Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Представник позивача звернувся з даним позовом до суду посилаючись на те, що 01 листопада 2013 р. між відповідачами [PERSON], як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON], як орендарем укладено Договір оренди № 1, предметом якого виступало надання в оренду нежитлових приміщень площею 330 кв. м., розташованих по вул. Іванціва, 24 А в смт. Отинія Коломийського району. Також, 01 листопада 2013р. між відповідачами [PERSON], як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON], як орендарем укладено Договір оренди № 2, предметом якого виступало надання в оренду нежитлових приміщень площею 350 кв. м.,розташованих по вул. Іванціва, 24 А в смт. Отинія Коломийського району. Крім того, 01 серпня 2013р. між відповідачами [PERSON], як орендодавцем та ПП «Фабрика дитячих меблів», як орендарем укладено Договір оренди б/н, предметом якого виступало надання в оренду нежитлових приміщень площею 300кв.м. та 400кв.м., що також знаходяться за вищевказаною адресою. У відповідності до п. 2.1, кожного із трьох вищезгаданих Договорів оренди встановлено, що приміщення надається в оренду на строк 12 місяців з моменту прийняття його за Актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього Договору. Враховуючи те, що дати підписання Актів приймання-передачі нежитлових приміщень співпадають з датами укладення Договорів, то на сьогоднішній день дія Договорів оренди закінчилась. Датою закінчення строку Договорів оренди є: Договору оренди № 1 від 01.11.2013р., укладеного між відповідачами [PERSON] та ФОП [PERSON] 02.11.2014р.; Договору оренди № 2 від 01.11.2013р., укладеного між відповідачами [PERSON] та ФОП [PERSON] 02.11.2014р.; Договору оренди б/н від 01.08.2013р., укладеного між відповідачами [PERSON] та ПП «Фабрика дитячих меблів» 02.08.2014р. Але не зважаючи на те, що дія вказаних договорів закінчилась, а відповідач [PERSON] численними судовими рішеннями був позбавлений будь-яких майнових прав на нерухоме майно за адресою вул. Іванціва 24 А в смт. Отинія, 17 грудня 2014р. його представник на судовому засіданні у господарському суді Івано-Франківської області долучив до матеріалів справи № 909/1510/13 копії [PERSON] до Договорів оренди нежитлових приміщень, якими термін оренди приміщень продовжено на 34 місяці, а саме: - [PERSON] № 1 від 31.10.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 01.11.2013р., яким п. 2.1. Договору викладено в наступній редакції: «Приміщення надається в оренду на строк 34 місяці з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього Договору». - [PERSON] № 1 від 31.10.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень № 2 від 01.11.2013р., яким п. 2.1. Договору викладено в наступній редакції: «Приміщення надається в оренду на строк 34 місяці з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього Договору». - [PERSON] № 1 від 31.07.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень від 01.08.2013р., яким п. 2.1. Договору викладено в наступній редакції: «Приміщення надається в оренду на строк 34 місяці з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього Договору». Вказує, що про усі вищезазначені [PERSON] позивач ПП «Карпатресурс» дізнався тільки 17.12.2014р. на судовому засідання по справі № 909/1510/13, що викликає сумніви у даті їх складення та підписання, оскільки предметом господарської справи є усунення перешкод у користуванні орендарями майном, а закінчення терміну дії Договорів взагалі унеможливлює задоволення позову. Усі вище перелічені [PERSON] до Договорів оренди вважає недійсними, такими що суперечать нормам чинного законодавства, та такими що не створюють жодних прав і обовязків та не несуть жодних юридичних наслідків. Вказує, що попередніми судами в повній мірі встановлено безпідставність заявлених вимог [PERSON] щодо нерухомого майна яке знаходиться за адресою вул. Іванціва 24 А в смт. Отинія, а оскільки відповідач [PERSON] не набував права власності на майно, у нього не було жодних правових підстав для укладення оскаржуваних Договорів оренди № 1 від 01.11.2013р., №2 від 01.11.2013р. та б/н від 01.08.2013р. а також [PERSON] до нього. Єдиним власником рухомого і нерухомого майна по вул. Іванціва 24А та 24Б в смт. Отинія, Коломийського району Івано-Франківської області являється позивач ПП «Карпатресурс» на підставі Договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 30 травня 2008р., а тому право володіння, користування і розпорядження вказаним майном належить саме позивачу, а отже укладення оспорюваних [PERSON] від 31.07.2014р., від 31.10.2014р. та від 31.10.2014р. до Договорів оренди спрямовані на порушення конституційних прав і свобод ПП «Карпатресурс», а також на незаконне заволодіння майном позивача, а тому в силу закону є недійсними. Уточнивши позовні доводи представник позивача вказав, що 06 жовтня 2015р. Коломийським міськрайонним судом ухвалено рішення по справі № 346/881/14-ц за позовом ПП «Карпатресурс» до [PERSON], ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] та ПП «Фабрика дитячих меблів» про визнання вищезгаданих Договорів оренди недійсними. Відповідно до вищезазначеного рішення, суд позов задовольнив, визнав недійсним договір оренди № 1 від 01 листопада 2013 року, укладений між [PERSON] та ПП [PERSON]на 330 кв.м. нежитлових приміщень за адресою вул. Іванціва, 24 А в смт. Отинія Коломийського району; визнав недійсним договір оренди № 2 від 01 листопада 2013 року, укладений між [PERSON] та ПП [PERSON] на350 кв.м. нежитлових приміщень за адресою вул. Іванціва, 24 А в смт. Отинія Коломийського району; також визнав недійсним договір оренди від 01 серпня 2013 року, укладений між [PERSON] та ПП "Фабрика дитячих меблів" на 300 кв.м. та 400 кв.м. нежитлових приміщень за вищевказаною адресою. Зазначає, що ухвалюючи вищезазначене рішення суд виходив з того, що судові рішення, які стали підставою для укладення договору про поділ майна, що є у спільній частковій власності, скасовані, та відповідно до ст.ст. 203 і 215 ЦК України Договір від 24.05.2013 року про поділ майна, укладений між ПП "Карпатресурс", [PERSON] і [PERSON] є недійсним з моменту його укладення. Враховуючи скасування апеляційною інстанцією рішення від 09.12.2011 року та ухвали від 10.08.2012 року, додаткового рішення від 16.11.2012 року,\~\~а також визнання недійсним Договору про поділ майна підприємства від 24.05.2013 року, відповідач [PERSON] не набув статусу власника цього майна, яке належало ПП «Карпатресурс»та відповідно не мав права укладати оскаржувані договори, що є підставою для визнання їх недійсними. Отже, у звязку із визнанням судовим рішенням, яке набрало законної сили, недійсними Договорів оренди, в силу вимог ЦК України недійсними є і [PERSON] укладені до них, оскільки оспорювані [PERSON] без Договорів оренди не спрямовані на виникнення, зміну чи припинення суспільних відносин, що є основною кваліфікуючою ознакою правочину. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені ним в судовому засіданні доводи позовної заяви та просив суд визнати недійсними: [PERSON] № 1 від 31.10.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 01.11.2013р.,що укладений між [PERSON], та Фізичною особою-підприємцем [PERSON]; [PERSON] № 1 від 31.10.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень № 2 від 01.11.2013р., що укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON]; [PERSON] № 1 від 31.07.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень від 01.08.2013р., що укладений між [PERSON] та ПП «Фабрика дитячих меблів». Відповідачка [PERSON], представляючи і інтереси відповідачів [PERSON],\~ фізичної особи - підприємця [PERSON],\~ [PERSON] підприємства "Фабрика дитячих меблів" позов не визнала, подала до суду письмове заперечення, котрого підтримала у судовому засідання та пояснила, що на її думку позиція позивача про те, що всі вищевказані [PERSON] до Договорів оренди є недійсними, оскільки рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.01.2014р у справі № 346/5710/13-ц визнано недійсним Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності від 24.05.2013 р., яким встановлювалось право власності [PERSON] на передані ним в оренду відповідачам виробничі приміщення, є хибною. Мотивує тим, що 01 листопада 2013 року між [PERSON] та нею, [PERSON], укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 1, предметом якого є приміщення за адресою: Івано-Франківська обл.. Коломийський район смт. Отинія, вул., Іванціва, 24-А, площею 330 кв.м. В подальшому [PERSON] № 1 від 31.10.2014р.до даного Договору були внесені зміни до п. 2.1. та встановлено строк оренди 34 місяці з моменту прийняття приміщення за актом приймання-передачі. 01 листопада 2013 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 2, предметом якого є приміщення за адресою: Івано-Франківська обл.. Коломийський р-н, смт. Отинія, вул. Іванціва, 24-А, площею 350 кв.м. В подальшому [PERSON] № 1 від 31.10.2014 р. до даного Договору були внесені зміни до п. 2.1. та встановлено строк оренди 34 місяці з моменту прийняття приміщення за актом приймання-передачі. 01 серпня 2013 року між відповідачами [PERSON] та ПП «Фабрика дитячих меблів» укладено Договір оренди, предметом якого є приміщення за адресою Івано-Франківська обл.. Коломийський р-н. смт. Отинія, вул., Іванціва, 24-А, площею 300 кв.м. та 400 кв.м. В подальшому [PERSON] № 1 від 31.07.2014р. до даного Договору були внесені зміни до п.2.1. та встановлено строк оренди 34 місяці з моменту прийняття приміщення за актом приймання-передачі. Вказує, що оскаржувані позивачем [PERSON] мають на меті внесення змін до вже існуючих між сторонами правовідносин оренди договорів, а отже, на її думку, не можуть становити окремий предмет спору поза їх взаємозв'язок із основним правочином - Договорами оренди нежитлових приміщень. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2014 року (суддя Димашок В.П.) у справі № 346/881/14-ц за позовом ПП «Карпатресурс» до підприємців [PERSON] та [PERSON] та ПП «Фабрика дитячих меблів» про визнання Договорів оренди недійсними, в задоволенні позовних вимог відмовлено. В обґрунтування ухваленого рішення суд посилався на вимоги ст.. 334 ЦК України, де зазначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Також суд зазначив: «Також у відповідності до п. 5 Постанови № 5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якщо право на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону.» Одночасно судом було встановлено, що «стopoнaми при укладенні договорів оренди було дотримано загальних вимог передбачених ст.. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину... А тому у відповідності до ст. 215 та ст. 203 ЦК України відсутні підстави недійсності правочинів». Дане рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2014 року було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2014 року. Зазначила, що рішенням Коломийського міськрайоного суду від 06.10.2015 року визнано вищезгадані три договори оренди недійсними, дане рішення вступило в законну силу 17.10.2015 року, тому вважає, що у даній справі про визнання недійсними додатків до згаданих договорів оренди немає предмету і підстав позову, а тому даний позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вказана норма кореспондується також у п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова) у якій зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктом 7 Постанови встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст.. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В силу ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено у судовому засіданні, що позивачу [PERSON] підприємтсву "Карпатресурс" на підставі договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 30.05.2008 року належить 96/100 частин цілісного майнового комплексу Отинійської меблевої фабрики Коломийського району. 25.11.2011 відповідач [PERSON] будучи директором підприємства звернувся до суду з позовом до ПП "Карпатресурс" про стягнення 416509, 79 грн. боргу. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.12.2011 року даний позов задоволено та 10.08.2012 року винесено ухвалу про порядок виконання рішення суду, а саме: здійснено стягнення боргу з ПП "Карпатресурс" у розмірі 419 464, шляхом передачі у власність відповідача по даній справі [PERSON] рухомого та нерухомого майна по вул.Іванціва,24 смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, що належало підприємству. Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.11.2012 року визначено частку нерухомого майна, переданого у власність відповідача [PERSON], яке складається із експериментальної дільниці літ. "Д", трансформаторної літ. "Г", цеху літ. "В", ремонтно-механічної майстерні літ. "Е", сушильного господарства літ. "Ц", прохідної літ. "А", вбиральні літ. "Ш", що становить 54/100 частин цілісного майнового комплексу за вищезазначеною адресою. 24.05.2013 року між відповідачем [PERSON] та іншими співвласниками укладено договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності, реєстровий номер 2066, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківській області від 29.08.2013 року скасовано рішення Коломийського міськрайонного суду від 09.12.2011 року, ухвалу суду від 16.11.2011 року та додаткове рішення від 16.11.2012 року. Відповідач [PERSON] знаючи про апеляційне оскарження вищезазначених рішень Коломийського міськрайонного суду, 01.08.2013 року, на підставі яких були передані відповідачу [PERSON] нежитлові приміщення, уклав з приватним підприємством «Фабрика дитячих меблів» договір оренди та передав в оренду 300 кв. м. сушильного господарства та цеху по вул.Іванціва, 24А смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, вказавши, що приміщення належать йому на підставі договору про поділ майна від 24.05.2013 року. 01.11.2013 року відповідач [PERSON] знаючи про апеляційне оскарження рішень і ухвали касаційної інстанції укладає ще два договори оренди за № 1 та № 2 на спірні приміщення площею 330 кв.м. та 350 кв.м. з приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] У відповідності до п. 2.1, кожного із трьох вищезгаданих Договорів оренди встановлено, що приміщення надається в оренду на строк 12 місяців з моменту прийняття його за Актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього Договору. Враховуючи те, що дати підписання Актів приймання-передачі нежитлових приміщень співпадають з датами укладення Договорів, то на час звернення з даним позовом до суду дія Договорів оренди закінчилась. Датою закінчення строку Договорів оренди є: Договору оренди № 1 від 01.11.2013р., укладеного між відповідачами [PERSON] та ФОП [PERSON] 02.11.2014р.; Договору оренди № 2 від 01.11.2013р., укладеного між відповідачами [PERSON] та ФОП [PERSON] 02.11.2014р.; Договору оренди б/н від 01.08.2013р., укладеного між відповідачами [PERSON] та ПП «Фабрика дитячих меблів» 02.08.2014р. Однак не зважаючи на те, що дія вказаних договорів закінчилась, що відповідач [PERSON] численними судовими рішеннями був позбавлений будь-яких майнових прав на нерухоме майно за адресою вул. Іванціва 24 А в смт. Отинія, 17 грудня 2014р. його представник на судовому засіданні у господарському суді Івано-Франківської області долучив до матеріалів справи № 909/1510/13 копії [PERSON] до Договорів оренди нежитлових приміщень, якими термін оренди приміщень продовжено на 34 місяці, а саме: спірні [PERSON] № 1 від 31.10.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 01.11.2013р., яким п. 2.1. Договору викладено в наступній редакції: «Приміщення надається в оренду на строк 34 місяці з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього Договору»; [PERSON] № 1 від 31.10.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень № 2 від 01.11.2013р., яким п. 2.1. Договору викладено в наступній редакції: «Приміщення надається в оренду на строк 34 місяці з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього Договору»; - [PERSON] № 1 від 31.07.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень від 01.08.2013р., яким п. 2.1. Договору викладено в наступній редакції: «Приміщення надається в оренду на строк 34 місяці з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього Договору». Позивачем ПП «Карпатресурс» на підставі рішення суду апеляційної інстанції від 29.08.2013 року оскаржено дійсність договору про поділ майна від 24.05.2013 року. Рішенням Коломийського міськрайонного суду в задоволенні позову відмовлено, однак рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області рішення першої інстанції скасовано та позов ПП «Карпатресурс» задоволено, визнано недійсним договір про поділ майна. Судові рішення, які стали підставою для укладення договору про поділ майна, що є у спільній частковій власності, скасовані, та відповідно до ст.ст. 203 і 215 ЦК України договір від 24.05.2013 року про поділ майна, укладений між ПП "Карпатресурс",[PERSON] і відповідачем [PERSON]М.є недійсним з моменту його укладення. Враховуючи скасування апеляційною інстанцією рішення від 09.12.2011 року та ухвали від 10.08.2012 року, додаткового рішення від 16.11.2012 року, а також визнання недійсним Договору про поділ майна підприємства від 24.05.2013 року, відповідач [PERSON] не набув статусу власника цього майна, яке належало позивачу ПП «Карпатресурс» та відповідно не мав права укладати оскаржувані договори, що є підставою для визнання їх недійсними. За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння позивача ПП «Карпатресурс» на підставі рішення суду та укладеного договору про поділ майна від 25.05.2013 року, але в подальшому дане рішення та додаткове рішення скасовано, то слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалено постанову, якою скасовано ряд рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: вул.Іванціва, 24, 24-А, 24-Б смт.Отинія Коломийського району, в тому числі і ті, на які посилається представник відповідача [PERSON] вона ж і відповідач в даній справі [PERSON], як на підставу, що підтверджує право власності відповідача [PERSON] на приміщення по вул.Іванціва, 24-А смт.Отинія Коломийського району. На даний час позивач ПП «Карпатресурс» має прямий та безперешкодний доступ до усіх приміщень за адресоювул.Іванціва,24 в смт.Отинія Коломийського району та згідно [PERSON] від 20.03.2015 року за позивачем зареєстровано право власності за підприємством (а.с.100). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.10.2015 року, позов ПП "Карпатресурс" задоволено та визнано недійсними: договір оренди № 1 від 01 листопада 2013 року, укладений між відповідачем [PERSON] та Приватним підприємцем відповідачем [PERSON]на 330 кв.м. нежитлових приміщень за адресою вул.Іванціва, 24А в смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області; договір оренди № 2 від 01 листопада 2013 року, укладений між відповідачем [PERSON] та Приватним підприємцем відповідачем [PERSON] Мироновтчем на 350 кв.м. нежитлових приміщень за адресою вул.Іванціва, 24А в смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області; договір оренди від 01 серпня 2013 року, укладений між відповідачем [PERSON] та Приватним підприємством "Фабрика дитячих меблів" на 300 кв.м. та 400 кв.м. нежитлових приміщень за адресою вул.Іванціва, 24А в смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області. В даному випадку враховуючи, що Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності від 24.05.2013 року між відповідачем [PERSON] та іншими співвласниками визнано недійсним, [PERSON] з Державного реєстру скасовані, та враховуючи, що саме вони послужили підставою набуття права власності на спірне майно при укладенні договорів оренди між відповідачем [PERSON] та іншими відповідачами, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.10.2015 року визнано недійсними вищезгадані три договори оренди нежитлових приміщень, тому відповідно спірні додатки слід визнати недійсними. Встановлене судом підтверджується копією договору оренди № 1 від 01.11.2013 року, копією договору оренди № 2 від 01.11.2013 року, копією договору оренди від 01.08.2013 року, копією договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 30.05.2008 року, копіями [PERSON] № 1 від 31.10.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 01.11.2013р.; [PERSON] № 1 від 31.10.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень № 2 від 01.11.2013р.; [PERSON] № 1 від 31.07.2014р. про зміни до Договору оренди нежитлових приміщень від 01.08.2013р., копією рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.08.2013 року, копією ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.08.2013 року, копією рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.01.2014 року, копією рішення Коломийського міськрайонного суду від 06.10.2015 року та іншими перевіреними в суді доказами. Враховуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. На підставі ст.ст.203,215,236 ЦК України та

Outcome: approved