Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору № VIGWGL 0000000001 від 20 травня 2008 року, та договору іпотеки нерухомого майна - квартири [ADDRESS], загальною площею 44,7 м. кв. від 20 травня 2008 року, які укладені між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем через вчинення їх під впливом насильства. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що 20 травня 2008 року керівник Піщанського відділення (на час укладення договору) ВАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] уклала з ВАТ КБ «Приватбанк» від імені [PERSON] кредитний договір № VIGWGL 0000000001, який змусила підписати позивача, погрожуючи, у випадку відмови, негараздами по роботі, які обов'язково призведуть до звільнення.Відповідно до даного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 12754,75 доларів США зі сплатою 15,84 % за користування кредитом, зі строком повернення до 20 травня 2023 року. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором [PERSON] змусила позивача підписати також договір іпотеки № VIGWGL 0000000001 від 20 травня 2008 року, згідно якого позивач передала в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,7 м. кв. Вироком Піщанського районного суду від 30 травня 2012 року в кримінальній справі № 219/356/12, який набув законної сили, [PERSON] засуджено до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 3 роки, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON]саме умисно, з корисливих мотивів, використала своє службове становище всупереч інтересам служби, використавши залежного від неї за підлеглістю працівника - менеджера відділення банку [PERSON], і від її імені 20 травня 2008 р. оформила кредитний договір № VIGWGL 0000000001 на суму 12500 доларів США, а в забезпечення повернення кредиту - договір іпотеки належної [PERSON] квартири. В це же день вона оформила касовий ордер № 116 і вказані кредитний договір та касовий ордер в приміщенні Піщанського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», змусила підписати [PERSON], після чого надала дані документи у Крижопільське відділення ПАТ КБ «Приватбанк» і, таким чином, шляхом обману та зловживання довірою одержала кредит в сумі 12500 доларів США і використала вказані кредитні кошти на свої особисті цілі. Свою вину в інкримінованих злочинах [PERSON] визнала повністю. Позивач зазначив, що вважає, що вказаний кредитний договір підлягає визнанню недійсним як такий, що вчинений під впливом насильства, за наступних підстав. Відповідно ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Те, що відносно неї, [PERSON], було застосовано насилля у формі психологічного тиску , встановлено вироком суду від 30 травня 2012 року в кримінальній справі № 219/356/12, який набув законної сили. П.21 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначає позивач, насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою. Крім того, вироком чітко встановлено, що діями засудженої завдана матеріальна шкода ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 63125,00 грн. Таким чином, кредитний договір № VIGWGL 0000000001 та договір іпотеки від 20 травня 2008 року, укладені від імені позивача, не відповідають вимогам, встановленим п. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, тому, відповідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, вказані договори мають бути визнані недійсними. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, просила суд визнати недійсним кредитний договір № VIGWGL 0000000001 та договір іпотеки від 20 травня 2008 року у зв'язку з тим, що їх було укладено під психологічним тиском керівника Піщанського відділення (на час укладення договору) ВАТ КБ «Приват Банк» [PERSON], яка, отримані від незаконного оформлення кредиту кошти на суму 12500 доларів США використала у власних потребах.Позивач заперечила факт особистого отримання коштів за кредитом в Крижопільскому відділенні ПАТ КБ "Приватбанк", наполягаючи на тому, що вказані кошти отримала на руки [PERSON] Представник відповідача Рой В.Л. в судовому засіданні позовних вимог не визнав та зазначив, що [PERSON], оформляючи в банку кредитний договір та договір іпотеки, підтвердила свою згоду на те, що між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобов'язань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України.Укладені оспорювані договори повністю відповідають вимогам цивільного законодавства та внутрішній волі сторін, в іншому разі [PERSON], відчуваючи насилля чи тиск з боку свого безпосереднього керівника у відділенні банку [PERSON] на час укладення договорів та побоюючись свого звільнення з роботи, повинна була б заявити про протиправність дій [PERSON] після звільнення її з роботи з банку в 2010 році службі безпеки банку, правоохоронним органам чи до суду, в нішому разі даний позов є способом уникнення відповідальності за кредитними правовідносинами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; сторони не заперечили можливість розгляду справи в її відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з"явилась, просила розглянути справу без її участі, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що 20 травня 2008 року нею було посвідчено договір іпотеки квартири [ADDRESS], який було укладено між [PERSON] та керуючим Ямпільським відділенням ПАТ "Приватбанк".Посвідчення договору відбувалось в приміщенні нотаріальної контори. Договір іпотеки оформлявся за наявності всіх необхідних документів, в тому числі кредитного договору від 20 травня 2008 року та правовстановлюючих документів на квартиру, які надані були [PERSON]Договір іпотеки підписали сторони в її, нотаріуса, присутності. Порушень при посвідченні договору іпотеки допущено не було. Сторони не заперечили можливість розгляду справи без участі приватного нотаріуса [PERSON], оскільки наявні її письмові пояснення в справі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами докази, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання недійсними кредитного договору № VIGWGL 0000000001 від 20 травня 2008 року та договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 20 травня 2008 року як вчинених під впливом насильства необхідно відмовити з огляду на наступне. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 20 травня 2008 року [PERSON] особисто уклала кредитний договір № VIGWGL 0000000001 з ПАТ КБ " Приватбанк", за яким отримала кредит в розмірі 12754,75 доларів США зі сплатою 15,84 % за користування кредитом, зі строком повернення до 20 травня 2023 року. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором позивач також уклала з банком договір іпотеки № VIGWGL 0000000001 від 20 травня 2008 року, згідно якого позивач передала в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,7 м. кв. Вироком Піщанського районного суду від 30 травня 2012 року в кримінальній справі № 219/356/12, який набув законної сили, [PERSON], колишню керуючу Піщанським відділенням ПАТ КБ "Приватбанк", засуджено за ст.ст.364 ч.ч.1,2, 365 ч.1, 366 ч.1,2, 200 ч.2, 191 ч.ч.2, 3 КК до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 3 роки, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. За даним вироком встановлено, що [PERSON] умисно, з корисливих мотивів, використала своє службове становище всупереч інтересам служби, використавши залежного від неї за підлеглістю працівника - менеджера відділення банку [PERSON], і від її імені 20 травня 2008 р. оформила кредитний договір № VIGWGL 0000000001 на суму 12500 доларів США, а в забезпечення повернення кредиту - договір іпотеки належної [PERSON] квартири. В це же день вона оформила касовий ордер № 116 і вказані кредитний договір та касовий ордер в приміщенні Піщанського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», змусила підписати [PERSON], після чого надала дані документи у Крижопільське відділення ПАТ КБ «Приватбанк» і, таким чином, шляхом обману та зловживання довірою одержала кредит в сумі 12500 доларів США і використала вказані кредитні кошти на особисті цілі, проте своєчасно розрахунки про кредиту не проводила, внаслідок чого спричинила ПАТ КБ "Приватбанк" істотну шкоду на суму 63125 грн.При цьому, [PERSON] в даній кримінальній справі потерпілою визнана не була, була лише свідком. Інший свідок по справі [PERSON], керівник Крижопільського відділення Вінницької філії ПАТ КБ "Приватбанк", дав показання про те, що йому стало відомо, що в 2010 році працівниця Піщанського відділенння банку [PERSON] 20 травня 2008 року одержала в Крижопільському відділенні банку кредит в сумі 12500 доларів США, але не для себе, а для [PERSON], яка кредит не погашала. Рішенням (заочним) Піщанського районного суду Вінницької області від 17 травня 2013 року у справі № 219/2139/12, яке на час прийняття рішення в даній справі набрало законної сили та звернуто до примусового виконання, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON]про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIGWGL 0000000001 від 20 травня 2008 року в розмірі 29557,16 доларів США ( 236 161,71 грн.) звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу на підставі договору іпотеки від 20 травня 2008 року. Постановляючи дане рішення, суд взяв до уваги пояснення представника [PERSON] [PERSON] про наявність вироку Піщанського районного суду від 30 травня 2012 року в кримінальній справі № 219/356/12 та його зміст, який наведено вище, встановивши, що саме між [PERSON] та банком було укладено спірні договори кредиту та іпотеки.Дані договори, як встановлено судом, відповідають вимогам цивільного законодавства, а саме ст.ст.6, 611, 625, 626, 627, 1054 ЦК, Закону України " Про іпотеку", відповідають волі сторін та їх внутрішньому волевиявленню.Крім того, судом допитано свідків [PERSON] та [PERSON] та взято до уваги як доказ їх пояснення про те, що [PERSON], працюючи фінансовим менеджером Крижопільського відділення ПАТ КБ "Приватбанк", 20 травня 2008 року на підставі наданого її кредитного договору набрала та видала касовий ордер на ім"я [PERSON] на видачу відділенням банку кредиту в сумі 12500 доларів США, а [PERSON], працюючи на посаді касира-операціоніста Крижопільського відділення ПАТ КБ "Приватбанк", пам"ятає, що в період 2002-2010 років до відділення приїзджала [PERSON] та [PERSON] та оформляли кредит в сумі 12500 доларів США. Перелічені обставини оформлення та отримання кредиту 20 травня 2008 року позивачем [PERSON] знайшли своє підтвердження і в інших доказах, досліджених судом за клопотанням сторін, матеріалах кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON], копії з яких долучено до даної справи : заявою [PERSON] від 18 березня 2010 року, поясненнями [PERSON] від 11 лютого 2011 року, поясненнями [PERSON] від 11 лютого 2011 року, матеріалами службового розслідування по ПАТ КБ "Приватбанк" на а.с.215-217, поясненнями [PERSON] на а.с.218, поясненнями [PERSON] на а.с.219, поясненнями [PERSON] на а.с.220-224, поясненнями [PERSON] на а.с.225-228, висновком служби безпеки банку на а.с.230-233, розпискою [PERSON] на а.с.234, 235, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи на а.с.242, 243. Згідно ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. За ст.627 ЦК, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначив Верховний Суд України в Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24 листопада 2008 року, правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб"єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обо"язків. Презумпція правомірності правочину закріплена в ст.204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідно заборону.Такою нормою закону, яка може спростувати правомірність правочину, в контексті даних спірних правовідносин може бути ст. 231 ЦК, яка регулює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства, серед яких визнання такого правочину недійсним. Недійсність правочину, йдеться у вказаному Узагальненні, виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Розглядаючи спір про недійсність правочину, суд має перевірити наявність дефектів його елементів по змісту правочину, по формі, по суб"єктному складу, по дефектах його волі - невідповідності волі та волевиявлення.Заявлений предмет даного позову вимагає від суду під час розгляду спору перевірки правочинів ( дозволяється розуміння угоди, договору), укладених між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" по кредиту та іпотеці 20 травня 2008 року, на предмет дефекту волі його сторін, оскільки про наявність інших дефектів даних договорів позивачем не заявлено та не оспорено. Невідповідність між волею та волевиявленням особи при вчиненні правочину має правові наслідки.У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі.Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому судом беруться до уваги тільки ті фактичні дії особи, які призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов"язків.Відповідно до ст. 231 ч.1 ЦК, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти насильства, погрози. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно врахувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов"язково злочинних діях.Насильницькі дії можуть вчинятися як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім"ї, родичів тощо або їх майна.Факт насильства необов"язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. З урахуванням викладеного, у суду є всі підстави вважати, що укладені [PERSON] та оспорювані нею кредитний договір № VIGWGL 0000000001 від 20 травня 2008 року та договір іпотеки квартири [ADDRESS] від 20 травня 2008 року як вчинені під впливом насильства відповідали її внутрішній волі, знайшли її повне вільне волевиявлення у зовнішніх вчинках, які супроводжували укладання правочинів ( підготовка документів, їх підписання, спілкування з різними посадовими особами, виконання прохання [PERSON], тощо), за своїм змістом, формою та суб"єктним складом також є правомірними, а тому відсутні умови та підстави до визнання їх недійсними.

Outcome: dismissed