Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона зареєструвала шлюб 16 листопада 1982 року, в Кобилецько Полянській селищній раді, за актовим записом № 15. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO]. Спільно з відповідачем вони прожили 33 роки. За час перебування у шлюбі ними разом був побудований житловий будинок в смт. Кобилецька Поляна по вул. Павлюка 53 "а", який зареєстрований на них обох та розділений між ними добровільно. Також, під час спільного проживання ними було придбано легковий автомобіль марки ВАЗ 21213, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER], середня ринкова вартість якого - 78 881 гривень та автомобіль [NUMBER], ринкова вартість якого складає 191 126 грн. Окрім того, ними було придбане й інше рухоме майно, яке знаходиться в житловому будинку №53 "а" по вул. Павлюка в смт. Кобилецька Поляна, в яке входять: дві стінки, два великих розкладних столи, 12 стільців, дві мякі частини, дві електроплити, газова плита, два персидських коври 5х4, зварювальна пила та інше майно, яке вони не можуть добровільно розділити між собою. Тому, просила суд, винести рішення, яким спільне майно, нажите нею під час перебування у шлюбі з [PERSON] розділити таким чином: їй присудити автомобіль [NUMBER] 2003 року випуску, вартість якого становить 78 881 гривень; [PERSON] присудити автомобіль Renault Trafic, реєстраційний номер [NUMBER] 2007 року випуску, вартість якого становить 191 126 гривень. Рухоме майно, яке знаходиться в житловому будинку та літній кухні №53 "а" по вул. Павлюка в смт. Кобилецька Поляна, розділити після того, як воно буде описано державними виконавцями. Стягнути з [PERSON], на її користь 16 682 різниці вартості автомобілів. Представник позивачки [PERSON] подавши суду заяви про збільшення та уточнення позовних вимог просила суд, присудити позивачці рухоме майно: два настінні персидські коври 3,5 м. х 2 м. та плазмовий чорний телевізор, діагоналлю 42 дюйми, все інше описане рухоме майно присудити відповідачу [PERSON] Автомобіль ВАЗ 21213 д.н.з 91428 РЕ 2003 року випуску, вартість якого становить 78 881 гривень присудити [PERSON]. [PERSON] присудити автомобіль Renault Trafic, реєстраційний номер [NUMBER] 2007 року випуску вартість якого становить 191 126 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивачки 112 245 гривень різниці вартості автомобілів. В судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] зменшила позовні вимоги, та показала суду, що сторони вже тривалий час не проживають разом, однак офіційно шлюб між собою не розірвали. Позивачці відомо, що відповідач проживає з іншою жінкою. На даний час, оскільки між ними не ведеться спільне господарство, та зважаючи на те, що відповідач створив нову сім`ю, [PERSON] вважає за доцільне розділити спільно нажите з [PERSON] майно. Від вимоги присудження їй рухомого майна: двох настінних персидських коврів 3,5 м. х 2 м. та плазмового телевізору чорного кольору діагоналлю 42 дюйми, відмовляється. Просить присудити автомобіль [NUMBER] 2003 року випуску, [PERSON], а [PERSON] автомобіль [NUMBER] 2007 року випуску та стягнути з відповідача на користь позивачки різницю між вартістю автомобілів. Відповідач - [PERSON] та його представник [PERSON], повторно, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, причини їх неявки суду не відомі. В матеріалах справи міститься заперечення на позов, яке було подано представником відповідача [PERSON] (вхідна реєстрація по канцелярії суду 18.11.2015 року). В даному заперченні зазначено, що позовні вимоги позивачки про розподіл між ними автомобілів відповідач визнає. Сплачувати позивачці компенсацію вартості автомобілів відповідач не згоден. Заслухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст.13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Зі змісту ст.ст.317, 319, 386 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та Данюк (дошлюбне прізвище Марущак) [PERSON] зареєстрували між собою шлюб 16 листопада 1982 року, у Кобилецько-Полянській селищній раді, Рахівського району, Закарпатської області, за актовим записом № 15, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФМ № 408931 від 16 листопада 1982 року. Відповідно до ст. 60.Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 (далі Постанова) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Частина 1 статті 69 Сімейного Кодексу України, передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї ч.4 ст. 65 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, сторони під час перебування у шлюбі нажили спільне майно, яке складається з житлового будинку №53 "а" по вул. Павлюка в смт. Коб.Поляна, Рахівського району, згоди щодо розподілу якого, вони досягли добровільно. Також,, під час спільного проживання вони придбали рухоме майно, відображене в акті опису й арешту майна від 03 жовтня 2015 року, однак, в процесі розгляду справи, представник позивачки відмовилася від розподілу даного майна. Предметом судового розгляду, являються автомобілі придбані сторонами під час спільного проживання, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21213 д.н.з. 91 428 РЕ, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15.04.2004 року зареєстрований за [PERSON], та автомобіль [NUMBER], який відповідно до облікової картки приватного транспортного засобу зареєстрований за [PERSON]. Оскільки дані автомобілі придбані подружжям під час спільного проживання, то незважаючи на те, що вони зареєстровані за [PERSON], являються спільною сумісною власністю подружжя та підлягають розподілу. Відповідно до п. 22 Постанови, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частина 1 статті 70 Сімейного Кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Звітом №64/08 від 25 серпня 2015 року визначено середню ринкову вартість автомобіля ВАЗ-21213, д.р.н. 91428 РЕ - 78 881,09 копійок. Звітом №63/08 від 25 серпня 2015 року визначено середню вартість автомобіля Renault Trafic, д.р.н. - АО 1124 АМ - 191 126, 45 грн. Різниця вартості автомобілів становить 112 245, 36 грн. (191 126, 45 - 78 881, 09 грн. = 112 245, 36 грн.) В процесі розгляду справи, як позивачка, так і відповідач висловили однакову думку щодо розподілу транспортних засобів, зокрема, обидві сторони пропонували залишити у власності та користуванні позивачки автомобіль марки ВАЗ 21213, та, відповідно, у відповідача - автомобіль Renault Trafic. Поряд з цим, позивачка просила стягнути у її користь різницю вартості автомобілів, тоді як у своєму запереченні проти такої компенсації відовився. Згідно п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Однак, відповідачем та його представником не наведено суду жодних обставин, на підставі яких, суд повинен відступити від рівності часток сторін під час розподілу майна. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, як такі що грунтуються на нормах чинного законодавства та зважаючи на засади рівності часток слід, залишити у власності та користуванні [PERSON], автомобіль марки ВАЗ - 21213, державний реєстраційний номер [NUMBER], у власності та користуванні [PERSON], залишити автомобіль марки Renault Trafic, державний реєстраційний номер [NUMBER], Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості присуджених автомобілів в сумі 112 245 гривень 36 копійок. Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України, слід скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Рахівського районного суду від 10 вересня 2015 року. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою та її представником в судовому засіданні не ставилось, тому такі слід віднести за рахунок позивачки. На підставі наведеного,

Outcome: approved