Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Резорт-Тревел Україна», у якому просять, стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 9492,32 грн. та суму завданих моральних страждань в розмірі 1000 грн. та 3000 грн. на користь [PERSON] та [PERSON] відповідно. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що 22 квітня 2016 року між позивачами та відповідачем було укладено договір №13185 на туристичне обслуговування. Відповідно до даного договору, турагент за встановлену договором плату зобовязується відповідно до замовлення туриста й осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а турист зобовязується на умовах цього договору прийняти та оплатити такі послуги. Умови та перелік замовлених послуг вказується в додатку №1 до договору, згідно якого, «особами, яким надаються послуги» зазначено позивачів: MULESA VASIL [INFO] та MULESA IRYNA [INFO]. Загальна вартість туристичних послуг складає 656 (шістсот пятдесят шість) євро. Однак, відповідач свої обовязки за договором в повному обсязі не виконав, надавши послуги лише позивачу [PERSON]. Надати послуги позивачу [PERSON] відповідач відмовився, тому просять позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та показала, що 22 квітня 2016 року її чоловік, позивач [PERSON] звернувся в телефонному режимі до менеджера ТзОВ «Резорт Тревел «Україна» [PERSON] з метою придбання туристичної путівки у Грецію. 28 квітня 2016 року на адресу ТзОВ «Резорт Тревел «Україна» було відправлено пакет документів, а також гроші в сумі 18 368 гривень. [PERSON] підтвердила, що пакет документів і гроші отримано. Майже місяць менеджер [PERSON] працювала з документами позивачів та будь-яких зауважень не пред»являла, хоча на неї, у відповідності до посадової інструкції, був покладений обов»язок перевірити відповідність наданих документів. За кілька днів до від»їзду позивачка [PERSON] виявила, що у неї віза неактивна, і що вона не зможе виїхати за кордон. Тоді вона подзвонила менеджеру [PERSON] і запитала, чому остання не перевірила документи і не виявила це раніше, а стала бронювати готель у Греції. [PERSON] гроші повертати відмовилася, стала пропонувати позивачці інший тур у зручний для неї час, з умовою щоб про цей випадок не дізналося її керівництво, бо це може призвести до звільнення її з роботи. На відпочинок у Грецію поїхав лише позивач [PERSON], а позивачка [PERSON] потрапила в лікарню тому, що у неї різко підвищився гіпертонічний тиск. На початку липня 2016 року позивачка знову зателефонувала менеджеру на імя [PERSON], і та запропонувала тур у Болгарію і сказала, що може поїхати з подружкою якій також буде зроблено знижку за тур. Коли до відїзду залишилось два дні, менеджер [PERSON] повідомила, що готель не підтвердили і стала пропонувати інші варіанти, при цьому не сказавши куди вислати гроші та документи. В результаті дві відпустки у позивачки [PERSON] протягом літа були зіпсовані з вини менеджера ТзОВ «Резор-Тревел Україна» на імя [PERSON], яка неналежно виконувала свої посадові обовязки, а саме не перевірила пакет документів поданих позивачами. Крім цього, з умовами договору на туристичне обслуговування позивачі ознайомлені не були, оскільки такий було вручено позивачеві [PERSON] в автобусі у день виїзду за кордон. В судовому засіданні позивачі заявили клопотання про зміну позовних вимог у звязку із зміною курсу євро, через що просять стягнути з відповідача на їх користь 10436 (десять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 96 коп., що відповідає 328 Євро, станом на 23 листопада 2017 року, згідно повідомлення Національного Банку України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні змінений позов підтримав повністю, просив такий задовольнити. Підтвердив аналогічні показання, які надала позивач [PERSON]. Крім того, наголосив, що з умовами договору його було ознайомлено в автобусі безпосередньо на кордоні. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила з тих підстав, що позивачі були ознайомлені з договором на туристичне обслуговування, оскільки такий їм було надіслано ТзОВ «Нова пошта». Крім цього пояснила, що позивачі самі виготовляли собі візові документи, а тому менеджер не перевіряла такі. Хоча не заперечила проти того, що в обовязки менеджера ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» входить перевіряти справжність документів і надавати якісні послуги туристам. На вимогу суду надати письмові докази про отримання позивачами копій договору представник відповідача [PERSON] не змогла. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що дійсно позивачі [PERSON] та [PERSON] мали намір поїхати на відпочинок у Грецію. Вона неодноразово була присутня коли позивачка [PERSON] розмовляла по телефону з менеджером ТзОВ «Резорт Тревел «Україна» [PERSON], яка організовувала позивачам поїздку. Однак, по вині менеджера ТзОВ «Резорт Тревел «Україна» [PERSON] позивачка [PERSON] нікуди не поїхала, а поїхав лише позивач [PERSON] Позивачка [PERSON] попала у лікарню через сильне переживання. Після цього, [PERSON] пообіцяла останній організувати тур куди вона захоче, лиш щоб про цей випадок не дізналося керівництво ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» тому, що її можуть звільнити з роботи. Після цього, позивачка [PERSON] у її присутності зателефонувала [PERSON] і сказала, що хоче поїхати в Болгарію із своєю подругою. [PERSON] стала організовувати їм поїздку. Однак, потім знову постійно щось обіцяла, але коли вже їм потрібно було виїжджати, то сказала, що не підтвердили готель. Свідок [PERSON] в судовому засідання показала, що їй відомо, що позивачі [PERSON] та [PERSON] мали намір поїхати на відпочинок у Грецію. Вона неодноразово була присутня коли позивачка [PERSON] розмовляла по телефону з менеджером ТзОВ «Резорт Тревел Україна». Однак, позивачка [PERSON] на відпочинок не поїхала, а поїхав лише позивач [PERSON] Через це, позивачка [PERSON] потрапила у лікарню. Після цього, позивачка [PERSON] у її присутності зателефонувала [PERSON] і сказала, що хоче поїхати в Болгарію із своєю подругою. [PERSON] стала організовувати їм поїздку. Однак, коли вони вже мали виїхати, то менеджер сказала, що не підтвердили готель. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт отримання пакету документів та гроші за поїздку від позивачів, а також той факт, що в її посадові обов»язки входило перевіряти відповідність наданих туристами пакету документів для виїзду за кордон. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що саме вона мала намір поїхати з позивачкою [PERSON] у Болгарію. Вона постійно була присутня коли [PERSON] розмовляла по телефону з менеджером ТзОВ «Резорт Тревел «Україна» [PERSON], яка організовувала їм поїздку у Болгарію. [PERSON] постійно запитувала [PERSON] коли і куди їй висилати гроші і документи, а та відповідала, що ще не час. Коли за два дні до поїздки [PERSON] знову зателефонувала [PERSON], то вона відповіла, що готель не підтвердили і запропонувала інші готелі, але і так не сказала куди висилати гроші і документи. В результаті поїздка не відбулася, настрій був зіпсований і дві відпустки у позивача [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що перебуває у дружніх стосунках з позивачами і вона знає, що літом 2016 року позивачі мали намір разом поїхати на відпочинок у Грецію. Вона неодноразово розмовляла з позивачкою, яка їй розказувала про ситуацію з туристичною путівкою, що їм надало ТзОВ «Резорт Тревел «Україна». Їй відомо, що з вини менеджера ТзОВ «Резорт Тревел «Україна» у Грецію поїхав лише позивач [PERSON], а [PERSON] потрапила в лікарню із-за сильного стресу, так як у неї піднявся гіпертонічний тиск. Свідок приходила до позивачки [PERSON] в лікарню і та їй сказала, що менеджер ТзОВ «Резорт Тревел «Україна» недобросовісно віднеслась до своїх обовязків, не перевірила пакет документів, які їй були надіслані, оскільки перед поїздкою виявилось, що віза у позивачки ще не є дійсною на момент відїзду за кордон. Знає, що менеджер [PERSON] пообіцяла позивачці [PERSON] відправити її пізніше у тур куди вона захоче, лиш щоб не дізналось про цей випадок її керівництво, але позивачка так нікуди і не поїхала того літа. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що між позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Резорт-Тревел Україна» 22 квітня 2016 року було укладено договір на туристичне обслуговування №13185. Згідно п. 1.1 даного Договору, турагент за встановлену договором плату зобовязується відповідно до замовлення туриста й осіб, що слідують з ним забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) туристу, а турист зобовязується на умовах цього договору прийняти та оплатити дані послуги. Згідно п. 3.1 вказаного Договору загальна вартість туристичних послуг, замовлених туристом становить 656 (шістсот пятдесят шість) євро. Відповідно до Додатку № 1 до Договору на туристичне обслуговування №13185 від 22 квітня 2016 року «Умови та перелік замовлених послуг» особами, яким надаються послуги зазначено: MULESA VASIL [INFO] та MULESA IRYNA [INFO]. Згідно підпунктів 4.3.1., 4.3.2 Договору на туристичне обслуговування №13185 від 22 квітня 2016 року турагент зобовязаний забезпечити надання замовлених туристичних послуг відповідно до Додатку №1 цього договору та забезпечити туриста необхідними документами для використання замовлених туристичних послуг відповідно до кількості туристів. Відповідно до підп. 4.4.1, турист зобовязаний оплатити вартість туристичних послуг відповідно до строків визначених цим договором. В судовому засіданні встановлено, з чим сторони також погодилися, що позивачі повністю оплатили вартість замовлених туристичних послуг. Однак, фактично послуги були надані тільки позивачу [PERSON], що підтверджено копією закордонного паспорта серії ЕК №219941 останнього. Туристичні послуги позивачці [PERSON] надані не були, через неналежне виконання менеджером відповідача обовязку забезпечити туриста необхідними документами для використання замовлених туристичних послуг, а саме, така не здійснила перевірку дійсності візи [PERSON], у звязку з чим остання не мала змоги отримати комплекс замовлених туристичних послуг. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 20 ЗУ «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобовязується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобовязується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 32 Закону України «Про туризм» за незалежне виконання свої зобовязань туроператор, турагент, інші субєкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" послугою вважається діяльність виконавця в надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або інші документи ( розрахунковий документ). Згідно ч.1 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про туризм" порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Згідно із ч. 10 ст. 20 Закону України "Про туризм" якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Так, ч. 4 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене, та те, що відповідачем не виконано взятих на себе договірних зобовязань, а тому, суд вважає за необхідне зобовязати останнього відшкодувати завдану позивачеві шкоду задовольнивши позов в частині стягнення матеріальних збитків. Суд також бере до уваги на правовий висновок Верховного Суду України від 3 липня 2013 року у справі 6-42цс13, відповідно до якого за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року № 325/95-ВР "Про туризм" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої ст.10 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «про захист прав споживачів», ст.ст. 610 і 611, ч.5 ст.653, ч.1 ст.901 ЦК України майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Що стосується вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 вказаної статті, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачка в судовому засіданні ствердила, що їй, як споживачу, неналежним виконанням умов договору завдано моральної шкоди, яка полягає в суттєвих моральних та психічних стражданнях, постійного стресу та морального навантаження, пов»язаних із невиконанням відповідачем своїх зобов»язань менеджером ТзОВ «Резорт Тревел «Україна», що стверджується листком непрацездатності серії АГХ №070997 від 03 червня 2016 року. Позивачка [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Перечинській центральній районній лікарні з 25 травня 2016 року по 03 червня 2016 року включно, а саме після перенесених внутрішніх переживань через відпустку, яка не склалася з вини представника ТзОВ «Резорт Тревел Україна», тому позивачка просить стягнути на її користь моральну шкоду. Враховуючи вище зазначений факт [PERSON] також просить з цього приводу стягнути моральну шкоду. Відповідно до розяснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки предявлений позивачами до відшкодування розмір моральної шкоди відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких вони зазнали у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, а також засадам розумності, виваженості та справедливості, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди заявленому розмірі, також підлягає до задоволення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved