і є недостатнім для повноцінного її розвитку, а тому вважає, що є підстави для збільшення розміру аліментів. Відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Просить змінити розмір аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дочки, збільшивши їх розмір з 700 грн на 2500 грн щомісячно. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному у позові, та просили позов задовольнити в повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав, збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , з 700,00 грн до 2500,00 гривень. Не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце судового засідання шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, причин неявки не повідомив, відзиву та будь-яких заяв і клопотань щодо процесуальних питань від нього до суду не надходило. Представник органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 06.05.2020 відкрито провадження у даній справі, призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін, залучено орган опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації для дачі висновку на виконання своїх повноважень. 22 червня 2020 року від органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без їх участі та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (вих. №449/01-09/55 від 22.06.2020). Ухвалою суду від 23.06.2020 постановлено уточнити прізвище позивачки відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.04.2020 та паспорта громадянина України, виданого 01.06.2020, і в подальшому вважати правильним її прізвище [PERSON] , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи належним чином. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подавав, позивачка та її представник в судовому засіданні не заперечили проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.08.2008 відділом РАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської, у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 144 (а.с.11), яка відповідно до довідки № 875 від 13.02.2020 Долинської міської ради зареєстрована та проживає разом з матір`ю, позивачкою у справі (а.с.21). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2010 у справі №2-1228/2010 року шлюб між було сторонами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] , присвоєно [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.16). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2015 у справі №343/3236/14-ц, провадження №2/0343/134/5, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів постановлено розпочати з 29 грудня 2014 року і проводити до досягнення дитиною повноліття (а.с.17). 23 лютого 2015 року Долинський районний суд Івано-Франківської області видав виконавчий лист по даній справі №343/3236/14-ц, провадження №2/0343/134/5, щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів (а.с.18), який пред`явлений до виконання за місцем проживання [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №46870435 (вих. №7375/14.3-39 від 23.01.2020), наданим старшим державним виконавцем відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Н.Вагне, сукупний розмір заборгованості по аліментах із моменту відкриття виконавчого провадження по січень 2020 року включно становить 50591,24 грн, сукупний розмір заборгованості з врахуванням штрафу станом на 01.02.2020 становить 68096,51 грн (а.с.19). Відповідно до довідки вих. №7374/14.3-39 від 23.01.2020 про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, виданої відділом ДВС ГТУЮ у Закарпатській області [PERSON] , аліментів протягом 2019 року вона не отримувала (а.с.20). Як вказано в акті обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 13.02.2020, складеному депутатом міської ради Трояном О.В. з участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , зі слів [PERSON] , 1988 р.н., її чоловік [PERSON] , 1988 р.н., разом з сім`єю не проживає, участі у вихованні дітей та матеріальному забезпеченні не бере (а.с.22). У письмових поясненнях від 13.02.2020 [PERSON] та [PERSON] , сусідів позивачки, долучених до вищевказаного акту, вони підтвердили, що за період 2013 року по даний час [PERSON] до дитини не навідувався, участі у вихованні дитини не бере (а.с. 23, 24). Згідно з долученою характеристикою учениці 6-Б класу Долинської загальноосвітньої школи I-III ступенів №4 [PERSON] , [INFO] , остання навчається у школі з першого класу. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, середній достатній рівень навчальних досягнень. Навчається в повну міру своїх сил. Надає перевагу предметам гуманітарного циклу, любить читати. На уроках уважна, активна, виконує домашні завдання. Має добре розвинуту довільну увагу, вільно переключається із одного виду діяльності на інший. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Була учасником спортивних змагань. Спокійна, врівноважена, вихована, стримана, дисциплінована, не піддається чужому впливу. Має багато друзів. Мама приділяє належну увагу вихованню доньки, а батько не бере участі у вихованні дитини. За час навчання жодного разу не відвідав школи, не цікавився навчанням доньки, не брав участі у шкільних заходах за участю [PERSON] (а.с.25). Відповідно до довідки №14 від 11.02.2020 Долинського наукового ліцею-інтернату, [PERSON] в 2019 році за період 01.01.2019 по 31.12.2019 нараховано сукупний дохід в сумі 101567,45 грн (а.с.26). Згідно з наданими органом опіки та піклування Долинської РДА висновками №449/01-09/55 від 22.06.2020 та №614/01-09/55 від 14.08.2020 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , орган опіки та піклування Долинської РДА прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дочки [PERSON] , 2008 р.н., є доцільним і відповідає інтересам дитини. У висновку відмічено, що батько дитини [PERSON] розлучений з [PERSON] з жовтня 2010 року. Аліменти на дитину не сплачує. Станом на 01.02.2020 заборгованість по аліментах становить 68096 гривень. Вихованням та утриманням дитини не займається. Дитина проживає з матір`ю, яка займається її вихованням (а.с.52-53, 75-76). Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON] йдеться і у висновку органу опіки та піклування Долинської РДА №74/01-26/55 від 08.02.2016 (а.с.12-13). 25 квітня 2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка " [PERSON] ", про що було зроблено відповідний актовий запис №41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.04.2020, виданим Долинським РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.54). У зв`язку з реєстрацією нового шлюбу та зміною прізвища на " [PERSON] ", позивачкою отримано новий паспорт громадянина України (а.с.55). В судовому засіданні дочка сторін [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що проживає з мамою та татом [PERSON] . З татом [PERSON] востаннє бачилися, коли їй було шість років. Він їй купив ролики. Після того він не дзвонить, в соціальних мережах не пише, його навіть немає в неї в друзях і номера його мобільного телефону вона теж немає. Тата [PERSON] любить більше. Бабусю та дідуся, батьків тата [PERSON] , вона навіть не пам`ятає. Від коли вона навчається в школі тато [PERSON] жодного разу не цікавився нею, не приїжджав на свята, не спілкується з нею, всі заходи відвідує її названий тато, який піклується про неї, тому вона не заперечує, щою її тата [PERSON] позбавили батьківських прав, так його і так немає в її житті. Між сторонами виник спір з приводу позбавлення батьківських прав відповідача та збільшення розміру аліментів, що стягуються з останнього. Оцінка суду: заслухавши пояснення позивачки та неповнолітньої дочки сторін, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, представлені позивачкою на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України, які вона вважає достатніми для обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Долинської РДА, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, даючи оцінку вимозі позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав та доказам, які вона наводить на її обгрунтування, то вона підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно з ч. 2 ст. 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Згідно з ч.ч.1-3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як визначено в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 7 статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 2 та 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18, Постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, провадження № 61-4022 св 19). Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно з роз`яснень, які містяться у п.п.15 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Опитана у судовому засіданні в порядку ст. 171 СК України неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зазначила, що з батьком не спілкується, останній раз вона бачила його, коли їй було шість років. Живе вона з мамою та татом [PERSON] , який дбає про неї та любить її. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно з наданими висновками органу опіки та піклування Долинської РДА №449/01-09/55 від 22.06.2020 та №614/01-09/55 від 14.08.2020, позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним і відповідає інтересам дитини. Даний висновок відповідачем не оскаржувався. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, враховуючи конкретний зміст вказаного висновку органу опіки та піклування, вважає його повним, всебічним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині знайшли своє підтвердження. При ухвалені рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 48). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що фактично відповідач не цікавився життям доньки, всі питання, щодо її виховання вирішувались матір`ю, батько не бере участь в її утриманні та вихованні. Факт того, що [PERSON] не піклується про дочку, про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, її вихованням, не проявляє щодо неї батьківської уваги і турботи, не відвідує та не спілкується з нею, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджується викладеними вище доказами, дослідженими у судовому засіданні. Про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача йдеться і у вищевказаних висновках органу опіки та піклування Долинської РДА. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про умисне ухилення відповідача від обов`язків по вихованню дитини, та з урахуванням наведених конкретних обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2015 у справі №343/3236/14-ц, провадження №2/0343/134/5, вже стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , стягнення яких розпочато з 29 грудня 2014 року і постановлено проводити до досягнення дитиною повноліття. Однак, позивачка зауважує, що розмір аліментів, встановлений рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області 18.02.2014, є недостатнім для задоволення всіх потреб дочки: калорійного харчування, забезпеченням одягом відповідно до її віку та витрат на лікування, тобто не забезпечує навіть мінімальні потреби дитини, і є недостатнім для повноцінного її розвитку, а тому вважає, що є підстави для збільшення розміру аліментів. Враховуючи, що відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, вважає, що він може сплачувати аліменти в більшому розмірі, у зв`язку з чим і просить суд змінити розмір аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дочки, збільшивши їх розмір з 700 грн на 2500 грн щомісячно. З цього приводу суд вважає за необхідне вказати таке. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини). Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька, при цьому позбавлення батьківськиї прав не звільняє від сплати аліментів. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що дочка [PERSON] , [INFO] , проживає з нею. Розмір утримання, якого потребує дитина значно зріс, тому суми аліментів, яку присуджено сплачувати відповідачу, на даний час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови її життя, розвитку та харчування. Тим більше дитина хворіє, тому потребує особливого харчування. Також у зв`язку з віком виросли потреби дочки, які пов`язані з відвідуванням гуртків, необхідних для її розвитку. На сьогоднішній день відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на їх дочку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Перша становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна - 10 прожиткових мінімумів. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IX, установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Тобто, розмір аліментів на дитину від 6 років до 18 років не може бути нижчим, ніж 1159 гривень. Однак розмір аліментів, що присуджений відповідачу, є меншим, ніж мінімальний розмір аліментів встановлений для дитини відповідного віку. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує щомісячну суму аліментів, яку слід стягнути з відповідача - 2500 грн щомісячно на дитину, однак не обгрунтовує вказаний розмір, не надає доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Тому, враховуючи всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, матеріальне становище дитини, матеріальне становище сторін по справі, розмір їх доходів, те що відповідач фізично здоровий, інші обставини справи, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми та приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 гривень щомісячно, збільшивши розмір стягуваних аліментів за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2015, а позовв цій частині слід задовольнити частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, а також встановлений державою мінімальний розмір аліментів на дитину від 6 років до 18 років, який з 01.07.2020 не може бути нижчим, ніж 1159 гривень на місяць. Відповідно до абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Виходячи з вище викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими, такими, що підтверджені належними доказами та підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що позивачкою були заявлені дві позовні вимоги. Щодо судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 840,80 грн за вимогу про позбавлення батьківських прав, що підтверджується квитанцією (а.с.27). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення вказаної позовної вимоги, та з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивачки з відповідача 840,80 гривень судового збору. Крім цього, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при заявленні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, судовий збір в розмірі 840,80 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 51 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 80, 81, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 157, 164-167, 171, 180-182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IXта

Outcome: partial