Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

29.11.2018 року АТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 19.10.2007 року АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] уклали кредитний договір №NKXRRX04840039, відповідно до якого вищевказаний банк надав відповідачці кредит у розмірі 3300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що [PERSON] порушила кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим станом на 04.10.2018 року виникла заборгованість у розмірі 24167,87 грн., яка складається з: 1189,35 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 21351,48 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1127,04 грн. - штрафу (процентна складова), просив суд стягнути з відповідачки на свою користь 24167,87 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою від 20.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а також у відповідності до ст. 274 ЦПК України ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням про це сторін. Ухвалою від 06.03.2019 року задоволено клопотання представника відповідачки та здійснено перехід з розгляду цивільної справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вважає, що стягнення з відповідачки комісії є несправедливим, оскільки рішенням Єланецького районного суду від 29.01.2015 року з неї вже стягнуто комісію, а подвійної сплати боргу законодавством не передбачено, тому просив суд закрити провадження у справі у цій частині. Також вважає неконституційним застосування до відповідачки трьох видів відповідальності у вигляді двох штрафів та пені. Крім того, вважає, що оскільки пеня не може перевищувати суму збитків, яка, на його думку дорівнює нулю, то і сума санкцій не може бути більшою. Матеріали позовної заяви не містять належних доказів щодо розрахунків відповідача з банком, правомірності нарахування комісії, неустойки, які мають відображатися у виписці по рахунку. Вислухавши представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Частиною першою\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 19.10.2007 року ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приват Банк", та [PERSON] уклали кредитний договір №NKXRRX04840039, відповідно до якого вищевказаний банк надав відповідачці строковий кредит у розмірі 3300 грн. на строк 24 місяці з 19.10.2007 року по 19.10.2009 рік включно, з умовами сплати за користування кредитом в період з "20" по "25" число кожного місяця відсотків у розмірі 1% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 79,2 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 550 грн. в обмін на зобов`язання відповідачки на повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки (а. с. 7). Відповідачка взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 10.01.2014 року у цивільній справі №476/1380/13-ц позов ПАТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" повну суму заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка утворилася станом на 19.09.2013 року у сумі 5930,17 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 2638.45 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 259.65 грн., заборгованості по комісії в сумі 1350,55 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1181.52 грн. судовий збір у розмірі 59, 90 грн. Цим же рішенням зменшено розмір пені на всю нараховану суму і відмовлено в задоволенні позову про її стягнення (а. с. 114-115 ). Вищевказане рішення суду в частині стягнення пені оскаржено ПАТ КБ "Приват Банк" у апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11.03.2014 року рішення суду залишено без змін (а. с. 56-57, 84-86). Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.12.2014 року , постановленої за наслідком розгляду касаційної скарги Банку, ухвала апеляційного суду у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені скасована, а справа у цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 56-57, 84-86). Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.01.2015 року рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10.01.2014 року в частині стягнення пені скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" 3000 грн. пені по кредитному договору від 19.10.2007 року (а. с. 56-57, 84-86). Згідно інформації Єланецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області від 06.02.2019 року за вих. №486, постановою старшого державного виконавця від 17.01.2018 року закінчено виконавче провадження по стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 3059,30 грн. у зв`язку з повним фактичним виконанням боржником рішення суду. Станом на 16.01.2019 року відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] не зареєстровано (а. с. 63, 134). Проте, представник позивача вважає, що раніше ухвалене рішення суду не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, і які нараховані після винесення попереднього рішення суду. У зв`язку з цим представник позивача просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №NKXRRX04840039 від 19.10.2007 року нараховану їй з 19.10.2007 року по 04.10.2018 року у розмірі 24167,87 грн., яка складається з: 1189,35 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 21351,48 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1127,04 грн. - штрафу (процентна складова). Із позовної заяви вбачається, що кредитна заборгованість у розмірі 24167,87 грн. складається із неустойки і комісії. Строк кредитування, визначений кредитним договором, укладеним між сторонами становить 24 місяці з 19.10.2007 року по 19.10.2009 року. Тобто на момент звернення позивача до суду з даним позовом цей строк закінчився. Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18 та від 31.10.2018 року у справі №14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договром строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор, у цьому випадку, має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 ст. 625 Цк України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти, комісію та неустойку, проте, має право на отримання компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Із викладеного слідує, що підстави для покладення на відповідачку обов`язку сплатити на користь позивача заборгованості у розмір 24167,87 грн., яка складається з: 1189,35 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 21351,48 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1127,04 грн. - штрафу (процентна складова), відсутні. Суд не може погодитись з позицією представника відповідачки про необхідність закриття провадження у справі через наявність рішення суду щодо стягнення заборгованості за даним договором, оскільки даний позов та позов по справі №476/1380/13-ц стосуються різних періодів нарахування заборгованості за одним і тим же кредитним договором, тому мають різний предмет та підстави, а, отже, відсутні підстави для закриття провадження у справі за\~ст. 255 ЦПК України. Також суд не може взяти до уваги клопотання представника відповідачки про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені. За змістом\~статей 256-258 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Суд вважає, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки, після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої\~статті 1050 ЦК України\~позивач не\~мав права\~нараховувати комісію\~та неустойку\~за кредитом,\~то вимоги\~про стягнення\~таких платежів\~є необґрунтованими.\~Отже,\~відсутні правові\~підстави для\~застосування позовної\~давності. З огляду на вищевикладене, також суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки. Оскільки, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування сплаченого під час подачі судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed