Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідачів на їх користь 12 355,16 грн. заборгованості за теплоенергію за період з 01.02.2015 р. по 30.09.2018 р. та 1 762,00 грн. сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання енергії населенню. Тарифи з опалення та гарячого водопостачання ЛКП «Залізничнетеплоенерго» для населення встановлюються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] і отримують послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Факт надання теплоносія до будинку підтверджується актом №516 від 11.10.2016р. та №542 від 10.10.2017р. Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається навантаження. Будинок відповідача обладнаний лічильником опалення і щомісячно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримує покази використаної теплової енергії. Договір між відповідачем і позивачем про надання послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання не укладено, проте зобов`язання сторін виникають із закону. Плату за спожиті послуги споживачі зобов`язані вносити не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Однак відповідачі не виконують покладені на них обов`язки, зокрема за період з 01.02.2015р. допустили заборгованість за надані їм послуги, тому ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зверталося із заявою до Залізничного районного суду м. Львова про видачу судового наказу щодо стягнення із відповідачів заборгованості за постачання теплової енергії, який було видано 12.01.2018 року, проте ухвалою суду від 21.02.2018 року такий скасовано. У заяві про скасування судового наказу [PERSON] зазначив, що послуги з теплопостачання від ЛКП «Залізничнетеплоенерго» не отримував через технічну несправність тепломережі до квартири [ADDRESS] з 01.01.1999 р. При цьому, відомостей про відключення квартири споживачів від мереж ЦО та ГВП у встановленому законодавством порядку немає, відсутній акт відключення будинку від мереж, складений за участі ЛКП «Залізничнетеплоенерго», як того вимагають положення «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 21.11.2005 року. Враховуючи, що заборгованість збільшилася просить позов задовольнити за уточненими вимогами. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 48). В судовому засіданні представник позивача позов за уточненими вимогами підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів 12 355,16 грн. заборгованості за теплоенергію за період з 01.02.2015р. по 30.09.2018р. та 1 762,00 грн. сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що починаючи з 1999 року опалення в квартиру [ADDRESS] не подається, є акт від 2000 року РЕМбуду про відключення від централізованого опалення. Вказав, що самовільно не від`єднувалися, користуються електричним обігрівачем. Крім того, позивач не представив доказів, що постачання подається до квартири, лише до будинку. Враховуючи наведене, вимоги позивача вважає безпідставними та в задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що повністю підтримує позицію чоловіка [PERSON] та в задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що особисто неодноразово, в 1999 р. 2000р. зверталася в міську раду з питання опалення у квартирі [ADDRESS] Вказала, що опалення у вказаній квартирі відсутнє, що користуються електроприладами. В задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача - адвокат Маріловцева Н.О. в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописки №4782 від 29.06.2017 р. (а.с.6). Як вбачається із долучених до матеріалів справи відомостей про нарахування та оплату послуг за центральне опалення відповідачі допустили виникнення заборгованості за період з 02.2015 р. по 06.2017 р., яка станом на 30.06.2017 р. становила 7666,01 грн., а станом на 30.09.2018 року становить 12355,16 грн. (а.с.7, 52). Факт надання теплоносія до будинку [ADDRESS] підтверджується актами від 11.10.2016 року, 11.10.2017 р. та долученими до матеріалів справи актами про зняття показів засобів обліку теплової енергії (а.с. 8, 11-23). Крім того, згідно акту від 06.06.2017р. вбачається, що споживачам по [ADDRESS] з 10.05.2017р. тимчасово відключено гаряче водопостачання, яке було відновлено з 02.06.2017р. (а.с.8). 12.01.2018 р. Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ про солідарне стягнення із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 7666,01 грн. боргу за спожиту теплову енергію та судовий збір, який ухвалою суду від 21.02.2018 року був скасований (справа №462/5954/17). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 64, 67, 68 ЖК України та п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", Постанови КМУ від 21 липня 2005р. №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відтак, у даному випадку, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, є юридичною особою, господарюючим суб`єктом, згідно його статуту має на меті отримання прибутку, а серед видів його діяльності, зазначених у статуті та у відомостях, що містяться в ЄДРПОУ, є надання теплової енергії усім категорії споживачів. Однак, як встановлено судом, відповідачі отримавши послуги з централізованого опалення квартири, від виконання обов`язку по оплаті наданих послуг ухилилися та допустили утворення заборгованості. Згідно відомостей про нарахування та оплату за послуги з центрального опалення у відповідачів станом на 30.06.2017р. заборгованість становила 7666,01 коп., а на 30.09.2018 року становить 12 355, 16 грн. і така виникла за період з 01.02.2015 р. по 30.09.2018 р. (а.с. 7, 52). Відповідачі в судовому засіданні заперечили факт отримання послуг з центрального опалення, покликаючись на відключення їх квартири від центрального опалення. При цьому, питання відключення від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №169 від 06.11.2007 року. Даним Наказом заборонено відключення окремих квартир від системи центрального опалення та встановлення індивідуального опалення в них. Відключення опалення можливе тільки цілого будинку з письмової згоди всіх мешканців та позитивного рішення міжвідомчої комісії. Надання дозволу щодо влаштування індивідуального опалення і відключення від мереж центрального опалення в багатоповерзових житлових будинках регулюється «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 та «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» при відмові споживачів від централізованого теплопостачання який затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства №4 від 22.11.2005 року, із змінами внесеними наказом №169 від 06.11.2007 р. Питання відключення від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання розглядається міжвідомчою комісією і при позитивному рішенні затверджується органом місцевого самоврядування, що і є дозволом на отримання технічних умов, проектування, проведення робіт і їх здачі в експлуатацію у встановленому порядку. Водночас відповідачі не представили доказів, які б свідчили про відключення квартири [ADDRESS] від мережі центрального опалення на законних підставах, тому такі їх покликання нічим не підтвердженні і не беруться судом до уваги. Судом також встановлено, що договір на постачання теплової енергії за між позивачем та відповідачами не укладався. Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачі, отримавши за спірний період послуги з центрального опалення, мали обов`язок оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, оскільки відповідачами допущено утворення заборгованості в розмірі 12 355,16 грн. за період з 01.02.2015 р. по 30.09.2018 р., тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 1762 грн. судового збору.

Outcome: approved