Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач 11 січня 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача , посилаючись на те, що він працював на підприємстві відповідача на підземних роботах внаслідок чого отримав професійне захворювання та був травмований. Висновком МСЕК від 17 червня 2013 року йому була вперше встановлена втрата професійної працездатності за отриманими профзахворюваннями в розмірі 50 % та його визнано інвалідом 3 групи. Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що внаслідок ушкодження здоров`я, та неповоротної втрати здоров`я він відчуває моральні та фізичні страждання, не може реалізувати в повному обсязі право на труд, потребує постійного лікування, на що витрачає значні кошти, відчуває почуття дискомфорту, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заподіяну втратою здоров`я моральну шкоду оцінює в 15 000 гривень. В судове засідання позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність , наполягав на задоволенні позову. Представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача ДП «Артемвугілля» позов не визнав з тих підстав, що позивач був попереджений про негативні умови праці і будь-яких доказів на обґрунтування факту заподіяння йому моральної шкоди не надав . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], він тривалий час працював на підприємствах відповідача ДП "Артемвугілля" на підземних роботах , зокрема на СП "Шахта ім. Гайового" (а. с. 5-9). Під час виконання трудових обов'язків позивач отримав професійні захворювання хронічну попереково-крижову радикулопатію, вегетосенсорну поліневропатію верхніх кінцівок, хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість , що підтверджується актом розслідування хронічного профзахворювання від 22 травня 2013 року, повідомленням про профзахворювання (а.с. 18,19-20) . Висновком МСЕК від 17.06.2013 року [PERSON] була вперше встановлена втрата професійної працездатності за наявними профзахворюваннями у розмірі 50 % та його визнано інвалідом 3 групи (а.с. 21,22) . Через ушкодження здоров»я позивач вимушений проходити курси лікування , що встановлено виписками із історії хвороби та амбулаторної карти (а.с. 23, 15-16). Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода постраждалому від нещасного випадку на виробництві, або професійного захворювання складається з фізичного болю та душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Надані позивачем докази в повній мірі вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] та наявність у нього професійного захворюваня та трудового каліцтва сталося при виконання ним трудових обов'язків, що в свою чергу привело як до фізичних так і до моральних страждань. Втрата працездатності привела до обмеження його можливості вести активний образ життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. В зв'язку з цим у суду відсутні сумніви, що вказані наслідки наступили у [PERSON] через втрату професійної працездатності, порушення відповідачем підприємством ДП "Артемвугілля" права позивача на належні, здорові та безпечні умови праці ( ст. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, суд приходить до висновку, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди позивачу законом покладено на підприємство, де працював [PERSON] в зв`язку з тим, що на час втрати позивачем профпрацездатності в 2013 році , дію п.1 "є" ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" було зупинено п.27 ст. 77 Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік". За змістом п.5 Рішення Конституційного суду України від 10.08.2008 року , право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивачу втрату професійної працездатності за отриманими профзахворюваннями встановлено висновком МСЕК з 12.06.2013 року , однак суд вважає, що відповідно до ст. 268 ЦК України , строк позовної давності на вимоги пов`язані з відшкодуванням шкоди заподіяної здоров`ю , не розповсюджується. Так, суд встановив, що позивач отримує від держави необхідні платежі по щомісячним страховим виплатам , тому приймаючи до уваги вказані обставини , характер та тривалість моральних страждань, заподіяних позивачу в зв'язку з неповоротною втратою здоров'я, а також принципи розумності та справедливості зазначені в ст. 23 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved