Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

14 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Красноградської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок № [ADDRESS], самочинне будівництво якого виникло в результаті здійснення [PERSON] надбудови існуючого будинку. В обгрунтування позову [PERSON] зазначив, що він згідно договору купівлі-продажу від 19 червня 2003 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. У 2010 році він самочинно здійснив надбудову другого поверху (літер А-2) загальною площею 32 кв.м. у вищезазначеному будинку (літер А-1), без отримання відповідного на те дозволу. Під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг від фізичних чи юридичних осіб не надходило, тобто зазначеним будівництвом не були порушені права інших осіб. Право власності на земельну ділянку для обслуговування і будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,059 га по [ADDRESS] [PERSON] набув 28 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Після завершення будівництва Красноградським комунальним підприємством технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 30 листопада 2015 року був виготовлений технічний паспорт, який містить характеристику вказаного будинку з відміткою про самочинне будівництво. З метою підтвердження можливості надійної та безпечної експлуатації житлового будинку, відповідності його вимогам екологічним, санітарним, протипожежним, державним будівельним нормам та правилам державних стандартів, позивач отримав технічний висновок ПП "Модулор-Сервіс" "Про проведення огляду стану будівельних конструкцій житлового будинку після прибудови і реконструкції, та визначення можливості подальшої експлуатації за адресою: [ADDRESS]", після проведення самочинного будівництва, відповідно до якого встановлено відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливість безпечної експлуатації житлового будинку з прибудовою та надвірними будівлями. Свої вимоги позивач [PERSON]обґрунтовував посиланням на приписи ст.ст. 375, 376 ЦК України. Зокрема стверджував наявність усіх підстав до задоволення його позову на підставі ч.3,5 ст. 376 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник Красноградської міської ради в судове засідання не прибув, надійщло клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради та винесенням рішення на розсуд суду. Суд вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задовольню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 19 червня 2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія [NUMBER]. Позивач у 2010 році в своєму будинку самочинно без отримання відповідного на те дозволу здійснив надбудову другого поверху загальною площею 32 кв.м. З початку будівництва заяв, претензій та скарг від фізичних чи юридичних осіб не надходило. Право власності на земельну ділянку площею 0,059 га по [ADDRESS] [PERSON] набув 28 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER]. Стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі,споруди, інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об"єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об"єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об"єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у ч. 2, ч.3 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] набув право власності 28 листопада 2013 року на земельну ділянку площею 0,059 га по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. В судовому засіданні вивчався технічний висновок ПП "Модулор-Сервіс" "Про проведення огляду стану будівельних конструкцій житлового будинку після прибудови і реконструкції, та визначення можливості подальшої експлуатації за адресою: [ADDRESS]", після проведення самочинного будівництва. Згідно вищевказаного документу, встановлено відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливість безпечної експлуатації житлового будинку з прибудовою та надвірними будівлями. Згідно до змісту п.п.1 п. "б" ч. 1 ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно п. 9 Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об'єктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником Декларації про готовність об'єкту до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкту до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Відповідно до ч. 2 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. За змістом ст.26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Також суд зазначає, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) " зазначено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК України. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У пункті 14 Постанови зазначено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Наведена правова норма дає суду підстави для висновку, що під час розгляду справи за позовом власника земельної ділянки про визнання за ним права власності на самочинно збудоване на ній нерухоме майно встановленню підлягають такі обставини, зокрема: чи позивач є власником земельної ділянки,чи звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації,чи є законною відмова в такому прийнятті, чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Матеріали справи не містять даних, що свідчать про звернення [PERSON] до компетентних органів з приводу прийняття в експлуатацію здійсненого будівництва та відмови йому у задоволенні звернення з такого питання. Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зазначивши Красноградську міську раду відповідачем, всупереч вимогам ст.15 ЦПК України, у своєму позові [PERSON] не вказав, яким чином його права та охоронювані законом інтереси порушені, оспорені чи не визнані відповідачем. Оскільки позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів, його право не можна визнати порушеним. Крім того, як встановлено у судовому засіданні та не заперечується представником позивача по справі, реконструкція будинку відбувалася без затвердженого проекту та житловий будинок не було прийнято до експлуатації у відповідності до встановленого порядку. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed