Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» про визнання недійсним Договору про споживчий кредит № 51532 від 30.05.2020 р. Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.05.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 51532, відповідно до п. 2.1 якого кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 7 778 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Позивач зазначає, що при укладенні вказаного кредитного договору були порушені її права, як споживача, згідно норм Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію», через що у досудовому порядку нею неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення. Позивач вказує, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту їй не надавали будь який окремий документ, де б вона ставила свій підпис, що містив би інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Такі умови щодо надання інформації споживачу є обов`язком банку та являються істотною передумовою укладення кредитного договору. Також їй не було надано для ознайомлення Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс», які відповідно до п. 1.1. є невід`ємною частиною кредитного договору. Така інформація необхідна для здійснення свідомого вибору і вона не мала часу для детального ознайомлення за короткий строк з кредитним договором. Працівник відповідача не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору їй роз`яснено та спонукав підписати договір швидше. Забороняється, як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів для прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Зазначає, що відповідно кредитного договору вона сплачує кредитору плату у розмірі 13 905,16 грн. за користування кредитними коштами 7 778 грн. за 12 місяців. Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати позичальник зобов`язаний одноразово сплатити на користь кредитора пеню у розмірі 100,00 грн., а починаючи з 7-го дня 10,00 грн. за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше за 15 відсотків суми простроченого платежу. Тому, якщо вона взагалі не повертатиме кредит 7 778 грн., то сплатить суму компенсації протягом 12 місяців - 3 600 грн., що становить майже 50 % та є несправедливою умовою договору. Пункти 5.1, 5.2 кредитного договору викладено в нечіткій, незрозумілій формі, щоб ввести позичальника в оману. Неможливо зрозуміти який розмір пені взагалі може нараховуватися кредитором і за який період, тому є несправедливою встановленою кредитним договором вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (пені) (понад 50 % вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором), що є підставами для визнання зазначених пунктів кредитного договору недійсними. Позивач вказує, що кредитний договір укладено без строку договору та порядку його припинення, також договір не містить умов про відповідальність відповідача за порушення умов договору у відповідному його розділі. Пунктом 3.8 кредитного договору встановлено безстроковість зберігання кредитодавцем особистих даних та інформації позичальника, що є порушенням закону та підставою для визнання такого пункту недійсним. Позивач вважає, що порушення наведених норм чинного законодавства є підставою згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. 19.02.2021 року до суду надійшов відзив на позову, у якому відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» просить відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на їх незаконність та необгрунтованість. Зазначає, що під час укладення з позивачем кредитного договору всі вимоги закону були дотримані. Позивач підписала паспорт споживчого кредиту, за змістом якого підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних позивачем умов кредитування. 20.05.2020 р. позивач ініціювала укладення кредитного договору, оформивши заяву на видачу кредиту. Пункти кредитного договору 5.1, 5.2 щодо сплати позичальником пені за невиконання умов договору складені з метою додержання прав споживача та вимог закону. Надання доступу до персональних даних та їх обробка здійснюється відповідачем у точній відповідності із законодавством, умовами наданої згоди та укладеного кредитного договору, а порушення правил обробки персональних даних, навіть якщо припустити їх існування, не тягне на собою недійсність договору. В судове засідання позивач не з`явилась, в позові просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в поданому відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності. Згідно норми пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно положень частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.05.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 51532 (далі - кредитний договір, а.с. 8-10). Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 7 778 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно норми ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В обгрунтування вимог позивач посилається на порушення відповідачем норм частини 2 ст. 11; пункту 2 частини 2 ст. 19; пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; пунктів 8, 9 частини 1 ст. 6; частини 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; абзаців 5, 11 пункту 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим згідно ст. ст. 203, 215 ч. 1, 230 ч. 1 ЦК України просить визнати недійсним кредитний договір. За приписами частин 1, 3-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. До відносин споживчого кредитування Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно частин 1, 2 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у редакції чинній на час укладення кредитного договору, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Положеннями частини 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про відповідну інформацію, перелік якої наведений цією нормою закону. Як убачається зі змісту кредитного договору, у пунктах 3.1.2, 3.3 кредитного договору зазначено розпис сукупної вартості кредиту, а саме: за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 250 % річних від суми кредиту, тип процентної ставки - фіксована. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів (загальні витрати за споживчим кредитом) становить 21 683,16 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту (в грошовому виразі) становить 21 683,16 грн. Реальна річна процентна ставка по кредиту становить 873,01 %. Предмет кредитного договору, порядок укладення договору, зміни та припинення дії договору, умови надання кредиту, порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту, порядок дострокового повернення кредиту визначені розділами ІІ, ІІІ, ІV кредитного договору. Графік платежів зазначений у додатку № 2 до кредитного договору. Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами спірний правочин містить всі істотні умови договору. Відповідно положень частин 1, 6 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Позивач зазначає, що під час укладання кредитного договору були порушенні її права, як споживача, через не ознайомлення з умовами кредитування, також кредитний договір не містить строку його дії, порядку припинення, умов про відповідальність кредитодавця за порушення договору, положення кредитного договору містять несправедливі умови. Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами та змістом спірного правочину, виходячи з наступного. Згідно пункту 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивачем 30.05.2020 року було підписано паспорт споживчого кредиту, інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, у якому серед іншого наявні відомості про кредитодавця ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зазначено тип, суму кредиту 7 778 грн., строк кредитування 12 місяців, мету отримання кредиту, міститься інформація щодо процентної ставки 250 % річних, орієнтовної загальної вартості кредиту 21 683,16 грн., загальні витрати за кредитом 21 683,16 грн., реальна річна процентна ставка 873,01 % річних, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання зобов`язань, розмір пені. Також позивачем 30.05.2020 року відповідачу подавалась заява на видачу кредиту. Відповідно пунктів 1.2, 1.2.1, 1.2.2 кредитного договору, позивач підтвердила, що до підписання цього договору відповідач заздалегідь у письмовому вигляді ознайомив її з інформацією, що необхідна була для отримання споживчого кредиту, яка містила наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця, інформацією наведеною в паспорті споживчого кредиту, інформацією наведеною у Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», інформацією про реальну річну проценту ставку, а також про орієнтовну загальну вартість кредиту та інших послуг кредитодавця; до підписання договору вона отримала для ознайомлення копію проекту договору споживчий кредит, всі умови договору їй зрозумілі, їй надані необхідні пояснення з метою забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до ч. 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків у разі невиконання зобов`язань за договором. Пунктом 3.1.1 кредитного договору визначено, що перебіг строку на який надається кредит розпочинається з моменту підписання цього договору і надання кредиту згідно п.2.2 цього договору та складає 12 місяців. Строк правомірного користування кредитом закінчується відповідно до графіку платежів. Відповідно п. 5.4 кредитного договору, у випадку порушення прав позичальника у сфері захисту персональних даних, неналежного виконання чи невиконання цього договру, кредитодавець несе відповідальність згідно із чинним законодавством України та цим договором. Зміст оспорюваного кредитного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання позики в умовах фінансового кредиту, порядок повернення кредиту та строк дії договору, розпис сукупної вартості кредиту, порядок та умови укладання і припинення договору, відмови у наданні та одержанні кредиту, відповідальність за невиконання взятих зобов`язань, графік сплати платежів. Із запропонованими умовами позивач ознайомилась та погодилась з ними, підписавши кредитний договір 30.05.2020 року, при цьому своїм підписом у договорі (пункт 6.14) підтвердила, що вона у чіткій та зрозумілій письмовій формі отримала від кредитодавця інформацію, вказану у ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та в ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до положень частин 9, 10 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Позивачем суду не надано жодних доказів, що вона зверталась до відповідача після укладення договору з вимогами про припинення порушень з боку відповідача, на що вказує [PERSON] у позові. З урахуванням наведеного, суд вважає, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг, а також права позивача, як споживача щодо можливості ознайомитись з умовами кредитного договору. При цьому суд також враховує наступні обставини. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно частин 1, 2, пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За правилами частини 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)». Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків. У пунктах 5.1, 5.2 кредитного договору визначено, якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати позичальник зобов`язаний одноразово сплатити на користь кредитора пеню у розмірі 100,00 грн., а починаючи з 7-го дня 10,00 грн. за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше за 15 відсотків суми простроченого платежу. Строк нарахування пені не може бути більшим строку кредиту, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафу та пені не повинен перевищувати 50 % від суми наданого кредиту. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно графіку платежів, остання дата платежу за кредитним договором визначена 30.05.2021 року (а.с.11). Отже, умови кредитного договору, якими передбачено сплату позичальником пені за невиконання зобов`язань, містять обмеження щодо строку нарахування пені і розміру такої неустойки, що відповідає вимогам пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Також позивач посилається на те, що пункт 3.8 кредитного договору є незаконним, так як суперечить абзацам 5, 11 пункту 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», якими визначено, що суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних, відкликати згоду на обробку персональних даних. Відповідно п. 3.8 кредитного договору, позичальник надає, а кредитодавець зберігає протягом необмеженого періоду особисті дані та інформацію, які надав позичальник з метою, передбаченою заявою та розділом 13 Правил, для їх наступного використання в порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства України. Разом з тим, пунктом 4.10.3 кредитного договору визначено, що позичальник має право відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. За нормою ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Положеннями ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» серед іншого визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідні документи з персональними даними позичальника необхідні для укладення кредитного договору з банківською (фінансовою) установою. За правилами частин 2, 3, 4 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування», у разі ненадання споживачем документів чи відомостей про себе та свій фінансовий стан, що вимагаються законодавством або внутрішніми документами кредитодавця, кредитодавець має право відмовити такому споживачу в укладенні договору про споживчий кредит. Інформація про споживача, отримана кредитодавцем або кредитним посередником у зв`язку з укладенням, виконанням та припиненням договору про споживчий кредит, може бути передана третім особам без згоди споживача лише у випадках і порядку, передбачених законом. Кредитодавець та кредитний посередник несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом. Позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачем законодавства стосовно використання персональних даних позивача. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні, до укладення спірного правочину позивач була ознайомлена з умовами кредитування, суду не доведено введення відповідачем позивача в оману щодо істотних умов договору, позивач погодилась на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення позивача на отримання кредиту було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства. Отже, позов не підлягає задоволенню, оскільки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Куруючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 203, 215, 230, 549, 626, 627, 628, 638, 639, 641, 6441054, 1055 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист персональних даних», ст. ст. 12, 13, 76 82, 89, 95, 133, 137, 141, 229, 258, 259, 263-265, 258, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed