Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 19 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем було підписано заяву № 2001001755401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості станом на 22 січня 2020 року становить у розмірі 46 116 грн. 14 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790,40 грн.. заборгованості за строковим тілом кредиту у розмірі 19 445,33 грн., заборгованості за простроченими процентами за кредитом у розмірі 15 282,03 грн., заборгованості за строковими процентами за кредитом у розмірі 1 398,38 грн. та комісії у розмірі 200,00 грн.. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 22 січня 2020 року у розмірі 46 116 грн. 14 коп. та витрати зі сплати судового збору. 05 березня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін. 26 лютого 2020 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про прийняття зустрічного позову відмовлено, зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним повернуто заявнику. 10 вересня 2020 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 30 вересня 2020 року ухвалою суду постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 19 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду прийнято зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що під час укладання спірного кредитного договору було порушено приписи ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, позивачем не надано інформацію про умови кредитного договору. Крім того, у спірному договорі відсутня будь-яка необхідна інформація щодо умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», а тому дії позивача свідчать про нечесну підприємницьку практику. У зв`язку з чим відповідач просить визнати кредитний договір № 2001001755401 від 19 березня 2018 року, недійсним. Крім того, 19 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 10 грудня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала повністю, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 19 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем було підписано заяву № 2001001755401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн. (а.с. 4, 5-16, 20-25). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001001755401 від 19 березня 2018 року станом на 22 січня 2020 року становить у розмірі 46 116 грн. 14 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790,40 грн.. заборгованості за строковим тілом кредиту у розмірі 19 445,33 грн., заборгованості за простроченими процентами за кредитом у розмірі 15 282,03 грн., заборгованості за строковими процентами за кредитом у розмірі 1 398,38 грн. та комісії у розмірі 200,00 грн. (а.с. 19, 20-25). Позивач просить про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790,40 грн. та заборгованість за строковим тілом кредиту у розмірі 19 445,33 грн. Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідач суду не надала, як і не надала доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Тому станом на 22 січня 2020 року утворилась заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790,40 грн. та заборгованість за строковим тілом кредиту у розмірі 19 445,33 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими процентами за кредитом у розмірі 15 282,03 грн. та заборгованість за строковими процентами за кредитом у розмірі 1 398,38 грн. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Судом перевірено розрахунок відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: заборгованість за простроченими процентами за кредитом становить у розмірі 15 282,03 грн. та заборгованість за строковими процентами за кредитом становить у розмірі 1 398,38 грн. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення комісії у розмірі 200,00 грн. Згідно п. 3.9 Публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ( в редакції від 10 червня 2017 року) зобов`язання по сплаті щомісячної винагороди/комісії за обслуговування пакету послуг вперше виникають у розрахунковому періоді, в якому було оформлено і надано клієнту відповідний пакет послуг. Розмір щомісячної винагороди/комісії за обслуговування пакету послуг визначається договором, тарифами. Щомісячна/щорічна винагорода/комісія за обслуговування обраного пакету послуг нараховується/розраховується банком за день до настання розрахункового дня та сплачується в національній валюті України, за виключенням пакетів послуг, щодо яких тарифами банку встановлено окремий порядок нарахування/розрахунку щомісячної/щорічної винагороди/комісії.. Комісія, нарахована/розрахована банком на початку розрахункового періоду, повинна бути сплачена у найближчий розрахунковий день клієнтом, а право банку на здійснення договірного списання такої винагороди/комісії виникає у банку з моменту її нарахування банком. Якщо щомісячна винагорода/комісія не сплачена клієнтом у найближчий розрахунковий період повністю, така заборгованість визнається простроченою. Оплата винагород/комісій може бути здійснена: через касу банку шляхом внесення готівки; з будь-якого рахунку клієнта шляхом оформленого належним чином платіжного доручення (доручення про списання коштів у довільній формі, встановленій банком); шляхом договірного списання рахунку на умовах цього договору. Судом перевірено розрахунок комісії та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: комісія становить у розмірі 200,00 грн. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Відповідач в обґрунтування позовних вимог посилався на порушення приписів ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, позивачем не надано інформацію про умови кредитного договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник позивача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на зустрічну позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правила надання грошових коштів у кредит Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору позивач надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК). Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Пунктом 6 зазначеної постанови встановлено, що вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України. Однак відповідачем не доведено відсутність будь-якої необхідної щодо умов кредитування та іншої інформації, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Також не ґрунтуються на вимогах законодавства посилання відповідача на те, що дії позивача свідчать про нечесну підприємницьку практику з огляду на таке. Відповідно до пункту 14 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно частини 6 статті 19 зазначеного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Під обманом розуміється навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ст. 230 ЦК України). Так, обман може стосуватись як обставин самого правочину, які мають істотне значення, а саме: природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; так і обставин, які знаходяться за межами правочину, в тому числі мотиву та мети правочину. Згідно ч.2 ст. 230 сторона, яка застосовує обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдана у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що спірний договір містить особистий підпис відповідача, що є підтвердженням ознайомлення відповідача з умовами договору позики, зокрема, суми кредиту, порядку та строків його повернення. З урахуванням викладеного позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», код ЄДРПОУ 14282829, юридична адреса: 04070, вул. Андріївська, 4, м. Київ, заборгованість за кредитним договором № 2001001755401 від 18 березня 2018 року станом на 22 січня 2020 року у розмірі 46 116 (сорок шість тисяч сто шістнадцять) грн. 14 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790,40 грн.. заборгованості за строковим тілом кредиту у розмірі 19 445,33 грн., заборгованості за простроченими процентами за кредитом у розмірі 15 282,03 грн., заборгованості за строковими процентами за кредитом у розмірі 1 398,38 грн. та комісії у розмірі 200,00 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2102,00 грн.

Outcome: approved