Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення майна, звернувся [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 11.05.2020 в с.Вельбівно по вул.Гагаріна [PERSON] , керуючи автомобілем Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на належну йому свійську тварину (корову), в результаті чого вона загинула. Зазначає, що за даним фактом постановою Острозького районного суду Рівненської області від 29.05.2020 [PERSON] було визнано таким, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та посилається на те, що внаслідок вчинення [PERSON] вказаного правопорушення йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 19000 грн. у зв`язку зі знищенням корови та у виді упущеної вигоди, оскільки зазначена корова щоденно надавала 15 літрів молока, вартість якого на споживчому ринку становила 22,90 грн., що загалом протягом 108 днів складає 37098 грн. Окрім того вважає, що з відповідача підлягає стягненню також і завдана йому моральна шкода, яка полягає у порушенні його права власності на майно, у зв`язку з чим він зазнав значних душевних страждань, пов`язаних з тим, що він та його родина були прив`язані до загиблої тварини, а також тим, що дохід від реалізації молочної продукції був основним видом доходу та утримання двох неповнолітніх дітей позивача, який має інвалідність третьої групи, а відмова відповідача добровільно відшкодувати вартість корови за ринковою ціною з метою придбання іншої корови, призводить до додаткових витрат часу для захисту його інтересів. \~ \~ \~ \~Враховуючи характер, обсяг, тривалість та глибину душевних страждань, розмір моральної шкоди, завданої діями відповідача оцінює в 20000 грн., вважаючи таку компенсацію моральної шкоди розумною та достатньою для відновлення його життєдіяльності. \~ \~ \~ \~Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] позов не визнав, зазначивши, що позивач не надав доказів того, що [PERSON] загинула в результаті зіткнення з автомобілем під його керуванням та не встановлено причин її смерті. Вважає, що позивач взагалі не довів факту наявності в нього корови. Також вважає, що обставини зіткнення автомобіля під його керуванням з коровою (автомобільна дорога, нічний час, бездоглядність) спростовують посилання позивача на те, що його родина були прив`язані до загиблої тварини та вважає, що позивач, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., яка перевищує середню вартість корови в регіоні, не зазначив чим саме він керувався при цьому. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 04.11.2020 за клопотанням позивача було залучено до\~участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] та визначено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи у зв`язку з залученням співвідповідача. Співвідповідач [PERSON] позов не визнав, зазначаючи про те, що шкода заподіяна не з його вини. Також вважає, що позивач не довів факту належності йому загиблої корови, як і не надав доказів причин загибелі корови. Вказує також на наявність вини самого позивача в загибелі корови, оскільки позивач залишив її бездоглядною на значний час. Вважає, що обставини зіткнення автомобіля з коровою (автомобільна дорога, нічний час, бездоглядність) спростовують посилання позивача на те, що його родина були прив`язані до загиблої тварини, на що вказує позивач. Окрім того, вважає, що позивач не зазначив чим саме він керувався, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., яка перевищує середню вартість корови в регіоні. Ухвалою Острозького\~районного суду\~від 30.12.2020\~за клопотанням\~позивача було залучено до \~участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди в якості співвідповідача ПрАТ "СК "Еталон" та визначено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи у зв`язку з залученням співвідповідача. Співвідповідач ПрАТ "СК "Еталон" позов не визнало, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження щоденного надою від загиблої корови в розмірі 15 літрів молока, а також посилаючись на те, що позивач не звертався до ПрАТ «СК «Еталон» з повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того, звертає увагу на встановлення франшизи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в розмірі 1000 грн. Ухвалою суду від 05.11.2020 повернуто позивачу заяву про забезпечення позову. За підсумками заяв про залучення до участі у справі співвідповідачів позивач просить стягнути з ПрАТ "СК "Еталон" на свою користь 19000 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок знищення майна (вартість загиблої корови) і 37098 грн. втраченого доходу в результаті неотриманого молока та стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] на свою користь 20000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок знищення майна. Позовні вимоги до ПрАТ «СК «Еталон» обґрунтовує тим, що на час скоєння ДТП, під час якого загинула його корова вартістю 19000 грн., цивільна відповідальність [PERSON] , як особи, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом, була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2155444 від 07.09.2019. Позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди обґрунтовує тим, що з врахуванням довідки Головного управління статистики у Рівненській області вартість одного літру молока на споживчому ринку і у торгівельній мережі Рівненської області в травні 2020 року складала 22 грн. 90 коп., що з урахуванням того, що загибла [PERSON] давала по 15 літрів молока щоденно призвело до втрати ним доходу за період з 12.05.2020 по 27.08.2020 в сумі 37098 грн. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовує тим, що в результаті загибелі корови було порушено його право власності на майно, у зв`язку з чим він зазнав значних душевних страждань, пов`язаних з тим, що він та його родина були прив`язані до загиблої тварини, а також тим, що дохід від реалізації молочної продукції був основним видом доходу та утримання двох неповнолітніх дітей позивача, який має інвалідність третьої групи, а відмова відповідача добровільно відшкодувати вартість корови за ринковою ціною з метою придбання іншої корови, призводить до додаткових витрат часу для захисту його інтересів. \~ \~ \~ \~Враховуючи характер, обсяг, тривалість та глибину душевних страждань, розмір моральної шкоди, завданої діями відповідача оцінює в 20000 грн., вважаючи таку компенсацію моральної шкоди розумною та достатньою для відновлення його життєдіяльності. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав та доводів наведених в позовній заяві. Додатково зазначили, що наявність у позивача корови до ДТП підтверджується записом в погосподарській книзі Вельбівненської сільської ради, а факт загибелі корови в ДТП підтверджується також фототаблицею, наданою на запит позивача Острозьким відділом поліції, на якій відображено пошкодження автомобіля та загибла під час ДТП корова сивої масті, а також показаннями свідків, які також пояснили, що купували у позивача молочні продукти, а також молочні продукти від зазначеної корови дружина позивача постійно продавала на ринку м.Славута Хмельницької області . Зазначили, що 11.05.2020 корова випасалась на лузі біля с.Вельбівно Острозького району погоничем з числа жителів с.Вельбівне, а коли ввечері того дня корова не повернулась з випасу, то [PERSON] став її шукати, але не знайшов, а наступного дня йому повідомили про те, що його [PERSON] загинула під час ДТП за участю [PERSON] , який в подальшому відмовився відшкодовувати шкоду, заподіяну загибеллю корови. Зазначили, що загибла [PERSON] була утилізована позивачем шляхом закопування в лісі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечуючи факту вчинення ДТП, в якій загинула [PERSON] та притягнення його до адміністративної відповідальності за фактом ДТП, зазначив, що позивач не надав доказів того, що [PERSON] загинула в результаті зіткнення з автомобілем під його керуванням та причин її смерті. Пояснив, що ДТП мало місце в темну пору доби на вул.Гагаріна с.Вельбівно Острозького району в результаті того, що [PERSON] була без супроводу погонича та раптово, під час засліплення його фарами зустрічного автомобіля, вискочила на керований ним автомобіль Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , належний його батькові [PERSON] , чим заподіяла автомобілю механічні пошкодження, чим позивачем було порушено п.7.6, 7.7 ПДР України та ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження». Зазначив, що отримував лист позивача з вимогою про відшкодування збитків та пояснив, що відразу після ДТП по телефону гарячої лінії повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, а в подальшому, протягом трьох днів після ДТП, надав пояснення з цього приводу в ПрАТ «СК «Еталон». Відповідач [PERSON] вважає, що позивач не довів наявність в нього корови, оскільки не надав доказів реєстрації корови в реєстрі тварин та паспорту великої рогатої худоби, а відсутність на корові на момент ДТП засобів ідентифікації травин (бирки) унеможливлює встановлення її власника. Вважає, що обставини зіткнення автомобіля під його керуванням з коровою (автомобільна дорога, нічний час, бездоглядність) спростовують посилання позивача на те, що його родина були прив`язані до загиблої тварини, як вказує позивач в позовній заяві, а залишення свійської тварини без нагляду вважається жорстоким поводженням з нею. Окрім того, вважає, що позивач не зазначив чим саме він керувався, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., яка перевищує середню вартість корови в регіоні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та не підтвердивши належність йому на праві власності автомобіля марки Renault, реєстраційний номер [NUMBER] пояснив, що позивач не надав суду паспорт великої рогатої худоби, а отже не довів належність йому загиблої корови, як і не надав доказів причин загибелі корови. Вказує також на наявність вини самого позивача в загибелі корови, оскільки позивач залишив її бездоглядною на значний час. Вважає, що обставини зіткнення автомобіля з коровою (автомобільна дорога, нічний час, бездоглядність) спростовують посилання позивача на те, що його родина були прив`язані до загиблої тварини, на що вказує позивач. Окрім того, вважає, що позивач не зазначив чим саме він керувався, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., яка перевищує середню вартість корови в регіоні. Представник ПрАТ «СК «Еталон» в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що позивачем на обґрунтування позову в частині упущеної вигоди не надано доказів на підтвердження щоденного надою від загиблої корови в розмірі 15 літрів молока. Зазначаючи про те, що позивач не звертався до ПрАТ «СК «Еталон» з повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказує, що у зв`язку з цим в ПрАТ «СК «Еталон» не виникло обов`язку сплатити страхове відшкодування. Підтвердила в судовому засіданні укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів стосовно автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] , зазначивши, що розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну за даним договором становить 100000 грн. Окрім того, звертає увагу на встановлення франшизи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у власності позивача перебувала корова сивої масті віком біля 5 років, вагою біля 500 кг., яка загинула в ДТП. З приводу наявності паспорта ВРХ щодо тієї корови їй нічого не відомо. Стверджує, що купувала для власного вжитку молочні продукти зазначеної корови. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що позивачу належала [PERSON] , молоко від якої вона купувала в позивача протягом 4-5 років. Також їй відомо, що дружина позивача щотижня на ринку продавала молочні продукти від зазначеної корови. Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів і представників відповідачів, свідків, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно\~постанови Острозького районного суду Рівненської області від 29.05.2020 встановлено, що 11.05.2020 близько 23 год. 50 хв. в с.Вельбівно по вул.Гагаріна, [PERSON] керував автомобілем марки Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на свійську тварину (корову), яка рухалась в попутному напрямку, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а корова загинула. За вказаною постановою [PERSON] визнано таким, що вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] , а відповідач [PERSON] є його сином. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.22 ЦК України, кожна особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). \~ \~ \~ \~За ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення ушкодженої речі. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.76-81 ЦПК України. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З\~постанови Острозького\~районного суду\~Рівненської області\~від 29.05.2020\~встановлено,\~що [PERSON] допустив порушення вимог п.12.3, 12.9 ПДР України, що призвело до ДТП, в результаті якого загинула [PERSON] . При цьому, судом було встановлено наявність в діях [PERSON] ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Враховуючи наведені обставини, суд вважає встановленим, що з вини відповідача [PERSON] позивачу було завдано майнової шкоди у вигляді загибелі корови. При цьому, суд виходить з того, що позивачем належними доказами (довідка про запис в погосподарській книзі сільської ради №345 від 22.06.2020, показання свідків) доведено наявність в нього корови сивої масті, яка загинула під час ДТП 11.05.2020. Заперечення відповідачів [PERSON] , [PERSON] з цього приводу з посиланням на те, що в Єдиному державному реєстрі тварин за [PERSON] , не зареєстровано корови, за даними Острозької районної державної лікарні ветеринарної медицини загибелі корови 12-13 травня 2020 року в с.Вельбівно Острозького району зареєстровано не було, а [PERSON] ветеринарні документи на переміщення тушки корови на м`ясопереробні підприємства чи інші організації не видавались, оцінюються як спосіб уникнення цивільної відповідальності. Наполягаючи на відшкодуванні майнової шкоди, позивачем надано інформацію про вартість корів в даній місцевості з сайту оголошень ОLХ з якої вбачається, що вартість корів віком 5,5-6 років на території Рівненської області становить 17000-19000 грн. Оскільки, відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, то зважаючи на те, що зазначені докази містять інформацію щодо предмета доказування, тобто є належним (ст.77 ЦПК України), не одержані в порушення порядку, встановленого законом та на їх підставі в сукупності з іншими доказами, можна встановити дійсні обставини справи, то суд при вирішенні справи вважає їх допустимим та бере до уваги. При цьому, суд виходить і з того, що відповідач ПрАТ «СК «Еталон» з цього приводу заперечень не висловлював. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір майнової шкоди та суд приймає зазначені докази як належні та такі, що не спростовані відповідачем. \~\~Оцінивши в сукупності постанову Острозького районного суду Рівненської області від 29.05.2020 та матеріали справи, суд приходить до висновку, що винні дії [PERSON] щодо порушення правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із наслідками у виді завдання шкоди позивачу [PERSON] , що полягає в загибелі належної йому корови. Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення реалізації права позивача на відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення його майна, яким, відповідно до вимог ст.180 ЦК України, є корова. Вирішуючи спір, суд враховує, що відповідно до досліджених в судовому засіданні доказів, вік загиблої корови становив біля 6 років, що безумовно впливає на її ціну, та вважає, що для відшкодування вартості загиблої корови підлягає стягненню 17000 грн. Водночас в судовому засіданні встановлено, що відповідно до полісу обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №АО/2155444\~від 07.09.2019 відповідальність за шкоду під час ДТП за участю автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «Еталон» за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. З зазначеного полісу та пояснень представника ПрАТ «СК «Еталон» в судовому засіданні встановлено, що за даним договором страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становила 100000 грн., а розмір франшизи становив 1000 грн. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст.5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п.6 ч.4 ст.6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 вказаного Закону). Право на звернення до суду закріплено у Конституції України і, відповідно до статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Тобто можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий. Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. В зазначеному законі детально регламентовано\~дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика. Пунктом 33.1.4\~статті 33\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено, що у разі\~настання дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка може\~бути підставою\~для здійснення\~страхового відшкодування\~(регламентної\~виплати),\~водій транспортного\~засобу,\~причетний до\~такої пригоди,\~зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка,\~а також\~відомості про\~місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] заяви про страхове відшкодування до ПрАТ «СК «Еталон» не подавав. Разом з тим у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст.35 зазначеного Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ПрАТ «СК «Еталон» має сплатити страхове відшкодування позивачу за заподіяну йому майнову шкоду в межах страхової суми, яка становить 100000 грн. В судовому засіданні з досліджених доказів встановлено, що вартість корови віком 6 років для місцевості, в якій проживає позивач становить 17000 грн. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування», франшиза це частина збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Пунктом 12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. В судовому засіданні встановлено, що договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] було встановлено розмір франшизи в 1000 грн. Оскільки ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, то з ПрАТ "СК\~"Еталон" на користь [PERSON] слід стягнути 16000 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок знищення майна. Крім того, позивач просить суд стягнути на свою користь упущену вигоду, зазначаючи, що загибла [PERSON] щоденно надавала 15 літрів молока, вартість якого на споживчому ринку становила 22,90 грн., що підтверджується довідкою Головного управління статистики у Рівненській області №14-12/2569-20 від 26.06.2020, що загалом протягом 108 днів (до 27.08.2020) складає 37098 грн. Вирішуючи позов в цій частині, суд виходить з наступного. За приписами п.2 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якби належне позивачеві майно не було пошкоджено (знищено). Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. На підтвердження факту можливості отримати доходи у розмірі 37098 грн. позивач надав довідку Головного управління статистики у Рівненській області щодо вартості пастеризованого молока на споживчому ринку і у торговій мережі Рівненської області у травні 2020 року. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивачем не доведено належними доказами, що корова давала б молоко весь період, який вказаний позивачем та у вказаному ним обсязі, що він би зміг реально здійснювати реалізацію молока у вказаних об`ємах та за вказаною вартістю. Також відсутні будь-які договори на безперервну поставку молока, його стабільний збут у визначеному об`ємі та за чітко обумовленою вартістю, що слугувало б підтвердженням реальності упущеної вигоди, а не її абстрактності. За таких обставин у зазначеній частині позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. При цьому, на підставі ч.2, 8 ст.83 ЦПК України, суд не приймає до уваги як докази довідку Острозької районної державної лікарні ветеринарної медицини №14 від 22.12.2020 щодо віку корови та її кличку і відбору крові в корів, власником яких був [PERSON] , відомості про відбір кров корів, експертний висновок №2682 від12.05.2019 Державної лабораторії ветеринарної медицини на ринку м.Славута, виданий на прізвище продавця [PERSON] та такий же висновок на прізвище [PERSON] від 07.04.2019, чек про оплату даних послуг, як такі, що подані не з позовною заявою та враховує, що відповідно до довідки Острозької районної державної лікарні ветеринарної медицини №12 від 22.09.2020 встановлено, що [PERSON] ветеринарні довідки для здачі молока на пукти заготівлі молока молокопереробних підприємств, реалізації на ринку та іншим підприємствам не видавались. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («Станков проти Болгарії», №68490/01, 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.\~ Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги те, що було порушено передбачене Конституцією України право позивача [PERSON] на недоторканість його права власності, внаслідок чого він переніс душевні страждання. При цьому суд враховує і те, що внаслідок дій [PERSON] , який вчинив ДТП під час якої загинула [PERSON] , було порушено звичний для [PERSON] ритм життя. Одночасно судом враховується, що внаслідок знищення належної позивачу корови він протягом тривалого часу не може відновити своє домашнє господарство та втратив доходи, на які розраховував для забезпечення своєї сім`ї продуктами харчування. За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати щодо даних правовідносин норми ст.23, 1167 ЦК України та стягнути на користь позивача компенсацію заподіяної моральної шкоди. Враховуючи обставини завдання моральної шкоди та вину відповідача [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що встановлена постановою Острозького районного суду Рівненської області від 29.05.2020, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. При цьому, суд враховує і те, що позивач має інвалідність третьої групи, що відносить його до уразливих в економічному плані верств населення та при цьому має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Одночасно, задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що позивачем не надано достатнього обґрунтування вимоги щодо заявленої суми позову в частині моральної шкоди у 20000 грн. та не підтверджено її відповідними доказами. При цьому, вирішуючи спір, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів про недоведеність факту наявності до ДТП у позивача корови з посиланням на те, що у загиблої корови була відсутня бирка (вушний знак встановленого зразка з нанесеним ідентифікаційним номером) та щодо зазначеної тварини відсутній паспорт великої рогатої худоби, наявність якого передбачена Законом України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин», оскільки навіть відсутність такого документу за наявності інших доказів про утримання позивачем в домашньому господарстві худоби (довідка про запис в погосподарській книзі сільської ради №345 від 22.06.2020, показання свідків) підтверджують перебування у власності позивача корови сивої масті на час ДТП. Водночас, перебування корови на час ДТП не під наглядом позивача не може вказувати на вину самого позивача у виникненні шкоди, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що 11.05.2020 позивачем корова була передана в загальне стадо для випасу під наглядом погонича, що відповідає вимогам ПДР України, в частині забезпечення перебування домашньої тварини під наглядом людини, а на час ДТП позивач, який дізнався про неповернення корови з пасовища, займався її пошуком. При вирішенні питання про можливість стягнення моральної шкоди з [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Отже особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Водночас, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що під час ДТП за участю автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] відповідач [PERSON] керував зазначеним транспортним засобом, який належить його батькові [PERSON] і використовував його на законній підставі, то саме [PERSON] має нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, а в позові до [PERSON] слід відмовити. Оскільки при\~зверненні до\~суду позивачем\~було сплачено\~840\~грн.\~судового збору,\~то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача ПрАТ «СК «Еталон» належить стягнути на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] просить стягнути з позивача 9770 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до наданих\~доказів вбачається, що між\~представником позивача та Адвокатським об`єднанням «Павло Луцюк і Партнери» було укладено договір про надання правової допомоги. З квитанції банківської установи встановлено, що 26.09.2020 представником позивача за надання правової допомоги було сплачено 2000 грн. Водночас, з п.2.2 зазначеного договору вбачається, що розмір гонорару, порядок і строки його сплати відображаються в додатку до договору, який є невід`ємною його частиною, а відповідно до п.1.3 договору вбачається, що факт надання правової допомоги засвідчується сторонами шляхом підписання акту про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Такого документу стороною позивача не надано. В судовому засіданні встановлено, що позивач не надав суду зазначеного додатку до договору, акту про надання правової допомоги, детального опису робіт, виконаних адвокатом, що не дозволяє суду вирішити питання про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. З наданих\~доказів вбачається, що між\~\~відповідачем [PERSON] та адвокатом Бойко В.Ф. було укладено договір про надання послуг у сфері права, додаткова угода про оплату послуг адвоката та попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, яка становить 8990 грн. Разом з заявою про стягнення судових витрат [PERSON] подано суду акт прийомки виконаних робіт на суму 9770 грн. та два прибуткові касові ордери про оплату надання професійної правової допомоги на суму 9110 грн. та 660 грн. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої статті 137\~ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Пунктом 9 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про\~адвокатуру і\~адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30\~зазначеного Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 80 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та\~витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Оригінали квитанцій підтверджують сплату відповідачем 9770 грн. Суд також враховує положення ч.6 ст.137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач обов`язку, визначеного ч.6 ст.137 ЦПК України не виконав. Суд, з огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи надання правової інформації і роз`яснень, участь в судовому засіданні дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 9770 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Враховуючи ціну позову та значення справи для позивача, сума судових витрат, заявлених до відшкодування, відповідає умовам договору про надання професійної (правничої) допомоги та підтверджена відповідними належними та допустимими доказами, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок позивача пропорційно до відхиленої частини позовних вимог з врахуванням дій відповідача щодо досудового вирішення спору.

Outcome: approved