Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

05.02.2020 року до Березівського районного суду Одеської області звернулося Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області (Миколаївський рибоохоронний патруль) з позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення адміністративного правопорушення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Миколаївським районним судом Миколаївської області 16.07.2019 року винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №480/1215/19 відносно [PERSON] згідно з якою останнього визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення за ч.4 ст 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Так, судом при розгляді вказаної справи було встановлено, що 03.07.2019 року [PERSON] перебуваючи на річці Березань біля с. Червоне Поле Миколаївського району Миколаївської області займався виловом риби промисловим знаряддям лову без дозволу на промисел, чим порушив п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», чим заподіяв шкоду рибним запасам України на 1700 грн., розрахованих відповідно до «Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року №1209 (далі - ТАКС Постанова КМУ №1209 ). Проте, під час винесення постанови по справі, відповідно до ст. 40 КУпАП судом не прийнято рішення про вішкодування шкоди завданої незаконними діями відповідача рибному господарству України, обчисленої згідно зазначених Такс. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 20.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 16.03.2020 рік на 10:00 годину. Відповідно до наказу №5-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантинуз метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. Справа неодноразово відкладалася у зв`язку з карантином. Представник позивача у судове засідання 19.10.2020 року не з`явився. Водночас, 23.04.2020 року представник позивача подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов підтримує в повному обсязі, просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні 19.10.2020 року під час розгляду справи не визнав позов,оскільки є інвалідом ІІІ гр. та учасником бойових дій. Однак після надання пояснень позовні вимоги визнав, на підтвердження цього надав власноручно написану ним заяву про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача, визнання позову відповідачем, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16.07.2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 480/1215/19 щодо [PERSON] встановлено, що 21.06.2019 року [PERSON] перебуваючи на річці Березань біля с. Червоне Поле Миколаївського району Миколаївської області проводив лов риби сіткою месиновою. Під час затримання виявлено рибу тарань в кількості 20 шт, розміром 9-16 см, вагою 1,85 кг. Даною постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. З конфіскацією заборонених знарядь лову в дохід держави та риби тарань в кількості 20 шт. За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України передбачено: «… постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.». Відповідно ч. 1 ст. 40 КУпАП, якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Як вбачається зі змісту постанови Миколаївського районного Миколаївської області від 16 липня 2019 року, питання про відшкодування [PERSON] спричиненої ним шкоди відповідно до розрахунку ТАКС Постанови КМУ №1209 ( кількість тарані* один неоподаткований мінімум доходів громадян*5) 20*17*5= у сумі 1700 гривень вирішено не було. Згідно із частини третьої ст. 40 КУпАП питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, може вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Згідно частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25 червня 1991 року № 1264-XII підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів адміністративної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 цього ж Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. За змістом ст. 20 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" від 08 липня 2011 року № 3677-VI шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 52 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" порушення вимог цього Закону тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність відповідно до закону. У ч. 2 ст. 10 Закону України "Про тваринний світ" від 13 грудня 2001 року № 2894-III (далі - Закон № 2894-III) закріплено, що громадяни відповідно до закону зобов`язані охороняти тваринний світ і середовище перебування диких тварин; використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону; відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Згідно із п. 1 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 895, Державне агентство рибного господарства України (далі - Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання га відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Таким чином, управління Державного агенства рибного господарства у Миколаївській області є територіальним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства і рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності. Тобто, Миколаївський рибоохоронний патруль на підставі виниклих обставин та наданих повноважень підготував цей позов від імені Держави та діє в її інтересах. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В сенсі наведених норм та викладених обставин, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову, а тому вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Держави спричинену його діями рибному господарству України шкоду у загальній сумі 1700 гривень. Щодо посилань відповідача про звільнення від сплати судових витрат, то суд вважає зазначити, що законом України про «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору лише інвалідів І та ІІ групи, водночас відповідач є інвалідом ІІІ групи. Щодо посилань на учасника бойових дій, то з урахуванням рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/70/20 від 06 травня 2020 року, остання зробила висновок, що судовий збір не стягується з учасників бойових дій тільки у разі, якщо вони звертаються за захистом своїх порушених прав, які пов`язані із ветеранським статусом. За таких обставин, у відповідності до положень ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 1921 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved