Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство ,,Альфа-Банк" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.05.2012 року між ПАТ ,,Сведбанк" та ПАТ ,,Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а 15.06.2012 року між ПАТ ,,Дельта Банк" та ПАТ ,,Альфа Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі кредитного договору № 2626/0808/71-015 від 14.08.2008 року, укладеного між ВАТ ,,Сведбанк" (правонаступник ПАТ ,,Сведбанк") та [PERSON] Позивач зазначив, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON] має заборгованість за кредитом - 49747,26 доларів США та за відсотками - 12598,97 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань між ВАТ ,,Сведбанк" та [PERSON] 14.08.2008року був укладений договір Поруки № 2626/0808/71-015-Р-1. Відповідно до умов Договору поруки відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі на підставі наявних доказів та матеріалів. При цьому явка позивача протокольною ухвалою суду була визнана обов'язковою, про що позивач був двічі належним чином повідомлений. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав клопотання про закриття провадження по справі, оскільки існує судове рішення в аналогічній цивільній справі, що набрало законної сили. З цього приводу судом була винесена відповідна ухвала. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позовної заяви заперечив, подав письмове заперечення. Пояснив, що існує судове рішення в аналогічній цивільній справі, що набрало законної сили. Вказаним рішенням було розглянуто той самий предмет спору між тими ж сторонами, що у вказаній справі (в задоволенні позовних вимог було відмовлено), тому просив закрити провадження в частині тієї заборгованості, яка вже була предметом судового розгляду. Також наголосив на тому, що відпали підстави для солідарного стягнення заборгованості, оскільки зобов'язання поручителя припинились ще на початку 2015 року. Крім того, звернув увагу суду на відсутність оригіналів документів, які витребовувались судом у позивача, що унеможливлює задоволення позовних вимог. Більш того, зазначив, що підпис [PERSON] на заяві про видачу готівки не належить його довірителю, однак дослідити такий документ не має можливості, оскільки банк не надав оригінали цих документів. З урахуванням неприбуття представника позивача, явка якого була визнана судом обов'язковою, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідачів, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини. Судом встановлено, що 14.08.2008 року між ВАТ ,,Сведбанк" (правонаступник ПАТ ,,Сведбанк") та [PERSON]. був укладений кредитний договір № 2626/0808/71-015, згідно з умовами якого банк брав на себе зобов'язання надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 66000,00 доларів США. Пункт 1.2 кредитного договору передбачав, що кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження переходу до нього права вимоги, яке належало ПАТ „Сведбанк", надані копії договорів купівлі - продажу прав вимоги з відповідними актами приймання- передачі прав вимоги та додатками. Обов'язок первісного кредитора у зобов'язанні передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, встановлений і ст. 517 ч. 1 ЦК України. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ПАТ «Дельта Банк» сплатив первісному кредитору ПАТ «Сведбанк» за договором від 25 травня 2012 року купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ціну купівлі, визначену договором, в тому числі за кредитом [PERSON] Цей факт був встановлений та визначений рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15.10.2015 року (№ 372/1045/15-ц). Щодо безпосередньо самої заборгованості та позовних вимог. Розрахунок заборгованості, який надав позивач разом із позовною заявою, визначає початок правовідносин 14.06.2008 року, а перший за графіком платіж вказується 18.06.2012 року, при цьому відповідно до умов Додатку № 1 до кредитного договору перший платіж визначений 10.09.2008 року. Тобто в розрахунку не взято до уваги період з 14.06.2008 року по 18.06.2012 року, що не дає змоги встановити дійсний розмір заборгованості. Крім того, п. 3.1 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом щомісяця. З урахуванням цього, з метою встановлення дійсного розміру заборгованості, явка позивача була визнана судом обов'язковою, а також направлений запит позивачу про витребування ориганалів кредитного договору, договору поруки, додатків до цих договорів та надання суду розрахунку заборгованості. Позивач був належним чином повідомлений, однак не виявив бажання надати суду відповідні докази. Зважаючи на наведене, а також на відсутність фінансово-бухгалтерських документів, суд позбавлений можливості дослідити та встановити дійсний розмір заборгованості за кредитом та відсотками. Крім того, судом береться до уваги той факт, що в матеріалах справи міститься копія вимоги (№ 56098-102-б/б від 05.07.2016 року) на ім'я відповідачів про погашення заборгованості. Однак, на підставі розрахунку, який був наданий позивачем, вбачається, що заборгованість за кредитним договором (після останнього платежу) виникла 01.09.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Інших доказів того. Що позивач звертався до поручителя із вимогою про погашення боргу в матеріалах справи не має. Таким чином, суд приходить до висновку про необгрунтованість солідарного стягнення заборгованості, оскільки порука припинилась до пред'явлення такої вимоги. Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 59 Цивільного процесуального кодексу України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до статті 64 Цивільного процесуального кодексу України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно із статтею 212 Цивільного процесуального кодексу України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведені належними доказами ті обставини, на які він посилався у позовній заяві. Позивач проігнорував запит суду про витребування оригіналів документів, надання розрахуку та пояснень до нього, не довів наявність та розмір фактичної заборгованості [PERSON], а також не направив свого представника до суду, хоча явка позивача була визнана судом обов'язковою. Судом також був зроблений (на підставі наявних матеріалів) висновок про припинення поруки, що унеможливлює солідарне стягнення заборгованості. На підставі сукупності наявних доказів та встановлених фактів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги необгрунтовані, не доведені позивачем, а позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed