Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

У грудні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю її чоловіка, і її свекрухою, постійно проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Померлій на праві приватної власності належало 87/100 часток вищевказаного будинку, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] , її чоловік [PERSON] фактично прийняв спадщину у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав та був зареєстрований за місцем знаходження спадкового майна на день смерті спадкодавця. Разом з тим, [INFO] [PERSON] помер й відповідно у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права після смерті матері не встиг. Після смерті її чоловіка - [PERSON] , вона з метою прийняття спадщини звернулася до нотаріальної контори у визначений законом термін, подавши заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у зв`язку із тим, що її чоловік за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті матері та не отримав правовстановлюючого документа на нерухоме майно, - їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено право звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. При цьому вказувала, що право власності [PERSON] на спадкове майно виникло на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 1971 року, за умовами якого вона набула у власність 87/100 частин будинковолодіння, яке на той час складалося з двох житлових будинків на [ADDRESS] літ. "А"-87/100 часток та літ "Б"- 13/100 часток. Ураховуючи ту обставину, що будинок літ."Б" по [ADDRESS] знаходився в аварійному стані рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної ради м. Чернівці від 14.08.1991 року за № 198/11 "Про видачу ордерів громадянам на житлову площу" колишнього власника [PERSON] із сім`єю відселено з аварійного будинку, що загрожував обвалом та надано квартиру по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, право особистої приватної власності на будинок 159 літ."Б", що становило 13/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] ліквідовано рішенням Першотравневого РВК № 198/11 від 14 серпня 1991 року, про що зазначено експертом з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] у довідці № 44 від 03 червня 2019 року. Таким чином вказувала, що на даний час будинок, що знаходиться по [ADDRESS] складається із: житлового будинку літ."А" з 6 /шести/ кімнат загальною площею 151,70 кв.м., житловою 93,90 кв.м. , літньої кухні- літ. "Б," вбиральні - літ. "В", криниці- літ. "І", огорожі - №1-3, що становить одну цілу частку об`єкта нерухомого майна, а не 87/100 його часток. З огляду на вищевикладене, оскільки в позасудовому порядку вона не може оформити спадкові права на спірне майно, просила визнати за нею - [PERSON] право приватної власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку літ."А", що складається з 6 /шести/ кімнат загальною площею 151,70 кв.м., житловою - 93,90 кв.м., літньої кухні - літ. "Б,"-загальною площею 28.20 кв.м., вбиральню - літ. "В", криницю- літ. "І", огорожу - №1-3, розташованого по [ADDRESS] , яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] у м. Чернівці. Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Від представника відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вказав, що зазначеним позовом права міської ради не зачіпаються, а тому просив розгляд справи провести у його відсутності. Залучена в ході судового розгляду третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки не повідомила. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч.1\~ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] чоловіка позивачки. На день смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрованою у будинку [ADDRESS] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, у тому числі й на 87/100 часток будинку по [ADDRESS] , що належало спадкодавцю на праві приватної власності та підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8). Крім того встановлено, що на час смерті [PERSON] у будинку [ADDRESS] постійно проживав та був зареєстрований її син [PERSON] . Так, відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином, згідно із положеннями спадкового законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). Зважаючи на вимоги ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, відповідно до ст.\~1226\~ЦК України частка у праві сумісної спільної власності успадковується на загальних підставах. Статтею 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, згідно із положеннями ст. 1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування, за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки. За таких обставин, суд ураховуючи той факт, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її син [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований на день смерті спадкодавця у будинку по [ADDRESS] , який входить до складу спадкового майна після смерті [PERSON] , то він вважається таким, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняв спадщину. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких даних щодо наявності інших спадкоємців після смерті [PERSON] й відповідно сторонами докази на підтвердження їх існування суду не надано. Крім того, як установлено судом, [INFO] чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] помер (а.с.12) й відповідно після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно, зокрема 87/100 часток будинку по [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті [PERSON] . В подальшому, позивачка [PERSON] як дружина померлого, з метою прийняття спадщини після смерті її чоловіка звернулася у встановленому законом порядку із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва до нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи, яка наявна у матеріалах справи (а.с. 13, 1-40). Разом з тим, зважаючи на те, що спадкодавець [PERSON] за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті матері та не отримав відповідного правовстановлюючого документа на спадкове нерухоме майно, - [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено право звернутися до суду із позовом про визнанням права власності на спадкове майно, що підтверджується копією відповідної відмови нотаріуса (а.с.16, 39-40). Так, згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. При цьому, як убачається з матеріалів справи, [PERSON] за життя заповіт не склав, що підтверджується відомостями, які містяться у матеріалах спадкової справи. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу Статтею 1261\~ЦК України визначено, що діти спадкодавця та той з подружжя, що його пережив, відносяться до першої черги спадкоємців за законом. Як встановлено судом, на день смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься у матеріалах спадкової спави ( а.с. 15) й відповідно дані про розірвання даного шлюбу в матеріалах справи відсутні. Таким чином, спадкоємцем першої черги після його смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка у визначеному законом порядку на підставі ст. 1270 ЦК України звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, у матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] , яка була подана нею до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як особою, яка повідомляла нотаріуса, що має намір звернутися із відповідною заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкоємцем однією сімєю й відповідно також належить до кола спадкоємців після смерті [PERSON] та має право на спадкування. Зокрема, ст. 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За таких обставин, суд ураховуючи вищезазначені норми матеріального права, ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 січня 2020 року залучив до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] , яка в судове засідання не з`явилася і не повідомила причини неявки. Разом з тим, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази щодо наявності у [PERSON] прав на спадкування, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. З аналізу наведеного вбачається, що норми ст. 74 СК України поширюються на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК ( 435-15 ), слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. \~ \~ \~ \~Разом з\~тим,\~ як вже було встановлено судом, на день смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься у матеріалах спадкової справи (а.с. 15) й відповідно дані про розірвання даного шлюбу в матеріалах справи відсутні, що в свою чергу виключає можливість виникнення у [PERSON] будь-яких спадкових прав на спірне спадкове майно після смерті [PERSON] . Крім того, [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю чи доказів на підтвердження існування інших, встановлених законом підстав для виникнення у неї права на спадкування. Таким чином, ураховуючи вищевказане, оскільки [PERSON] на\~\~день\~\~його смерті належало спірне нерухоме майно й відповідно після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, воно підлягає успадкуванню спадкоємцем померлого [PERSON] . При цьому, як убачається з матеріалів справи, спірне нерухоме майно, яке було успадковане [PERSON] після смерті матері в порядку ст.1268 ЦК України, має наступні характеристики: знаходиться по [ADDRESS] та складається із житлового будинку літ."А" з 6 /шести/ кімнат загальною площею 151,70 кв.м., житловою 93,90 кв.м. , літньої кухні- літ. "Б," вбиральні - літ. "В", криниці- літ. "І", огорожі - №1-3,\~що становить\~одну цілу\~частку об`єкта\~нерухомого майна\~(а.с.\~24-28)й\~відповідно саме\~на \~це нерухоме\~ майно відкрилась спадщина після смерті [PERSON] чоловіка позивачки [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного та оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд приймаючи до уваги відсутність правовстановлюючого документа після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що складається з 6 /шести/ кімнат загальною площею 151,70 кв.м., житловою 93,90 кв.м. , літня кухня- літ. "Б," вбиральня - літ. "В", криниця- літ. "І", огорожа - №1-3, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, та вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved