Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулось в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ "Дельта Банк". Позов обґрунтовано тим, що 26 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступник АТ "УкрСиббанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11145808000 (відповідно до додаткової угоди сторін реєстраційний номер було змінено на 11145808001), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 380 000,00 шв.фр. з розрахунку 10,99% річних на строк з 26.04.2007 року по 26.04.2032 року. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" набув права вимоги по даному кредитному договору. Як стверджується позивачем, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № 1114580800 від 26.04.2007 року іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № б/н від 26.04.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності, а саме - житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 897,2 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 3195 кв.м. за тією ж адресою. Позивач вказує на те, що Позичальник (він же відповідач [PERSON]) умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання залишились не виконаними, в зв'язку з чим, станом на 05.08.2014 року, за відповідачем наявна заборгованість в сумі 7 562 104,83 грн., з яких: за кредитним договором № 11145808000 - 115 594,01 грн. відсотків; за додатковою угодою № 11145808001 - 4 623 231,11 грн. заборгованості за кредитом та 2 824 279,71 грн. заборгованості за відсотками. Позивач вважає, що, враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю. Покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 7562104,83 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 11145808000 від 26.04.2007 року, звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки від 26.04.2007 року, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ "Дельта Банк", на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою в [ADDRESS], що є власністю іпотекодавця. Загальна площа вказаного житлового будинку - 897,2 кв.м., в т.ч. - 409,3 кв.м. житлова площа. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 3195 кв.м., адреса якої [ADDRESS] Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір в сумі 3654,00 грн. В судове засідання представник позивача Ліпкевич І.В. не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитного договору відповідачем. Так, відповідно до укладеного Договору про надання споживчого кредиту № 1114580800 від 26 квітня 2007 року та додаткових Угод до нього, відповідач [PERSON] отримав від Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" кредит в розмірі 380000,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,99% річних на строк з 26.04.2007 року по 26.04.2032 року. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно виписки з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та додатку до нього, ПАТ "УкрСиббанк" продало (відступило) позивачу право вимоги за кредитними договорами № 114580800 та № 11145808001 Таким чином на даний час право вимоги в даних правовідносинах належить позивачу - ПАТ "Дельта Банк". Як вбачається з розрахунку суми заборгованості, станом на 05 серпня 2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 7 562 104,83 грн., з яких: за кредитним договором № 11145808000 - 114 594,01 грн. відсотків; за додатковою угодою № 11145808001 - 4 623 231,11 грн. заборгованості за кредитом та 2 824 279,71 грн. заборгованості за відсотками. Розрахунок суми боргу проведений відповідно до умов договору та заперечень не викликає. Відповідач не надав суду доказів на спростування проведених позивачем нарахувань. На даний час відповідачем [PERSON] борг по кредитному договору не сплачений, а тому суд визнає його зобов'язання по цьому договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов'язань правового значення для справи не мають. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії договору іпотеки від 26.04.2007 року, у забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника, відповідач [PERSON] надав в іпотеку позивачеві нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 897,2 кв.м., в тому числі житловою - 409,3 кв.м., який розташований [ADDRESS], та який належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу будинку від 26.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу [PERSON] Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 3195 кв.м., яка розташована за тією ж адресою та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом. Аналогічна норма закріплена сторонами в п. 2.1, 2.2 Іпотечного договору. Згідно ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Згідно матеріалів справи, 07.08.2014 року позивач направляв відповідачу письмову вимогу-попередження про сплату заборгованості протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги. Протягом встановлено строку вимога іпотекодержателя не була виконана, тому позивач набув право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень Закону України "Про іпотеку". Відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Як роз'яснено в п. 39 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Верховний Суд України в своїй Постанові від 11.12.2013 року в справі № 6-124цс13 висловив правову позицію щодо даних правовідносин, яка, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою до застосування всіма судами України, зокрема: "відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором". Таким чином суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів є належним. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 41 постанови № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суд при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки має дати оцінку співмірності суми боргу та вартості іпотечного майна. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримавши кредит в сумі 380000,00 швейцарських франків, станом на 05.08.2014 року, має заборгованість по тілу кредиту на суму 340793,92 швейцарських франки, тобто за досить тривалий період часу (понад шість років) повернення кредиту майже не відбувається. За таких умов застосування ч. 3 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" є неприпустимим. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ті обставини, що тривалий час відповідач систематично допускає порушення умов кредитного договору щодо погашення існуючої заборгованості, що стверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Оскільки відповідач умови договору не виконує, суд вважає підставними вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Крім цього, суд, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 3654,00 грн. На підставі ст.ст. 512, 514, 525, 526, 527, 530, 610, 1050, 1054, ЦК України, ст.ст. 1, 7, 12, 33, 35, 37 Закону України "Про іпотеку",

Outcome: approved