Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення витрат понесених на лікування та поховання . В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що між нею, [PERSON] та [PERSON] 20.01.2017 року укладено шлюб. Починаючи орієнтовно із 2018 року її чоловік почав досить серйозно хворіти. Він потребував постійного стороннього догляду та ліків. За таких умов, у вільний від догляду час вона займалась пошуком коштів необхідних для купівлі ліків. Звертала увагу суду, що у [PERSON] є два сина: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, останні жодної допомоги на утримання, лікування батька не надавали. Вони навіть не виконували рішення Машівського районного суду Полтавської області яким їх зобов`язано сплачувати аліменти на користь батька. [INFO] [PERSON] - помер. Всі витрати пов`язані з організацією поховання чоловіка понесла вона самостійно. Згідно первинних документів, які збереглися, розмір витрат які вона понесла на поховання чоловіка складає 5710,30 грн. Згідно первинних документів, які збереглися, розмір витрат які вона понесла на лікування чоловіка складає 13 709,53 грн. З усього вищевикладеного вбачається, що загальний розмір витрат які вона понесла на лікування та поховання чоловіка складає 19 419,83 грн., тобто, частка кожного із спадкоємців складає 6473,27 грн.. За таких умов, з кожного із відповідачів має бути стягнуто на її користь кошти в сумі 6 473,27 грн. За викладених обставин позивач просила суд стягнути з відповідачів на її користь по 6\~473,27 грн. Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Так відповідач [PERSON] 30.01.2020 року надав суду відзив на позов, в якому вважав, що вимоги позовної заяви основані на твердженнях, що не є достатніми, достовірними та доказаними за допомогою ні письмових, ні речових, ні електронних доказів. Приведені у позовній заяві аргументи та твердження є завідомо неправдиві та сфабриковані. Вказував, що він та його брат [PERSON] згідно з вимогами ст. 51 Конституції України, ст. 202, 203, 205 Сімейного Кодексу України, та згідно з Рішенням чотирьох судів: Машівського районного суду, Апеляційного суду Полтавської обл., Октябрського районного суду м. Полтави, Полтавського апеляційного суду у повній мірі вносили свій внесок на утримання, догляд та лікування батька у вигляді аліментів та сторонньої допомоги. Одних тільки аліментів ним було сплачено на суму 6200 грн., а з урахуванням послуг банка близько 6700грн., а його братом [PERSON] - 7400 грн., та відповідно з урахуванням послуг банка близько 7900 грн.. Сумарно ці кошти перекривають частину «витрат» позивача, які виставлені до стягнення з них у позовній заяві навіть з урахуванням витрат на поховання. Купівля ліків проводилася позивачем не за її особисті кошти, а за сукупні кошти з [PERSON] , який отримував достатньо грошей у вигляді своєї особистої пенсії (яка була вищою за мінімальний прожитковий мінімум та вищою ніж мінімальна пенсія), сукупно взятих різних соціальних виплат та допомог, а також аліментів від двох синів. Витрати на поховання батька були проведені за рахунок виділеної Пенсійним фондом, тобто Державою, допомоги на поховання, або особисто позивачеві ці витрати було компенсовано Пенсійним фондом,тобто Державою. Уся сукупна спадщина померлого (1-кімнатна квартира у місті та будинок із земельною ділянкою в селі) дісталася тільки виключно позивачеві. Просив суд не задовольняти вимоги позовної заяви у повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву,\~відзив\~на позовну\~заяву,\~дослідивши письмові\~матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз`яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Так судом встановлено та підтверджено документально, що 20.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] [INFO] [PERSON] помер , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . \~Загальні витрати на лікування та поховання [PERSON] , згідно наданих позивачем копій документів становлять 19\~419,83 грн. Відповідно до частини 1\~статті 1232 ЦК України\~спадкоємці повинні відшкодовувати розумні витрати, які зазнав один з них, або інша особа на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. У відповідності до\~статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року\~під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно зі\~ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. За\~ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2\~ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~(з наступними змінами) роз`яснено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Відповідно до\~ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~суми\~\~пенсії,\~\~що\~\~належали\~\~пенсіонерові\~\~і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Вимоги про стягнення витрат на лікування та поховання не підлягають стягненню, оскільки позивач не надала суду доказу, що витрачені на лікування кошти були саме її особистими коштами, позивач не надала суду жодного доказу щодо джерела надходження витрачених коштів, з чого можна дійти висновку, що вищевказані кошти могли належати саме померлому. Як убачається з постанови Верховного суду Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі №554/1793/15-ц позивач повинен надати суду докази того, що витрачені на лікування кошти померлого були саме його особистими коштами. Статтею 212 ЦПК\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши докази надані сторонами як на підтвердження так і на спростування заявлених вимог суд вважає, що в ході судового розгляду факт ухилення відповідачів від поховання свого батька, наявність у позивача власних коштів та необхідність витрати позивачем на поховання власних коштів не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження витрат на лікування та поховання не підтверджують того, що дійсно [PERSON] мала особисті кошти та особисто понесла дані витрати.

Outcome: dismissed