Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що між позивачем та ВАТ «[PERSON] банк Аваль», правонаступником якого позивач, було укладено кредитний договір. Згодом укладено зміни попереднього кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань боржником, між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки. В 2014 році позивач зробив власний перерахунок заборгованості за кредитом з підстав встановлення дійсного розміру відсотків за кредитом. Позивачем встановлено значне завищення відсоткової ставки, тому він вважає, що кредитний договір є нікчемним та просить застосувати наслідки нікчемності договору. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. Відповідач відзив не надав. Третя особа пояснень щодо предмета позову не надав. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. З досліджених матеріали справи, вбачається, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~10\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 15 серпня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", на сьогодні Публічним акціонерним товариством "[PERSON] Аваль" було укладено кредитний договір №014/134790/3101/82. З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно цього кредитного договору було також укладено Договір іпотеки № 014/3101/134790 від 15 серпня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за номером в реєстрі №973, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-3 квартира №23, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору [PERSON] надає Позичальнику кредит у сумі 205020,00 доларів США, в свою чергу Позичальник повинен відповідно до п. 1.2. Кредитного договору виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми за цим Договором не пізніше 15 серпня 2017 року. Пунктом 1.4. Кредитним договором передбачено, що процентна ставка за користування кредитом складає 13,3 % річних. Відповідно до висновку за результатами проведення експертно-економічного дослідження, виконаного Київською незалежною судово-експертною установою, від 27.11.2014 року за № 1014, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту кредитним договором № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року не визначені, що свідчить про нормативне недотримання документального оформлення кредитного договору № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року (Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року), процентна ставка за користування кредитом, зазначена в умовах кредитного договору № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року, на момент його укладення в розмірі 13,5 % річних, є нижчою від реальної процентної ставки, встановленої експертним дослідженням, яка становить фактично 17,17 %, чим суттєво порушено права боржника. Позивач у своєму позові посилається на те, що [PERSON] навмисно ввів позичальника в оману про отримання кредиту та під час підписання кредитного договору. Не повідомив його про реальну процентну ставку та суму абсолютного значення подорожчання кредиту, у зв'язку з чим позичальник не мав достовірну та повну інформацію про істотні умови кредитування про сукупну вартість кредиту до та під час підписання кредитного договору. Однак, з такими висновками суд погодитися не може, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно ст.\~638\~ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується вищезазначеними обставинами справи та наявними в матеріалах справи письмовими доказами, між сторонами було укладено Кредитний договір, який укладений в письмовій формі, як того вимагає ст.ст. 639,1054 ЦК України. Кредитний договір підписаний обома сторонами, що не оспорено жодною із сторін у відповідності до вимог чинного законодавства. Отже, між сторонами укладено кредитний договір, який відповідає вимогам закону, зокрема ст.ст. 1054,1055\~ЦК України та ст.ст.\~18-19\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" (в їх редакціях, що були чинними на момент укладення 15.08.2007 року кредитного договору між сторонами), оскільки в спірному кредитному договорі визначені істотні умови договору, зокрема: строк дії договору, предмет договору (розмір кредиту), умови і порядок надання кредиту, розмір щомісячних платежів по кредиту та відсоткам; загальну суму кредиту та загальну суму кредиту з урахуванням відсотків.; ефективну процентну ставку та подорожчання кредиту і таке інше, а тому підстав для визнання його недійсним, в силу ст. 215 ЦК України, колегія суддів не вбачає. Посилання [PERSON] в позові на те, що до кредитного договору мають бути застосовані наслідки нікчемного правочину, оскільки банком неправильно проводиться нарахування відсотків по кредитному договору, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці обставини не можуть бути підставою нікчемності договору, так як відсоткова ставка по договору встановлена та погоджена сторонами при укладенні договору, а правильність нарахування заборгованості по кредиту, в тому числі по відсоткам, може бути перевірена судом лише в разі звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом і не може бути підставою невідповідності договору чинному законодавству. Посилання [PERSON] на несправедливі умови кредитного договору є необґрунтованими, оскільки відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику (позивачеві), це виходить зі змісту положень ст.ст. 1046,1064 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.\~215\~ЦК України - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", - нікчемні правочини, це правочини, якщо їх нікчемність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч.1 ст. 224\~ЦК України тощо) та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст. 222, ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 225\~ЦК України тощо). Оскільки кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, тому застосувати наслідки його нікчемності немає підстав. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed