Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення меж землекористування , 06.09.2013 року змінила предмет позову та просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою:с.Бистрик Ружинського району Житомирської області, зобов"язавши відповідачів відновити межі земельної ділянки відповідно до державних актів серії ЯК №748845 площею 0.25 га та серії ЯК №748844 площею 0.08 га, виданих на її ім"я шляхом повернення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0.03 га. Ухвалою суду від 19.06.2013 року в якості відповідача було залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 29.01.2014 року в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено- Бистрицьку сільську раду Ружинського району Житомирської області. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обгрунтовує наступними підставами. Відповідно рішення Бистрицької сільської ради від 08.12.2009 року 33 сесії 5 скликання їй безоплатно в приватну власність передано земельні ділянки площею 0.08 га для ведення особистого селянського господарства, та площею 0.25 га для будівнцтва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі вказаного рішення видано державні акти на земельні ділянки загальна площа яких 0.33 га. Відповідач являється землекористувачем суміжної ділянки, яка самочинно змінила розміри її земельної ділянки внаслідок чого загальна площа зменшилася до розмірів 0.30 га. У зв"язку з чим вона зверталася до Бистрицької сільської ради, та отримала відповідь про те, що для відновлення меж між спірними земельними ділянками необхідно звернутися до землевпорядної організації на право проведення відповідних робіт. 10.02.2014 року представником відповідача [PERSON], [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області про скасування рішення сесії сільської ради, які ухвалою суду від 11.02.2014 року було об"єднано в одне провадження. 24.02.2014 року, ухвалою суду було залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ Держеземагенства в Ружинському районі. 04.03.2014 року, ухвалою суду було залучено в якості відповідача - Бистрицьку сільську раду Ружинського району Житомирської області. 18.03.2014 року, ухвалою суду було залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприєство "Поліськ геодезкртографія". Позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Позовні вимоги представника позивачки [PERSON] не визнали повністю. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Позовні вимоги позивачки [PERSON] не визнав повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, просила розгляд справи проводити у її відсутність. Представник третьої особи Бистрицької сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав повністю, позовні вимоги представника позивачки [PERSON] визнав повністю. Представник відповідача Бистрицької сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, позовні вимоги представника позивачки [PERSON] визнав повністю, в подальшому в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи - Відділ Держземагенства в Ружинському районі в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, позовні вимоги представника позивачки [PERSON] визнав повністю, в подальшому в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи - Державне підприєство "Поліськ геодезкртографія" в судове засідання не з"явився з невідомих суду причин, належним чином повідомлений. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оглянувши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позовів слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] є власником земельних ділянок, відповідно державних актів на право власності на земельну ділянку площею о.25 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0.08 га призначеної для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою [ADDRESS] та виданих Бистрицькою сільською радою Ружинського району Житомирської області на підставі рішення 33 сесії 5 скликання від 08.12.2009 року. З приводу захоплення її земельної ділянки відповідачкою [PERSON] Позивачка [PERSON] зверталася до сільської ради з заявою про відновлення межі, але в задоволенні її заяви було відмовлено, оскільки встановлено, та що не заперечується сторонами, що площа земельної ділянки, яка зазначена в її державному акті, та площа земельної ділянки, яка зазначена в державному акті [PERSON], відповідають обліковим даним сільської ради, але оскільки обидві суміжні ділянки приватизовані, та на них виготовлено Державні акти, тому для відновлення меж між спірними земельними ділянками необхідно запросити землевпорядну організацію, що має відповідні дозволи (ліцензію) на проведення відповідних робіт. Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК). Ввважаючи, що її право землекористування порушено, позивачка [PERSON] звернулася до суду і, як вбачається зі змісту її позовної заяви, способом захисту свого порушеного права обрала відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права, шляхом повернення їй частини земельної ділянки, якою на її думку незаконно користується відповідач. З огляду на викладене суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про відновлення її порушеного права землекористування у визначений нею спосіб не можуть бути задоволені, оскільки не надано доказів про самовільне захоплення земельної ділянки відповідачами.. Згідно матеріалів справи та пояснень сторін, померлий 04.11.2012 року [PERSON] (згідно актового запису про смерть №16), являвся користувачем земельних ділянок загальною площею 0.42 га., які розташовані по [ADDRESS] і які відповідно до рішення 13 сесії 21 скликання Бистрицької сільської Ради народних депутатів від 3.09.1993 року були безкоштовно передані у приватну власність, про що свідчать архівні довідки, які знаходяться в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку гр.[PERSON]. Межі земельних ділянок, що знаходилися в користуванні [PERSON] закріплені довгостроковими межовими знаками (парканом, що був збудований в 70-80 роках минулого століття). Як вбачається із рішення 13 сесії 21 скликання Бистрицької сільської Ради народних депутатів' від 03.09.1993 року, земельні ділянки передані відповідно до постанови Верховної ради України від 13.03.1992 року та згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року N 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок". Відповідно до яких, у приватну власність громадянам України передаються безоплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва які перебувають у користуванні громадян. Аналогічна норма закону міститься і в статті 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідно до ч.2 ст.118 Земельного кодексу України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймаються у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Тобто при передачі у власність земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] їх фактичний розмір встановлений не був, межі земельних ділянок не погоджувалися, а підписи землекористувачів в протоколах погодження належать іншим особам, що підтвердили сторони, та свідок [PERSON], допитана в судовому засідані, та що призвело до отримання у власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок, що не відповідають реальним розмірам земельних ділянок, що перебували в їхньому користуванні. Як вбачається із державних актів на право власності на земельну ділянку, [PERSON] набув право власності на земельні ділянки на підставі рішення від 24.12.2009 року 35 сесії 5 скликання Бистрицької сільської ради, що на думку позивача не відповідає дійсності так як рішенням від 24.12.2009 року 35 сесії 5 скликання Бистрицької сільської ради лише безпідставно проведено уточнення площі земельних ділянок за результатами кадастрових зйомок відповідно до технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював техніком-землевпорядником та був присутній при здійсненні обмірів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] та в результаті було встановлено невідповідність фактичних промірів земельних ділянок (вказаних на кадастровому плані) з розмірами вказаними на державних актах на право власності на земельні ділянки. Але дана обставина не є підставою для скасування рішення сільської ради, оскільки, Відповідно до положень ст.ст.12, 81 Земельного кодексу України, який був чинним на березень 2004 року, до повноважень сільських рад належить:а) розпорядження землями територіальних громад; громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: п. в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; Відповідно до ст.ст. 116, 118 ЗК України, набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність щляхом безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, що посвідчується державними актами; вдповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно положень ст.ст. 131, 132 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод; уладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України. Підстави припинення права власності на земельну ділянку закріплені в ст. 140 ЗК України, а саме: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;б) смерт власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом а підстави пимусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку закріплені в ст. 143 ЗК України, якими є: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забрудненн земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Стаття 152 ЗК України забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, та власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, в тому числі : відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, Земельним законодавство не передбачено позбавлення громадянина прав власності на земельну ділянку, тобто визнання рішень органів місцевого самоврядування незаконними про передачу земельних ділянок у власність, визнання недійсними і скасування державних актів на право власності на землю, визнання договорів (цивільно-правових угод) недійсними щодо земельних ділянок з тих підстав, що необхідно перерозприділити межі земельних ділянок. В п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначено, що рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК ( 2768-14 ) перелік підстав для цього є вичерпним. Відповідно до положень ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до положень ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах; органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів; у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Згідно Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року " Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів землі", п. 1.13., складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Згідно Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 року №325, (п. 2.10. - 2.12) . план зовнішніх меж земельної ділянки у бланку складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення усіх елементів і написів. План меж відображається з використанням комп'ютерної техніки. На план наносяться: в тому числі - зовнішні межі земельної ділянки із позначенням меж суміжних землевласників і землекористувачів (суцільна чорна лінія); зони обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки . У ( п.п.4.4., 4.5) зазначено, що у разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок землевласником (землекористувачем) такий землевласник (землекористувач) звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою (клопотанням) про видачу нового державного акта; у заяві (клопотанні) відображається суть виявлених помилок. До заяви (клопотання) додаються: копія такого державного акта, копія акта приймання-передавання межових знаків на зберігання; копія акта перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; копія документа, на підставі якого набуто право на землю. Новий державний акт видається протягом 15 робочих днів з дати надходження вищезазначених документів до територіального органу Держкомзему за рахунок органу, який здійснив реєстрацію такого державного акта. На підставі викладеного у суду немає підстав визнати незаконними рішення 35 сесії 5 скликання Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 24 грудня 2009 року, та рішення 23 сесії 5 скликання Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 08 грудня 2009 року про передачу безоплатно у власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок, крім того враховуючи, що представник позивача [PERSON] просить скасувати вищевказані рішення.

Outcome: dismissed