Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

13 листопада 2019 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2019 року з телефонного дзвінка представника відповідача він дізнався про існування кредитного договору №2963505456/348283 від 08 липня 2019 року, який був нібито укладений між позивачем та відповідачем. Посилаючись на той факт, що позивач ніколи ніяких кредитних договорів з відповідачем не укладав та жодних коштів за такими договорами не отримував, просить суд визнати недійсним вказаний кредитний договір. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити із вказаних підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У наданому суду 16.12.2019 року відзиві на позовну заяву просив суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. У відповідності до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). З матеріалів справи судом встановлено, що з листа ТОВ «КУ ЄКГ» від 03 вересня 2019 року №1536508 слідує, що 08 липня 2019 року між позивачем (позичальником) та відповідачем (кредитором) був укладений кредитний договір №2963505456/348283, який був підписаний в електронній формі. Позивач 15 серпня 2019 року звернувся до Луцького ВП ГУНП у Волинській області із заявою, в якій просив вжити заходи до невстановленої особи, яка зателефонувала йому 08.07.2019 року та представившись працівником «Водафон», шляхом зловживання довірою, оформила кредит-онлайн на [PERSON] , чим спричинила останньому майнової шкоди на суму 7500 грн. На підставі його заяви було відкрито кримінальне провадження по ч.1 ст.190 КК України, яке внесено до ЄРДР за №12019030010003057 від 16 серпня 2019 року (а.с. 4). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання правочину недійсним. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення учасника правочину має бути: вільним та таким, що відповідає внутрішній волі. У разі, якщо воля суб`єкта правочину формувалася не вільно і не відповідала його волевиявленню, правочин визнається недійсним. Згідно ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частинами 6, 11 ст.11Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Згідно ст.8 Закону України "Про електронну комерцію" права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Водночас, частиною другою статті 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в складових частинах інформаційних систем, в яких здійснюється обробка таких електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, повинні здійснюватися з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг. Оскільки, за твердженнями відповідача, між сторонами був укладений кредитний договір у письмовій формі, тому він мав бути підписаний між сторонами або: 1) у випадку складання договору на паперовому носії - власноручним підписом позичальника; 2) у випадку складання договору в електронній формі - з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг. Всупереч вищенаведеному відповідач не надав суду примірник договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, або з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у позивача волевиявлення на укладення кредитного договору, а також дотримання письмової (електронної) форми укладення договору, а саме - наявності підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, а кредитний договір визнати недійсним. На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати. На підставі наведеного та

Outcome: approved