Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги (а.с.179-182), просила: - визнати незаконною приватизацію квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.2008 р., виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за розпорядженням органу приватизації від 20.12.2008 р. №8/123-08; - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради від 21.06.2007 р. за №183/5; - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська від 25.12.2012 р. за №262. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 17 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] було подано позов про усунення перешкод у користуванні трьохкімнатною квартирою №5 у будинку №14 по вул.Чичеріна у м.Дніпропетровську з боку [PERSON], [PERSON]І та [PERSON] та саме з цього моменту, позивачу стало відомо про порушення з боку [PERSON], [PERSON], органом приватизації міської ради м.Дніпропетровська та Красногвардійським виконкомом м.Дніпропетровська її житлових інтересів та прав на квартиру [ADDRESS], яке виразилося в тому, що не зважаючи на те, що вона протягом періоду часу з 1990 року по 2012 рік була зареєстрована у спірній квартирі, однак спірну квартиру було приватизовано в 2008 році [PERSON] та [PERSON] без її участі. Саме після 17.09.2012 року позивачу стало відоме про існування рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради №183/5 від 21.06.2007 року, яким було фактично скасовано рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 27.07.1990 року №345/5, яким було виділено їх сім'ї в користування шестикімнатну квартиру [ADDRESS]. До цього, з даним рішенням позивача ніхто не ознайомлював та про його існування не повідомляв. 25.12.2012 року було винесено рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради №262 від 25.12.2012 року, яким позивача було фактично позбавлено право користування квартирою №5 в будинку №14 по вул.Чичеріна у м.Дніпропетровську. Про існування даного рішення, позивачу стало відомо 12 листопада 2014 року, коли остання отримала копію цього рішення від завідувача загального відділу виконавчого комітету Красногвардійської районної ради [PERSON] Позивач вважає зазначені рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради №183/5 від 21.06.2007 року та №262 від 25.12.2012 року протиправними, незаконними, та такими, що підлягають скасуванню, у звязку з чим, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач, представник позивача, кожний окремо, підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити. Представник відповідача Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні зазначив про те, що була допущена помилка в частині проведення нумерації, а тому рішення Виконавчого комітету привело до плутанини. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON], [PERSON] повністю заперечував проти задоволення позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні представник третьої особи - [PERSON] підтримав уточнену позовну заяву, просив її задовольнити та зазначив, що строк підлягає поновленню, оскільки встановлено порушення прав позивача. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву, просив її задовольнити. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що будинок №14 по вул.Чичеріна в м.Дніпропетровську є комунальною власністю Дніпропетровської міської ради та знаходиться на балансі КВ ЖРЕП Красногвардійського району м.Дніпропетровська. Будинок 2-х поверховий до 1917 року побудови. На другому поверсі розташовані, зокрема, квартири за №3 та №5 і станом на дату 14.03.1967 року визначено, що квартира №5 складається з кухні площею 10,4 кв.м., коридору площею 4,9 кв.м., та трьох жилих кімнат площею: 16,2 кв.м.; 10,3 кв.м.; 13,3 кв.м., а всього житлової площі 39,8 кв.м., загальної площі 55,1 кв.м., а квартира №3 складається з коридору площею 2,7 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., шести жилих кімнат площею: 8,6 кв.м.; 7,9 кв.м.; 7,8 кв.м., 15,3 кв.м., 12,2 кв.м.,16,7 кв.м., а всього житлової площі 68,5 кв.м., загальної площі 85,5 кв.м. (а.с.73,82,108,122,123,143,144). Встановлено, що на 1990 рік вказані квартири №3 та №5 були комунальними. Судом встановлений факт, та який не спростований сторонами у справі, що з 1980 року на законних підставах та станом на 27.07.1990 року в комунальній квартирі №3 вказаного будинку проживала родина [PERSON] в складі 5 чоловік, а саме [PERSON], його дружина [PERSON], діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO], які займали дві кімнати житловою площею 23,10 кв.м.; інші дві жилі кімнати, площею 22,9 кв.м. займала родина [PERSON]. В комунальній квартирі №5 проживала матір [PERSON], тобто бабуся [PERSON] [PERSON], яка займала одну жилу кімнату. У звязку з поліпшенням житлових умов іншого мешканця комунальної квартири №5, в цій квартирі звільнились три кімнати, жилою площею 38,9 кв.м. Основний квартиронаймач [PERSON] з 29.11.1985 року знаходився на квартирному обліку в районному виконавчому комітеті Красногвардійської районної ради народних депутатів, як батько багатодітної сім`ї, який звернувся до виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів з проханням приєднати звільнені три кімнати комунальної квартири №5 до його жилої площі з переобладнанням виходу в комунальну квартиру №5, де проживала його мати [PERSON] Також до виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів звернулась із заявою [PERSON], яка мешкала зі складом сім`ї три особи (вона, дочка, [INFO], син, [INFO]) в двох кімнатах, жилою площею 22,9 кв.м. комунальної квартири №3 вказаного будинку з проханням поліпшити її житлові умови - наданням частини загальної кухні та загального коридору комунальної квартири, в якій проживала вона та [PERSON], після приєднання [PERSON] трьох звільнених кімнат з переобладнанням виходу з його кімнат в комунальну квартиру №5 (за згодою заявників), тобто сім`я [PERSON] буде проживати в окремій квартирі без змін жилої площі. Комунальні квартири №3 та №5 розташовані на 2-ому поверсі двоповерхового будинку, комунальні послуги часткові: газ, вода, теплообогрівання форсункою. Зазначені обставини підтверджується рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №345/5 від 27.07.1990 року. Згідно рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №345/5 від 27.07.1990 року вирішено звільнені три кімнати житловою площею 38,9 кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] к житловій площі [PERSON] з переобладнанням виходу в квартиру №5 на склад родини 5 чоловік, у тому числі: дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON]. Пунктами 2-4 зазначеного рішення встановлено, що житлову площу громадянина [PERSON] вважати такою, що складається з 5-ти кімнат житловою площею 62.0 кв.м., начальнику ЖЕК-16 змінити умови договору найму житлового приміщення з гр. [PERSON] та внести зміни в особовий рахунок згідно даного рішення, частину загальної кухні та загального коридору, належного [PERSON] в комунальній квартирі №3 надати гр. [PERSON] (зі згоди заявників) та рахувати квартиру № 3 окремою без зміни її житлової площі. Із зазначеного рішення виконкому вбачається, що задля поліпшення житлових умов мешканців комунальних квартир №3 та №5, за заявою та згодою цих мешканців було здійснено перепланування та переобладнання цих квартир з метою припинення комунального статусу цих квартир. З часу постановлення вказаного рішення виконкому, - квартири №3 та №5 вказаного будинку стали мати статус окремих квартир. Таким чином, сім`я [PERSON] з липня 1990 року на законних підставах відповідно до вимог статей 54, 100, 103, 105 ЖК, стала проживати в окремій квартирі [ADDRESS]. У звязку із зазначеним, дії виконкому Красногвардійської ради починаючи з 2007 року щодо скасування пунктів 1, 2, 3 рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №345/5 від 27.07.1990 року, щодо залишення у користуванні [PERSON] дві кімнати площею 23,10 кв.м. комунальної квартири №5, таким чином, змінюючи договір найму без згоди на це наймачів вказаної квартири та без вирішення питання перепланування та переобладнання за своїм рішенням №183/5 від 21.06.2007 року, всупереч вимогам закону, позбавили відповідачів [PERSON] права на користування спірною квартирою, порушивши вимоги положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення статті 47 Конституції України. Аналізуючи рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради від 21 червня 2007 року №183/5, згідно якого вирішено: 1 - внести зміни до рішення виконкому районної ради від 27.07.1990 № 345/5 «Про приєднання звільнених кімнат в комунальній квартирі [ADDRESS] до житлової площі гр. [PERSON]А.», а саме скасувати п. п. 1, 2, 3 рішення; 2 - залишити у користуванні гр. [PERSON], складом сімї дві особи, дві кімнати площею 23,10 м. кв. комунальної квартири [ADDRESS]; 3 - начальнику КВ ЖРЕП Красногвардійського району [PERSON] змінити умови договору найму житлового приміщення у звязку зі смертю основного квартиронаймача та у відповідності з даним рішенням, суд приходить до висновку, по-перше: що змінення умов договору найму без згоди наймачів є незаконним (ст.103 ЖК); по-друге: оскільки п.4 рішення виконкому районної ради від 27.07.1990 №345/5 залишено без змін, то без вирішення питання переобладнання та перепланування окремих квартир в комунальні - рішення виконкому від 21 червня 2007 року №183/5 в дійсності виконати неможливо; по-третє: дане рішення є незаконним, оскільки порушує житлові права. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~ Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, встановлено порушення житлових прав [PERSON] і таке порушене право підлягає захисту в судовому порядку, однак в межах заявлених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, щоб відібрати у [PERSON] належну їм жилу площу для надання трьохкімнатної квартири своєму працівникові КВ ЖРЕП [PERSON] складається акт про те, що [PERSON] самовільно захватили квартиру №5 (а.с.81). Після внесеного протесту прокурора (а.с.158) щодо незаконних дій виконкому, виконком змінює своє рішення в частині того, що [PERSON] залишається дві кімнати площею 23,10 кв.м. комунальної квартири №3, порушуючи тим самим не тільки права [PERSON], а вже й іншої родини [PERSON], посягнувши на її окрему квартиру №3 у вказаному будинку (а.с.106). В матеріалах справи є різні ордери, які видані на імя [PERSON] із зазначенням різної площі наданої йому квартири №5 у вказаному будинку та статусу цієї квартири, а саме: - ордер №2948 серія III на право заняття жилої площі\~39,8/55,1\~кв.м. в квартирі [ADDRESS], виданого на підставі рішення виконкому Красногвардійської ради народних депутатів в м.Дніпропетровську від 22 травня 2008 року №138/1. Ордер дійсний на протязі 30 днів (а.с.84); - ордер №2948 серія III на право заняття жилої площі\~39,8/70,4\~кв.м. в\~окремій\~квартирі [ADDRESS], виданого на підставі рішення виконкому Красногвардійської ради народних депутатів в м.Дніпропетровську від 22 травня 2008 року №138/1. Ордер дійсний на протязі 30 днів (а.с.164), який наданий органу приватизації. Відповідно до відповіді КП «ДМБТІ» ДОР від 07 квітня 2016 року вих. №4328, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: вул.Чичеріна, 14/3 остання інвентаризація була проведена 01.08.2011 року, за адресою: вул.Чичеріна, 14/5 - інвентаризація не проводилась (а.с.142).\~ Згідно довідки КП ЖРЕП Красногвардійського району №183 від 13.06.2012 року в приватизованій квартирі [ADDRESS] з 13.11.2007 року зареєстрована [PERSON] зі складом сімї три особи. [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі на підставі ордеру виданого виконкомом Красногвардійського району у 2007 році, відповідно до змін внесених рішенням виконкому від 21.06.2007 р. № 183/5 (а.с.172). Проте, суд критично відноситься до цього доказу, адже КП ЖРЕП зазначена вже інша дата рішення виконкому на підставі якого видано ордер на житлову площу в спірній квартирі та з дослідженого вказаного рішення виконкому вбачається, що в ньому не йдеться про надання спірної квартири родині [PERSON]. За таких обставин, судом встановлено порушення житлових прав [PERSON] зі сторони виконкому, КП ЖРЕП за участю їх працівника [PERSON], у звязку з незаконними діями та рішеннями з яких випливає примусове позбавлення житла [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або судового рішення. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше, як\~на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що надання квартири по ордеру на неіснуючу житлову площу спірної квартири, а потім по документам, які надані органу приватизації житловою організацією, та які не відповідають дійсним обставинам існування окремої трьохкімнатної та вільної квартири №5, а орган приватизації не перевіряючи ці обставини і не здійснюючи дослідження спірної квартири всупереч вимогам Закону України\~"Про приватизацію державного житлового фонду" здійснив приватизацію спірної квартири, тобто не існуючого обєкту житлового фонду, на підставі розпорядження органу приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №8/123-08 від 20 грудня 2008 року, що суперечить вимогам житлового законодавства, є незаконним, та призвело до порушення житлових прав [PERSON]. Крім того, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2016 року, в задоволенні позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, КП ЖРЕП Красногвардійського району м.Дніпропетровська про усунення перешкод в користуванні власністю відмовлено; зустрічний позов [PERSON] до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною приватизацію задоволено частково: визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло, а саме - квартиру [ADDRESS], виданого на імя [PERSON] та [PERSON] 20.12.2008 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно розпорядження органу приватизації №8/123-08 від 20 грудня 2008 року; визнано недійсним розпорядження органу приватизації Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 8/123-08 від 20 грудня 2008 року; в задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено; стягнуто в рівних частках з відповідачів по справі Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Миколайовичана користь держави судовий збір за подачу позову у розмірі по 26 грн. 83 коп. з кожного (а.с.188-192, 193-200). Станом на 17 червня 2016 року зазначені рішення, набрали законної сили. Відповідно до\~ст.651\~ЖК України, \~наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Так, відповідно до\~ст.1,\~ч.1 ст.5,\~ст.8 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду", наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир (будинків) шляхом передання їм цих квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї на підставі рішення відповідного органу приватизації. Відповідно до п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно із положенням ст.1 зазначеного закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (частина перша статті 1 в редакції Закону N40/97-ВР від 05.02.97, яка діяла на час спірних правовідносин). Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає. Отже, право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщені, а тому окремої передачі приватизованого житла власнику законодавство не передбачає, оскільки житло фактично повинно знаходитися у володінні власника постійно. На підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації готує та/або замовляє в бюро технічної інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 N127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N582/5773, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення в гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння і відповідно до пункту 6.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N157/6445, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності (п. 22). Правовстановлюючим документом на право власності на житло є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації, яким є державне підприємство, і право власності на приватизоване житло виникає з часу прийняття рішення про приватизацію, або закінчення строку на прийняття такого рішення. Пунктом 26 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15.09.1992 року, яке було чинним на час виникнення спірних відносин, та втратило чинність 16.12.2009 року, було передбачено порядок підготовки та передачі органом приватизації відповідного розпорядження та свідоцтва про право власності, яке обов'язково реєструється в бюро технічної інвентаризації. Згідно зі ст.345 ЦК України, фізична особа може набувати право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при здійсненні приватизації спірної квартири були порушені вимоги законодавства України та права позивача щодо приватизації належної квартири на праві користування порушені відповідачем, оскільки відсутній обєкт житлового приміщення на приватизацію квартири, порушено статтю 8\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",\~Положення про порядок передачі квартир (будинків) у приватну власність громадян. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; ч.2 - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі\~статтею 144 Конституції України,\~статтею 59 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" N280/97-ВР\~акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України. Відповідно до роз'яснень, що містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України N9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у\~п.2\~якої зазначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до\~Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та визнання незаконними рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради №183/5 від 21.06.2007 року та №262 від 25.12.2012 року. Посилання представника відповідачів [PERSON], [PERSON] на пропуск строку позовної давності, суд не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial