Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до органа опіки та піклування Микільської сільської ради про зміну власного імені дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 17.09.2010 року по травень 2013 року проживала однією сім"єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. За час спільного життя у них народилася дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON] Єгорівна-04.05.2012 року народження. При реєстрації народження старшої дочки в органу державної реєстрації актів цивільного стану, вони з чоловіком не прийшли до згоди яке ім"я дати дитині. Бажання чоловіка було назвати дочку "Мілія", бажання позивачки назвати дочку "Єлісавєта". Позивачка згодилась з чоловіком і в свідотцтві про народження було зареєстровано ім"я дочки "Мілія". З моменту народження по сьогодняшний день до дочки вони звертались по імені "Єлісавєта". Вона знає своє ім"я як "Єлісавєта". Відвідуя дитячий садочок с. Нікольське Волноваського району до неї вихователі звертались по імені "Єлісавєта", всі знайомі, друзі також звертаються по імені "Єлісавєта". Дочка свого імені як "Мілія" не знає. В 2017 року дочка піде до школи. Казус в іменах тягне за собою определенніе труднощі в процесі навчання: оформленні документів, підписи зошитів, табелів, у фактичному зверненні вчителів і однокласників до дитини. На теперішній час місце знаходження батька дитини невідоме. Рішенням Волноваського районного суду від 29.08.2016 року [PERSON], [INFO] визнаний безвісно відсутнім. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про зміну імені дочки з імені «Мілія» на ім'я «Єлісавета». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та також пояснила, що весь час з моменту народження дочку називають імям «Єлісавєта». На сороковий день відбулося хрещення к православній церкві з імям «Єлісавєта». Просить задовольнити позовні вимоги. Представник Органу опіки та піклування Микільської сільської ради просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги позивача визнають При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач 17.09.2010 року по травень2013 року проживала однією сім"єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. 18 вересня 2010 року у них народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 417242, виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 16 вересня 2011 року, актовий запис № 433. (а.с. 10). Судом встановлено, що малолітня донька проживає зі своєю матір'ю за адресою: с.Микільське вул. Югова, 68-а, Волноваського району Донецької області. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 7 Конвенції про права дитини визнає за дитиною право на ім'я. Вибір імені дитини здійснюється за взаємною згодою батьків. Відповідно до статті 12 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Судом не заслуховувалась думка дитини, враховуючи її вік та нездатність наразі сформулювати власні погляди. Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по-батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно до статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають, зокрема народження фізичної особи та її походження. Відповідно до частин 7 та 8 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно частини 3 та 4 статті 144 СК України реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 146 СК України ім'я дитини визначається за згодою батьків. Спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 2.6, 2.11 Положення про порядок зміни, доповнення, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.09.2002 року № 86/5 визначено, що заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або імені дитини в актовому записі про її народження в зв'язку з тим, що при реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім'я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини в зв'язку з тим, що вона фактично має власне ім'я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частини 5 статті 148 СК України при вирішенні подібних спорів беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, відповідно до статті 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення позивача по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є матір"ю малолітньої [PERSON] і проживає разом з нею. Мати піклується про здоров'я дитини, її розвиток, виконує всі обов'язки покладені на неї законодавством. В побуті дитину називають «Єлісавєта», хоча зареєстрована вона як «Мілія». Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини, зокрема, має спрямовуватися на розвиток її собистості. Зазначені вище обставини, викладені позивачем в позовній заяві та пояснення в судовому засіданні, переконують суд у наявності підстав для зміни імені дитини з «Мілія» на «Єлісавєту», враховуючи при цьому інтереси дитини. Відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи наведене,

Outcome: approved