Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 03.08.2014 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № ABHORG132890013, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 14654,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак відповідач зобов»язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 15.09.2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 22465,00 грн., що змусило позивача звернутися до суду з позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні, пояснила, що банк свої зобов»язання за договором виконав, перерахувавши кошти на рахунок Марейкина, рахунок на ім»я [PERSON] не відкривався, чому було перераховано меншу суму, ніж та що вказана у договорі, представник не зміг відповісти, зазначивши що з продавцем були домовленості. Відповідач, його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні, пояснили, що банк не довів суду, що виконав свої зобов»язання за договором, умови та правила не підписані відповідачем, вікна йому не поставили, з меморіального ордеру не видно, що гроші перераховувалися продавцю, в тому числі у сумі 14654,00 грн. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши усі докази у сукупності, суд вважає що позов не є обґрунтованим, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.08.2014 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № ABHORG132890013, за умовами якого, банк зобов'язувався надати [PERSON] кредит на наступні цілі: оплати/часткової оплати за товар (вікна/двері, вікно) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Марейкін ( надалі - продавець) № 26004051813220 у Донецькому РУПАТ КБ "Приватбанк" м. Донецьк, МФО 335496, код ЄДРПОУ [NUMBER]. Загальна вартість кредиту становить 14 654,00 грн. Згідно умов укладеного кредитного договору, договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання споживчого кредиту фізичним особам, що розміщені на сайті банку. За запитом суду на підставі клопотання відповідача про витребування доказів, банк надав суду витребувані документи та письмові пояснення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до п. 1.19-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Нормами «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженої Постановою НБУ №254 від 18.06.2003 та зареєстрованої в міністерстві юстиції за № 559/7880 від 08.07.2003 (зі змінами та доповненнями) встановлено перелік перинних документів, які складаються банками, залежно від здійснюваних ними операцій. Відповідно до розділу 4 вищезазначеного Положення, операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Тобто, залежно від того, чи проводилась видача готівки через касу банку, чи відбувалось її списання з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, це повинно підтверджуватись відповідними документами (касовими чеками або меморіальними ордерами). Серед документів, суду надано меморіальний ордер № HSAV4BGJFS від 04 серпня 2014 року. Відповідно до наданого меморіального ордеру, з рахунку, який належить [PERSON] (22030058016553) перераховано на рахунок ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" (одержувач Взаиморасчет по кредитам "Рассрочка" п/р № 29021827000025) грошові кошти в розмірі 14 654,00 грн. Хоча, відповідно до п.п. а, п. 9 заяви позичальника №ABHORG132890013, наданої ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», оплати/часткові оплати товару, згідно з переліком (надалі-Товар) надається шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Марейкина ( надалі-Продавець) №26004051813220. Однак, у меморіальному ордері № HSAV4BGJFS від 04 серпня 2014 року, зазначено рахунок, на який здійснено перерахування, а саме №29021827000025, який не співпадає з тим, який вказано у заяві позичальника. Таким чином, кредитор не підтвердив факт виконання зобовязань за кредитним договором. У судовому засіданні 04.04.2016 року, судом було досліджено додатково надісланий представником позивача меморіальний ордер № BLFZ0XUV91 від 04 серпня 2014 року, відповідно до якого ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" перерахував на розрахунковий рахунок [PERSON] (підприємця) грошові кошти в розмірі 13 349,79 грн. Оплата виконана згідно з рахунком-фактурою від 03.08.2014 року. Однак, зазначений меморіальний ордер не містить ані підпису, ані печатки працівника банку та не містить обов'язкових реквізитів, встановлених для первинних бухгалтерських документів Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні". Крім того, згідно рахунку-фактури, за яким здійснювалась оплата, вартість вікон становить 14 564,00 грн. (а сума кредиту згідно підписаного договору складає 14 654,00 грн.), в той час, як відповідно до меморіального ордеру № BLFZ0XUV91, наданого банком, перераховано було 13 349,79 грн. Причини розбіжностей в сумах та чому саме було перераховано суму значно меншу ніж та, що встановлена кредитним договором (згідно заяви позичальника), представник банку пояснила наявністю якихось домовленостей між банком та [PERSON], однак обґрунтувати розбіжності фактично не змогла. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що фактично зобов'язання за кредитним договором не виконано, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання кредиту. Крім того, відповідачем було надано договір на встановлення ПВХ конструкцій на загальну суму 14 654,00 грн., який укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON] З огляду на вищевикладене, [PERSON] не мав жодних правовідносин з [PERSON], а відтак, відсутні підстави для отримання грошових коштів від [PERSON], що також фактично свідчить про безпідставність перерахування грошових коштів банком [PERSON] Таким чином, ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" не надав суду доказів належного виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 615 Цивільного Кодексу України, внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Відповідно до ч. 3 ст. 622 ЦК України, у разі відмови кредитора від договору (стаття 615 цього Кодексу) боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі. Крім того, п.8 кредитного договору визначено рахунок, на який будуть зараховуватись платежі за кредитним договором, однак не зазначено власника цього рахунку. Відповідно до "Умов надання споживчих кредитів фізичним особам - "Розстрочка", на які посилається позивач, та які не підписані позичальником, для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. Разом з тим, договору на відкриття банківського рахунку надано не було. В усних поясненнях представник позивача вказав на те, що грошові кошти, перераховані за меморіальним ордером № HSAV4BGJFS від 04 серпня 2014 року (в ордері вказано : платник [PERSON], одержувач ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК") мало місце первісне перерахування коштів, на розрахунковий рахунок [PERSON], для подальшого їх перерахування [PERSON], як то передбачено кредитним договором, однак доказів на підтвердження даних обставин (договору на відкриття банківського рахунку на ім'я [PERSON]Г) суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного Кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.1 ст.1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1067 ЦК України, банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. Правовідносини, що виникають під час відкриття банками поточних рахунків клієнтів, регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492. Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затверджене постановою Правління Національного банку України від 19.04.2005 №137 (із змінами) та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку. Щодо нарахування позивачем штрафу (процентної та фіксованої складової) та пені за користування кредитом, суд дійшов висновку про безпідставність зазначених позовних вимог з огляду на наступне. Посилання позивача на документ «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), є безпідставним, оскільки з вказаним документом відповідач не був ознайомлений, що підтверджується відсутністю підпису відповідача у даному документі. Відповідно до ст.208 Цивільного кодексу України, правочини між юридичною та фізичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони, в належній формі, досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до розяснень Міністерства юстиції України щодо форми правочинів від 19.04.2011, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові Верховного Суду України в кредитних спорах, а саме, у справі 6-16цс15 від 11.03.2015 року, суд дійшов правового висновку (правової позиції), що згідно з частинами першою, другою статті 207 Цивільного Кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що за відсутності підпису позичальника під Умовами надання споживчого кредиту, доводи позичальника про його неознайомлення з умовами надання кредиту, не можна визнавати необґрунтованими, навіть за відсутності позову про визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Згідно вимог ч. 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. ст. 57-59 ЦПК України\~визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, та оцінивши докази в їх сукупності, з врахуванням наданого сторонами обсягу доказів, суд вважає, що позов не знайшов свого підтвердження у суді, вимоги не доведені позивачем, є безпідставними, тому у задоволенні позову треба відмовити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed