Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

25.11.2015 року орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суду із позовом в інтересах малолітнього [PERSON], 2008 року народження, який уточнив та просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх доходів, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття. При цьому позивач посилається на те, що в КУ «ЦСПРД Одеської міської ради Одеської області» з 15.07.2014 року знаходиться малолітній [PERSON], [INFO], так як є знайденою дитиною. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження дитини відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 135 СК України. У зв'язку із свідомим нехтуванням матір'ю своїх батьківських обов'язків, позивач змушений звернувся до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради [PERSON], що діє в інтересах малолітнього [PERSON] позовну заяву підтримала та просить її задовольнити. При цьому пояснила, що підтримує наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього сина. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник третьої особи КУ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області" до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Прокурор Одеської місцевої прокуратури № 1 Щербань Г.Д. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 9 від 20.03.2015 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] /а.с. 5/. Згідно листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 13.03.2015 року, відомості про батька внесені до актового запису № 9 від 20.03.2015 року про народження [INFO] [PERSON], відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 135 СК України /а.с. 6/. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 135 СК України, у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина. З акту від 12.02.2015 року органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту дитину та її доставку слідує, що [PERSON], [INFO], до 15.07.2014 року мешкав із дідусем [PERSON], 1963 року народження, за адресою: [ADDRESS]. Місце знаходження батьків дитини невідоме, так як мати дитини залишила сина дідусю та поїхала у невідомому напрямку /а.с. 8-9/. Згідно довідки № 142 від 05.11.2015 року, [PERSON], [INFO], з 15.07.2014 року знаходиться у КУ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області" /а.с. 10/. Листом № 34/676 від 02.06.2015 року відділу кримінальної міліції у справах дітей ГУ МВС України в Одеській області повідомлено, що проведеною перевіркою встановлено, що за обліками ОВС ГУМВС України в Одеській області, матір малолітнього [PERSON] - [PERSON], [INFO], не значиться, в розшуку не перебуває. У ході розгляду справи судом досліджено висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]» № 1501/01-11 від 28.07.2015 року. Висновком встановлено, що малолітній [PERSON] є знайденою дитиною, народження якого зареєстровано відповідно до розпорядження КРА ОМР № 72 від 05.03.2015 року «Про надання дозволу на реєстрацію в органах державної реєстрації актів цивільного стану малолітньої дитини з присвоєнням їй імені [PERSON], [INFO]». Адміністрацією КУ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області" повідомлено, малолітній перебуває в означеному дитячому закладі з 15.07.2014 року та за вказаний час мати малолітнього жодного разу дитину не відвідала, долею дитини не цікавиться. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що мати малолітнього [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов'язками стосовно свого малолітнього сина та самоусунулась від їх виконання. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Статтею 245 СК України встановлено, що якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи та враховуючи думку прокурора, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Окрім того, суд вважає необхідним, зобов'язати адміністрацію державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, до якої буде влаштовано дитину після переведення з місця тимчасового влаштування дитини - КУ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області", здійснити заходи щодо виконання положень ст. 193 СК України, а саме, аліменти на утримання малолітнього [PERSON], які стягуються за даним рішенням повинні перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved