Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з квартири. Зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.03.2013 року, виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції у Харківській області позивач є власником квартири [ADDRESS] у м. Харкові. Згідно форми А з 2003 року в квартирі зареєстрований відповідач, [PERSON]. Відповідач в зазначеній квартирі не проживає та ніколи не проживав, користується приміщенням з метою здійснення підприємницької діяльності, а саме, здає в оренду квартиру, змінив замки та має особисті ключі від цієї квартири, тим самим перешкоджає позивачу вільно користуватися зазначеною квартирою, яка належить йому на праві приватної власності. У судовому засіданні було заявлено клопотання про виклик свідків у порядку ст. 136 ЦПК України, яке судом задоволене, викликано для допиту свідків. У судове засідання представник позивача не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, у разі неявки відповідача просила проводити розгляд справи у заочному порядку у відповідності до ст. ст. 224-226 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду від нього не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяв про розгляд справи за відсутності її представника не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 -226 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергоремонт" на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] у м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції в Харківській області 05.03.2013 року. Відповідно до цього свідоцтва ТОВ "Енергоремонт" є власником квартири [ADDRESS] у м. Харкові загальною площею 37,8 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м. В цій квартирі зареєстрований [PERSON]. Як вбачається з Форми А відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні з 2003 року. 17.09.2013 року позивачем відповідачу було направлено листа з пропозицією належним чином оформити відносини найму та підписати договір найму квартири [ADDRESS] у м. Харкові. Після цього представник позивача неодноразово виходив за місцем реєстрації відповідача для підписання договору найму. Однак, відповідач не підписав зазначений договір до сьогоднішнього часу. Відповідно до до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно зі ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Отже, оскільки договір з вини відповідача між сторонами спору не укладено, суд вважає, що відповідач користується квартирою без достатніх правових підстав. Судом у порядку ст. 180 ЦПК України допитано у якості свідків осіб, викликаних за клопотанням позивача, показання яких згідно зі ст. ст. 57, 63 ЦПК України є доказами по справі. На підставі показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що квартира [ADDRESS] у м. Харкові. В квартирі розташовані меблі (диван, стіл, стільці, кухонний гарнітур), відсутні будь - які речі, в тому числі особисті, речі особистого догляду, предмети гігієни, одяг тощо. В квартирі ніхто не проживає, квартира призначена для здійснення діяльності з надання її в оренду подобово за плату. Плата складає 170 грн. за добу. Свідки неоднаразово наймали квартиру для особистих потреб. На підставі показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в цій квартирі. З їх показань, відповідач ніколи в квартирі не проживав. Відповідач використовує квартиру для здійснення підприємницької діяльності, а саме здає квартиру у найм за плату. Особисті речі, речі особистого догляду та предмети гігієни, які свідчили про постійне проживання в квартирі та чоловічий одяг в квартирі також відсутні. Свідки не змогли користуватися квартирою, яка належала їм на праві власності у період з 26.06.2009 року по 13.06.2012 року, оскільки в квартирні постійно знаходилися невідомі люди, які знімали її у відповідача. Між свідками [PERSON] та [PERSON] та відповідачем виникали конфлікти, неодноразова викликалася міліція з приводу здачі відповідачем квартири. Відповідно до ст. 818 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). На підставі зазначених доказів, судом встановлено, що відповідач здає квартиру в найм без згоди позивача, у зв'язку з чим, позивач не має можливості фактично користуватися квартирою, яка належить йому на праві власності. Суд вважає, що у зв'язку з користуванням відповідачем квартирою з метою здавання в оренду третім особам, позивач позбавлений можливості здійснювати всебічно своє право власності, зокрема право володіння та право користування квартирою. Відповідно до ст. 1 Протоколу N 1 до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 20.03.52 року кожна фізична або юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Стаття 3 ЦК України встановлює, що однією з основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності та судовий захист цивільних прав. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, суд вважає, що всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 387, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до цієї норми власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає користуванню ним, в тому числі і шляхом виселення. Таким чином, на думку суду, дії відповідача, зокрема зміна дверних замків та здавання кімнати у найм третім особам обмежує право користування цим приміщенням позивача, як власника. Відповідачем чиняться перешкоди позивачу у здійсненні права власності належним йому майном. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач взагалі не може користуватися приміщенням, яке належить йому на праві власності. Таким чином, враховуючи, той факт, що позивач є власником спірної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від від 05.03.2013 року, виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції у Харківській області, відповідач займає квартиру безпідставно (будь-яких договірних відносин найму між відповідачем та позивачем не існує, а саме з вини відповідача не укладено договір найму квартири [ADDRESS] відповідач ніколи постійно не проживав у квартирі (підтверджується актами про непроживання та показаннями свідків), без згоди позивача здає квартиру в найм стороннім особам за плату, чим обмежує права позивача як власника, відповідач підлягає виселенню з квартири. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги є такими, що відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі. Порушене право позивача повинно бути захищено судом, усунено перешкоди у здійсненні товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоремонт" права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з зазначеної квартири. На підставі ст. 1 Протоколу N 1 до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 20.03.52 року, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 810, 811, 818 ЦК України,

Outcome: approved