Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до Баранівської міської ради (надалі також відповідачі) про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.05.2017 року в м. Баранівка Житомирської області помер батько позивача [PERSON], який 15.10.2008 року заповів все своє майно позивачу, а тому спадщина після його смерті відкрилася за заповітом. Спадковим майном батька є житловий будинок за №23 по вулиці Пушкіна в м. Баранівка Житомирської області. Спадщину після батька вона прийняла, оскілький проживала разом з ним та вела з ним спільне господарство, у тому числі на час його смерті. Брат позивача на спадщину не претендує, а мати померла 12.02.1992 р. У лютому 2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину та дізналась, що отримати свідоцтво про право на спадковий будинок вона не може за відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що стало підставою для винесення постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей будинок. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву та просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Баранівська міська рада подала до суду заяву згідно якої позовні вимоги визнає, а розгляд справи просить здійснювати без участі її представника. Третя особа, [PERSON] у судове засідання не зявився, через канцелярію Баранівського районного суду надійшла заява, згідно якої він не заперечує проти задоволення позову, справу просив розглядати без його участі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2\~ст.247 ЦПК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, що відповідає приписам ч. 2ст. 200 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08.05.2017 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №309988 (а.с. 8). Родинні відносини позивача та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ТП №370413, згідно якого він являється батьком [PERSON] (а.с. 6). 27.02.2000 року [PERSON] одружилася та взяла собі прізвище чоловіка «Савич» (а.с.7). За життя 15 жовтня 2008 року [PERSON] заповів усесвоє майно своїй донці [PERSON] (а.с. 10). Згідно матеріалів справи [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняла у межах строку встановленого законом. Однак, не зважаючи на викладене, 13.02.2018 року отримала постанову нотаріуса №32/2018/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] андрія Зосимовича на житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 17). Повідомленням КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» засвідчено той факт, що дійсно право власності на будинок № 23 по вул. Пушкіна в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області за померлим [PERSON] не зареєстровано (а.с. 16). Таким чином, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР\~1963 року. Законом України "Про власність".\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Таким чином, будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~в редакції 2003\~року Цивільний кодексу\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року\~визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При цьому, судом встановлено, що 24.09.1969 року [PERSON] отримав рішення виконкому Баранівської селищної ради за №18 про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку по вул. Пушкіна, 23 в смт . Баранівка (а.с. 11). А вже 29 серпня 1969 року [PERSON] отрима Акт відводу земельної ділянки по вул. Пушкіна, 23, в смт. Баранівка (а.с. 12). Таким чином, судом встановлено, що вказаний вище будинок було побудовано відповідно до норм чинного на той час закондавства, а тому, він може бути обєктом спадкування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України\~встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємцем померлого та прийняла спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст.\~1268,1270 ЦК України, з огляду на неможливість іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця у зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що в даному випадку вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved