Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В травні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме автомобіля «Хюндай туксон», державний номер [NUMBER], човна «Море-фан» з двигуном «Сузукі», пункту автомийки легкових автомобілів, що розміщений за адресою [ADDRESS]. 02.06.2008 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача [PERSON], як співвласника автомийки. В ході розгляду справи позивач неодноразово змінювала позовні вимоги та остаточно просить розділити спільне майно подружжя за заявою, поданою 13.02.2014 року(т.4 а.с.201), виділивши в натурі [PERSON]: автомийку по [ADDRESS], площею 177,1 м.кв., вартістю1 082 258 грн.; земельну ділянку несільськогоспордарського призначення, площею 0,12 га., для обслуговування пункту автомийки легкових автомобілів, яка розташована на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер 6825082200, вартістю 94764 грн.; судно (човен), модель «Terhi more fun C» з двигуном моделі «Suzuki PP15RL», бортовий номер «[NUMBER]», вартістю 25588 грн.10 коп., автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], 2008 року випуску, вартістю126 252 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь 664 431грн. 05 коп.грошової компенсації вартості ? частини вказаного майна. Виділити [PERSON] квартиру [ADDRESS], вартістю 460 012 грн., стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 230 006 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що перераховане майно вони придбали перебуваючи у шлюбі з жовтня 2000 року та під час фактичних шлюбних стосунків в період з 1995 року по жовтень 2000 року. В серпні 2008 року шлюб між ними розірвано, поділити спільне майно добровільно [PERSON] не бажає. В серпні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, квартири [ADDRESS] та побутового майна. Ухвалою суду від 25.09.2008 року обидва позови об'єднанні в одне провадження. В подальшому [PERSON] зменшив позовні вимоги, та остаточно просить поділити спільне майно подружжя за заявою від 20.02.2013 року (т.3 а.с.14), залишивши йому тумбу під телевізор, вартістю 700 грн., ліжко двоспальне фірми «Командор» з матрацом «Венето»- 2700 грн., телевізор «LJ»-600 грн., мікрохвильову піч «LJ»-400 грн., холодильник «Лібхер»-1000 грн., шафа-купе «Командор»-1500 грн., ліжко-диван-1700 грн., м'яка частина диван-кровать та два м'які крісла-4500 грн., шафу-купе «Командор»-1500 грн., телевізор плазмовий «Самсунг»-7300 грн., домашній кінотеатр «Піонер»-1900 грн., пральна машина «Сіменс»-1800 грн., підставка під телевізор-900 грн., шафа «Командор» з підсвіткою в прихожій-5500 грн., всього майна, вартістю на 32 000 грн. У власності [PERSON] просить залишити котел індивідуального опалення «Термет»-4500 грн., ноутбук фірми «Дел»-5300 грн., принтер, системний блок, монітор-5000грн., письмовий стіл з тумбочкою під комп'ютер-900 грн., люстра на 6 ламп-180грн., синтезатор «Ямаха» з підставкою-1100 грн, шафа настінна білого кольору в ванній кімнаті-220 грн., тумба напільна в ванній кімнаті-150 грн., полиця кутова настінна в ванній кімнаті-200 грн., тумба під умивальник-160 грн., дзеркало в ванній-50 грн., шафа-купе «Командор»-1700 грн., стіл комп'ютерний з 2-х тумб-900 грн., люстра на три лампи-120 грн., набір кухонних меблів з фасадом з дерева-12000грн., плита кухонна газова з чотирьох комфорок «Арістон»-500 грн., витяжка кухонна «Фокс»-200 грн., килим, розміром1,7х2,3м.-300 грн., чотири дерев'яні стільці зі спинкою-250 грн., стіл обідній розкладний-800 грн., дзеркало з підсвіткою-150 грн., диван-кровать з дерев'яними підлокотниками-1800 грн., всього майна на 36 480 грн. В судовому засіданні представники позивача-відповідача [PERSON]- [PERSON] та [PERSON] наполягають на задоволенні позову [PERSON] та заперечують проти позову [PERSON], пояснивши, що ноутбук та синтезатор не є спільним майном подружжя, оскільки подаровані доньці сторін, рештою майна також користуються діти. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник [PERSON] -[PERSON] частково визнали позов [PERSON], а саме, в частині коштів сплачених в рахунок погашення тіла кредиту для придбання автомобілля «Hyundai Tucson» за період перебування у шлюбі. В решті проти позову заперечують, стверджуючи про те, що автомийка повністю збудована [PERSON] за власні кошти в період, коли він не перебував у шлюбі з [PERSON], а відтак не є спільним майном подружжя. Земельна ділянка придбана [PERSON], як приватним підприємцем, тому також не може бути об'єктом поділу спільного майна подружжя. Квартира придбана сторонами у спільну часткову власність по ? за кожним. В частині поділу коштів від реалізації човна відповідач-позивач пояснень не надавав, відповідно до ст. 63 КонституціїУкраїни. Відповідач [PERSON] проти позову [PERSON] заперечив, мотивуючи тим, що він являється власником ? частини автомийки, не є членом сім'ї [PERSON], а відтак належне йому майно не може бути предметом поділу між сторонами. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення обох позовів, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.11.1989 року по 20.01.1993 року та з 05.10.2000 року по 02.09.2008 року. Рішення суду про повторне розірвання шлюбу ухвалено 06.08.2008 року. За час перебування у шлюбі сторони придбали наступне майно: 30.04.2002 року чотирьох кімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформлено в рівних частках за кожним, вартість квартири станом на час розгляду справи- 460 012 грн.; 26.02.2008 року автомобіль«Hyundai Tucson», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 126 252грн.; 14.12.2004 року [PERSON], як приватним підприємцем придбано земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,12 га для обслуговування будівель пункту мийки легкових автомобілів за межами села Грузевиця Хмельницького району, призначена для здійснення підприємницької діяльності, вартістю 94 764 грн.; човен для риболовлі модель «Terhi more fun C» з двигуном моделі «Suzuki PP15RL», бортовий номер «[NUMBER]», вартістю 25588 грн.10 коп., тумбу під телевізор, вартістю 700 грн., ліжко двоспальне фірми «Командор» з матрацом «Венето»- 2700 грн., телевізор «LJ»-600 грн., мікрохвильову піч «LJ»-400 грн., холодильник «Лібхер»-1000 грн., шафа-купе «Командор»-1500 грн., ліжко-диван-1700 грн., м'яка частина диван-кровать та два м'які крісла-4500 грн., шафу-купе «Командор»-1500 грн., телевізор плазмовий «Самсунг»-7300 грн., домашній кінотеатр «Піонер»-1900 грн., пральна машина «Сіменс»-1800 грн., підставка під телевізор-900 грн., шафа «Командор» з підсвіткою в прихожій-5500 грн., котел індивідуального опалення «Термет»-4500 грн., ноутбук фірми «Дел»-5300 грн., принтер, системний блок, монітор-5000грн., письмовий стіл з тумбочкою під комп'ютер-900 грн., люстра на 6 ламп-180грн., синтезатор «Ямаха» з підставкою-1100 грн, шафа настінна білого кольору в ванній кімнаті-220 грн., тумба напільна в ванній кімнаті-150 грн., полиця кутова настінна в ванній кімнаті-200 грн., тумба під умивальник-160 грн., дзеркало в ванній-50 грн., шафа-купе «Командор»-1700 грн., стіл комп'ютерний з 2-х тумб-900 грн., люстра на три лампи-120 грн., набір кухонних меблів з фасадом з дерева-12000грн., плита кухонна газова з чотирьох комфорок «Арістон»-500 грн., витяжка кухонна «Фокс»-200 грн., килим, розміром1,7х2,3м.-300 грн., чотири дерев'яні стільці зі спинкою-250 грн., стіл обідній розкладний-800 грн., дзеркало з підсвіткою-150 грн., диван-кровать з дерев'яними підлокотниками-1800 грн.. Також, за спірний період, між першим розлученням та другими одруженням з [PERSON], [INFO] у сторін народилася донька [PERSON], батьком якої є відповідач [PERSON], яким, також у вказаний період, було повністю збудовано приміщення автомийки по [ADDRESS], площею 177,1 м.кв., вартістю1 082 258 грн., ? частину якої, як незавершене будівництво, готовністю 80% 12.07.1999 року [PERSON] продав [PERSON], а той, в свою чергу 25.04.2001 року продав належну йому ? частину незавершеного будівництва пункту мийки легкових автомобілів [PERSON] Реєстрація права власності на автомийку в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] здійснена 02.12.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Грузевицької сільської ради від 27.11.2008 року № 35/а. Вказані обставини підтверджуються: актовим записом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] від 19.11.1989 року та актовим записом про розірвання шлюбу від 20.01.1993 року (а.с.87, 86 т.1), свідоцтвом про одруження від 05.10.2000 року (а.с.164 т.1), рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.08.2008 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 02.09.2008 року (а.с.257, 258 т.1), договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.46 т.1), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 27.02.2008 року ( а.с.255 т.1), договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2004 року (а.с.38 т.3), довідкою Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті Укрморрічінспекція від 02.07.2013 року (а.с.75 т.4), свідоцтвом про народження [PERSON] (т.2 а.с.335), актом про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 26.09.2008 року ( т.4 а.с.218-220), рішенням виконавчого комітету Грузевицької сільської ради від 27.11.2008 року (т.4 а.с.221), свідоцтвами про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 02.12.2008 року (т.1 а.с.92, 147). Рішенням Конституційного Суду України від 19.09.2012 року розтлумачено положення ч.1 ст. 61ЦК України, які треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин щодо поділу автомийки, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. В ході розгляду справи, судом встановлено, що пункт мийки автомобілів було збудовано до жовтня 2000 року, тобто в період, коли [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Пояснення представників [PERSON] про те, що цей об'єкт було збудовано значно пізніше не доведено жодним належним та допустимим доказом та спростовані рядом документів, досліджених в судовому засіданні, зокрема дозволом на виконання будівельних робіт, виданого 24.02.1999 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Хмельницької області (т.4 а.с.113), дозволом №155.0.68 на початок роботи пункту автомийки легкових автомобілів від 12.07.2000 року, технічними умовами на проектування приєднання до міських мереж водопроводу та каналізації від 11.10.1999 року, які в ході розгляду справи постійно продовжувалися, про що свідчать відповідні штампи та написи(т.4 а.с.117), довідкою МКП «Хмельницькводоканал» від 17.12.2013 року про те, що ФОП [PERSON] відповідно до об'єкту-мийка легкових машин за адресою [ADDRESS], являється абонентом водоканалу з 08.12.1999 року,(т.4 а.с.118), квитанціями та рахунками оплати послуг водоканалу за серпень, вересень, листопад 2000 року(т.4 а.с.119, 120), договором на користування електричною енергією по пункту миття легкових машин по [ADDRESS] від 17.12.1999 року(т.4 а.с.121), рахунками та квитанціями оплати послуг електропостачання за квітень-травень 2000 року (т.4 а.с.128, 129), технічними умовами на проектування приєднання до електромереж (т.4 а.с.130), звітами суб'єкта малого підприємництва [PERSON] за 3-4 квартали 2000 року з відображенням доходів від миття автомобілів(т.4 а.с.135), витягом з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 01.06.1998 року про надання дозволу на будівництво пп [PERSON] під влаштування пункту мийки легкових автомобілів по [ADDRESS], на земельній ділянці площею 0,12 га.(т.4 а.с.186), архівним витягом з рішення виконкому Хмельницької міської ради від 22.01.98 року №(3024)2124 про надання дозволу на видачу забудовнику пп [PERSON] архітектурно-планувальних завдань та технічних умов на проектуваня будинків і споруд, а саме влаштування пункту мийки легкових автомобілів по [ADDRESS] (т.3 а.с.238); архівним витягом з рішення виконкому Хмельницької міської ради від 23.04.1998 року № 51 про надання в користування земельної ділянки площею 0,12 га. під влаштування пункту мийки легкових автомобілів по [ADDRESS](т.3 а.с.239), договором купівлі-продажу ? частини незавершеного будівництва пункту мийки легкових автомобілів, готовністю 80% по [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 12.07.1999 року( а.с.184 т.4), актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 26.09.2008 року, відповідно до якого будівельно-монтажні роботи по будівництву автомийки по [ADDRESS] закінчено 31.12.1999 року (т.4 а.с.218). Пояснення представників позивача [PERSON] про те, що Хмельницька міська рада була не вправі розпоряджатися земельною ділянкою та видавати відповідні дозволи, оскільки будівництво здійснювалося на землях Грузевицької сільської ради не спростовують висновків суду, оскільки предметом доказування є час здійснення будівництва, а всі правочини, на підставі яких воно здійснювалося та в подальшому відчужувалося є чинними і ніким не оспорювалися. На момент укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] 25.04.2001 року будь-яких правовстановлюючих документів окрім договору купівлі-продажу від 12.07.1999 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], не існувало, що пояснює наявність запису в цьому договорі про 80% готовності об'єкта. Будь-яких заперечень стосовно того, що будівництво автомийки здійснювалося в одному місці незалежно від зазначення її адреси сторони не висловлювали. Таким чином, суд дійшов висновку, що будівництво автомийки по [ADDRESS] здійснено [PERSON] в час, коли він не перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], будь-яких доказів своєї участі власними коштами чи власною працею у цьому будівництві [PERSON] не довела. Розписка [PERSON] про відсутність претензій до [PERSON] щодо позики 1600 доларів від 1995 року(т.3 а.с.166) не свідчить про отримання цієї позики [PERSON] на будівництво автомийки чи про участь [PERSON] у будівництві автомийки. Розписки надані [PERSON] своїй матері [PERSON] (т.2 а.с.214-221) про отримання позики для будівництва автомийки не свідчать про її особисту участь у будівництві, крім того сама [PERSON] стверджує, що кошти надавала не доньці, а [PERSON] Крім того, як вже зазначалося судом, попередньо вчиненні правочини ніким не оспорюються, а віддтак власником ? частини автомийки є [PERSON], який не перебував у шлюбі з [PERSON], а відтак не має жодного відношення до спору між подружжям. Таким чином, без установлення факту створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, лише з врахуванням коштів набутих позивачкою в борг неможливо визнання права на ? частину нерухомого майна (автомийки)за позивачкою, а відповідно стягнення компенсації половини його вартості. Відповідної правової позиції притримується і Верховний Суд України згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року ( № 6-135цс13) Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку, доходу. За ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З врахуванням змісту Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17-рп/2012 щодо визнання статутного капіталу та майна приватного підприємства сформованого за рахунок спільної сумісної власності подружжя, об'єктом їх спільної сумісної власності та з врахуванням пояснень відповідача-позивача [PERSON] про те, що земельна ділянка придбана ним за час шлюбу з [PERSON] за кошти від підприємницької діяльності (будь-яких інших доходів [PERSON] на той час не мав), зважаючи на вимоги ч.1 ст.60, ч.2 ст.71 СК України, суд дійшов висновку про те, що земельна ділянка несільськогоспордарського призначення площею 0,12 га., для обслуговування пункту автомийки легкових автомобілів, яка розташована на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер 6825082200 придбана 14.12.2004 року [PERSON], як приватним підприємцем за кошти, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, користуватися нею спільно сторони не можуть, а тому на користь позивача [PERSON] слід стягнути кошти в сумі 47 382грн., що складають половину вартості всієї земельної ділянки, визначеної висновком експерта від 19.09.2011 року (т.2 а.с.81) Відповідно до довідки державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 02.07.2013 року(т.4 а.с.75)- судно (човен), модель «Terhi more fun C», заводський номер «FI-TRHMN189B707» було зареєстровано 06.07.2007 року і виключено 22.05.2008 року з Суднової книги України [PERSON]. Про наявність у [PERSON] вказаного човна свідчать також сімейні фотознімки (т.3 а.с.243-247), відомості з Управління МВС України в Хмельницькій області від 07.11.2013 року (т.4 а.с.83, 84) про реєстрацію 01.06.2007 року та зняття з реєстрації 13.06.2008 року причіпа легкового, державний номер [NUMBER], який використовувався для перевезення човна. Оцінюючи ці докази в сукупності, зважаючи на дати реєстрації та зняття з реєстрації в одному часовому проміжку, суд вбачає пряме підтвердження достовірності представлених позивачкою [PERSON] гарантійного талону на двигун моделі «Suzuki PP15RL» та договору купівлі-продажу човна від 31.05.2007 року (т.1 а.с.13, 14), а віддтак вважає цей човен з двигуном дійсно купувався [PERSON], є спільною власністю подружжя, та є предметом поділу, оскільки зняття з реєстрації човна відбулося 22.05.2008 року, після звернення [PERSON] до суду з позовом про поділ майна (16.05.2008 року), предметом якого був також і вказаний човен. Відповідно до висновку експерта від 29.01.2013 року середня ринкова вартість судна з бортовим номером «[NUMBER]», модель «Terhi more fun C», заводський номер «FI-TRHMN189B707» з моторним двигуном моделі «Suzuki PP15RL», станом на час проведення експертизи складає 25588,10 (т.4 а.с.144). З врахуванням того, що місце знаходження цього судна не встановлено, користуватися ним спільно сторони не можуть, з врахуванням вимог ст.ст.60, 65, 69, 70, ч.2 ст. 71 СК України, суд вважає за необхідне стягнути половину вартості цього судна в сумі 12 794,05 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] За час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжя [PERSON] придбало автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER]. Разом з тим кошти на придбання цього автомобіля були отримані [PERSON] шляхом укладення договору кредиту в ВАТ «Райфайзен банк «Аваль», про що свідчать дії [PERSON], вчинені в один день, зокрема: кредитний договір від 26.02.2008 року (т.3 а.с.113) на суму 30 000 доларів США; квитанція про отримання готівки в банку від 26.02.2008 року на суму 30 000 доларів США з зазначенням еквіваленту до національної валюти- 151 500 грн. (т.1 а.с.256); квитанція від 26.02.2008 року про внесення [PERSON] коштів на рахунок Хмельницької філії ТОВ «Український автомобільний холдинг» в сумі 146 100 грн.; свідоцтвом про реєстрацію 27.02.2008 року вказаного транспортного засобу за [PERSON]; довідкою ПАТ «Райфайзен банк «Аваль» від 09.02.2011 року (т.4 а.с.188) про те, що [PERSON] в рахунок погашення кредиту від 26.02.2008 року, за період з 26.02.2008 року по 19.08.2008 року було сплачено 2274,78 дол.США по тілу кредиту та 1925,22 дол.США нарахованих відсотків за користування кредитом. Остаточно суму кредиту [PERSON] погасив 08.12.2009 року, тобто після розірвання шлюбу з [PERSON] Відповідач-позивач [PERSON] визнає предметом поділу суму, яка внесена ним за час шлюбу на погашення тіла кредиту, яка в еквіваленті до національної грошової одиниці України становить 11 261,24 грн., при цьому не заперечує, що проценти за користування кредитом також погашалися із спільних коштів подружжя. З врахуванням цих обставин, вважаючи встановленим факт придбання автомобіля за кредитні кошти, суд вважає за необхідне при визначені суми, що підлягає до стягнення з відповідача враховувати також і сплачені подружжям за час шлюбу проценти за користування кредиту, оскільки ці витрати безпосередньо пов'язані з придбанням автомобіля. Таким чином, до стягнення на користь [PERSON] підлягає сума 10 605 грн. (2274,78 дол.США тіла кредиту+1925,22 дол.США процентів, сплачених за час шлюбу =4200 дол.СШАх5.05 (курс валют на момент отримання кредиту) =21210 грн./2=10605 грн.) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.04.2002 року(т.1 а.с.46), вказана квартира належить обом з подружжя не на праві спільної сумісної власності подружжя, а на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному, по 1/2частині, а віддтак не є об'єктом поділу спільного майна подружжя на підставі ст.60, 61, 70, 71 СК України. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позову до [PERSON] про припинення його права власності на частку у спільному майні [PERSON] не пред'являла, відповідно не вносила коштів, що становлять вартість його частки на депозитний рахунок суду, а тому в цій частині позову їй слід відмовити повністю. При вирішенні справи, судом не беруться до уваги покази всіх свідків, які були допитанні в судових засіданнях, оскільки вони є неконкретизованими, допитанні особи не мають прямого відношення ні до сім'ї [PERSON] ні до їх майна чи спільних коштів, а віддтак відсутні підстави вважати ті чи інші покази достовірними, а документальних доказів по справі достатньо для прийняття рішення. Отже, висновок суду зводиться до необхідності стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації 70 781грн.05коп., що становить половину вартості земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,12 га., для обслуговування пункту автомийки легкових автомобілів, яка розташована на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер 6825082200, судна (човна), модель «Terhi more fun C» з двигуном моделі «Suzuki PP15RL», бортовий номер «[NUMBER]», та 1/2 частини коштів внесених за час шлюбу на погашення кредиту, отриманого на придбання автомобіля «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] (12794,05грн.+47382 грн+10605 грн.=70781,05 грн.). При цьому земельна ділянка та автомобіль зареєстровані за [PERSON], а належність човна на час розгляду справи не встановлена, тому суд не вбачає за необхідне додатково констатувати в резолютивній частині рішення про залишення цього майна у власності відповідача. В частині поділу майна, що є предметом побуту в квартирі [ADDRESS], суд виходить з того, що в судовому засіданні 20.01.2014 року представник позивача-відповідача [PERSON] пояснила, що ноутбук та синтезатор [PERSON] подарував своїй доньці, чого остінній не заперечував, а тому вказане майно не враховується судом, як об'єкт поділу спільного майна подружжя. Заперечення [PERSON]. Щодо поділу решти майна, посилання [PERSON] на те, що майном користуються діти, взагалі не були обгрунтовані, не конкретизовані в частині, яким саме майном користується неповнолітня онука [PERSON], оскільки донька Коваліцьких-Анна на момент розгляду справи є повнолітньою, а тому розподіл цього майна здійснюється судом за варіантом, запропонованим відповідачем-позивачем [PERSON], а саме: у власності [PERSON] слід залишити: тумбу під телевізор, вартістю 700 грн., ліжко двоспальне фірми «Командор» з матрацом «Венето»- 2700 грн., телевізор «LJ»-600 грн., мікрохвильову піч «LJ»-400 грн., холодильник «Лібхер»-1000 грн., шафа-купе «Командор»-1500 грн., ліжко-диван-1700 грн., м'яка частина диван-кровать та два м'які крісла-4500 грн., шафу-купе «Командор»-1500 грн., телевізор плазмовий «Самсунг»-7300 грн., домашній кінотеатр «Піонер»-1900 грн., пральна машина «Сіменс»-1800 грн., підставка під телевізор-900 грн., шафа «Командор» з підсвіткою в прихожій-5500 грн., всього майна, вартістю на 32 000 грн. У власності [PERSON] залишити: котел індивідуального опалення «Термет»-4500 грн., принтер, системний блок, монітор-5000грн., письмовий стіл з тумбочкою під комп'ютер-900 грн., люстра на 6 ламп-180грн., шафа настінна білого кольору в ванній кімнаті-220 грн., тумба напільна в ванній кімнаті-150 грн., полиця кутова настінна в ванній кімнаті-200 грн., тумба під умивальник-160 грн., дзеркало в ванній-50 грн., шафа-купе «Командор»-1700 грн., стіл комп'ютерний з 2-х тумб-900 грн., люстра на три лампи-120 грн., набір кухонних меблів з фасадом з дерева-12000грн., плита кухонна газова з чотирьох комфорок «Арістон»-500 грн., витяжка кухонна «Фокс»-200 грн., килим, розміром1,7х2,3м.-300 грн., чотири дерев'яні стільці зі спинкою-250 грн., стіл обідній розкладний-800 грн., дзеркало з підсвіткою-150 грн., диван-кровать з дерев'яними підлокотниками-1800 грн., всього майна на 30 080 грн. Також слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 960 грн. різниці вартості майна. (32000-30080=1920/2=960). Судові витрати по справі підлягають розподілу за ст. 88 ЦПК України, пропорційно до частини задоволених позовних вимог та стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] за первісним позовом в сумі 1825грн.02 коп. та з [PERSON] на користь [PERSON] за зустрічним позовом в сумі 300 грн. 80 коп. згідно наступного розрахунку: [PERSON] було понесено судові витрати по справі в сумі 17 136,32 грн.( 8,50 грн.+35 грн. судовий збір т.1 а.с.1,2; 850 грн.+30 грн. судовий збір та ітз, т.1 а.с.132, 133; 695,52 грн. за проведення експертизи т.2 а.с.25; 53,65 грн.+1555,85 судовий збір за подачу апеляційної скарги, т.2 а.с.242, 243; 2253,30 грн. судовий збір за подачу касаційної скарги, т.2 а.с.302; 2517,50 грн.- судовий збір за збільшення позовних вимог, т.3 а.с.24; 3385грн.+500 грн. за експертний висновок, т.3а.с.24; 3416 грн. за експертний висновок, т.4 а.с.70 та 1836 грн. за експертний висновок, т.4 а.с.157. Всього позивачем [PERSON] було заявлено позовних вимог на суму 664 431,05 грн. Позов задоволено на суму 70 781,05 грн., тобто на 10,65% (70781,05х100%/664 431,05=10,65 17 136,32 грн. понесених судових витрат/100%х10,65%=1825,02 грн. [PERSON] в ході розгляду справи зменшував позовні вимоги та наполягав на виділенні йому майна на суму 32000 грн., позов, з врахуванням стягненої компенсації, задоволено на суму 30 080 грн., або 94%, таким чином до стягнення з [PERSON] на його користь припадає сума 300,80 грн., що складає 94% від судового збору 320 грн.

Outcome: partial