Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 20172,40 грн., компенсацію та індексацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1464,18 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4700 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позов мотивує тим, що працювала на посаді фельдшера здоров пункту ВАТ «АКЗ» і була звільнена з роботи з 02.01.2014 року за згодою двох сторін. З листопада 2012 року перестала отримувати заробітну плату. У день звільнення з нею не було проведено розрахунку, повідомлення про розмір невиплаченого заробітку та нараховані розрахункові кошти вона не отримувала. Крім того, просить стягнути з відповідачів 5000,00 моральної шкоди, яка виразилась у цинічному порушенні її прав. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній та уточненій заяві і доповнив, що видана довідка про заборгованість по заробітній платі суперечить вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р., №100 (із наступними змінами і доповненнями), оскільки не зазначено розрахунку місячної середньої заробітної плати позивачки. Позивач звільнена з роботи 02.01.2014р. Середня заробітна плата позивачки згідно довідки становить 1000,00грн., тобто 1000,00/20 днів = 50грн/день. Кількість робочих днів: у січні 2014р. - 18 днів; у лютому 2014р. - 20 днів; у березні 2014р. - 21 днів; у квітні 2014р. - 22 днів; у травні2014р. - 13 днів. Зазначена кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні становить 94 дні. Величина сум за весь час затримки розрахунку становить: 50грн./день х 94 дні = 4700,00грн. Дії роботодавця по умисній невиплаті заробітної плати більше як за один місяць, що чітко засвідчує вище згадувана видана довідка, підпадають під ознаки ст.175 КК України (невиплата заробітної плати), а це призвело до втрати позивачкою нормальних життєвих звязків, а саме позивачка була позбавлена доходу, негативно відобразилось на її сімї, і змушує позивачку прикладати додаткових зусиль для організації життя. Звідси, завдані позивачці моральні страждання, які полягають у позбавлення доходу, що негативно відобразилось на її сімї, необхідності прикладати додаткових зусиль для організації життя, повинні оцінюватись у розмірі 5000,00грн. Отже, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 14800,00грн., сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 4700,00грн., сума компенсації від втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі1464,18грн. та сума коштів моральної компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Сума заборгованості по заробітній платі зазначена у розмірі 14800,00 гривень підлягає збільшенню, оскільки згідно розяснення п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, якими він керувався під час визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки стягнення і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без зазначення цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Саме такою сумою заборгованості по заробітній платі позивачці є зазначена в довідці про заробітну плату за підписом головного лікаря [PERSON] величина боргу в розмірі 20172 гривень 40 копійок. Вважає, що довідка про заборгованість не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів № 100, яка суперечить довідці про середньомісячну заробітну плату, а тому довідку про середньомісячну заробітну плату не слід брати до уваги. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Представник Дрогобицької районної лікарні №5 [PERSON] в судове засідання не зявився, однак у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Представники Дрогобицького РТМО [PERSON] з приводу позову заперечив з тих підстав, що нарахування та виплата заробітної плати позивачці не проводилась через неподання головним лікарем Дрогобицької РЛ №5 табелів обліку робочого часу та через невиконання ПАТ "ДЗАК" своїх зобов'язань за договорами про комплексне лікувально-профілактичне обслуговування працівників ПАТ "ДЗАК". Не заперечив, що заробітна плата позивачці повинна нараховуватись та виплачуватись через централізовану бухгалтерію Дрогобицького РТМО і у випадку подання табелів обліку робочого часу головним лікарем Дрогобицької РЛ №5 та перерахування коштів з ПАТ "ДЗАК" позивачці було би нараховано та виплачено заробітну плату за період її роботи з 01.11.2012 року по 02.01.2014 року на посаді фельдшера ПАТ "ДЗАК" Дрогобицької районної лікарні №5 в сумі 20172,40 грн., як про це зазначено в довідці від 09.04.2014 року. Вказав, що Господарський суд Львівської області задоволив їхній позов до ПАТ "ДЗАК" про стягнення коштів, які повинні були бути перераховані їм для виплати заробітної плати працівникам, в т.ч. і позивачці, згідно укладених між ПАТ "ДЗАК" та Дрогобицьким РТМО цивільно-правових угод. Після отримання таких коштів позивачці буде здійснено нарахування та виплата заробітної плати. Просять в позові відмовити. Представник ПАТ "ДЗАК" у судове засідання не зявився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, попередньо подавши суду письмове заперечення проти позову. Представник третьої особи Дрогобицької районної ради - [PERSON] у судовому засіданні щодо вирішення позовних вимог поклався на думку суду. Вказав, що Дрогобицьке районне територіальне медичне обєднання являється головним розпорядником коштів. Крім цього, в бюджеті району призначень на моральну шкоду не передбачено. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається з копії статуту Дрогобицької РЛ №5, затвердженого головним лікарем Дрогобицького РТМО, Дрогобицька районна лікарня №5 заснована Дрогобицькою районною радою, оперативне управління лікарнею здійснює Дрогобицьке районне територіальне медичне об'єднання, а лікарня є його структурним підрозділом. З оглянутої копії трудової книжки позивачки вбачається, що позивач перебувала у трудових відносинах з Дрогобицькою районною лікарнею №5 згідно наказу № 29 від 06.07.2005 року прийнята на посаду терапевтичної медсестри на період декретної відпустки, згідно наказу № 39 від 06.06.2007 року була переведена на посаду фельдшера здоровпункту ВАТ "АКЗ", а згідно наказу №1 від 02.01.2014 року звільнена з роботи за згодою двох сторін. Крім цього, з 03.02.2014 року позивач зарахована на роботу до Дрогобицької районної лікарні №5 на посаду сестри медичної палатної стаціонарного відділення на період відсутності основного працівника. Отже, посада позивачки входила в штат Дрогобицької районної лікарні № 5 і вона не перебувала в трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК» та Дрогобицьким РТМО. Відповідно до довідки Дрогобицького РТМО про заробітну плату № 506 від 09.04.2014 року, позивачці не нарахована та невиплачена заробітна плата з 01.11.2012 р. по 31.12.2013 року в сумі 20172,40 грн.. Частиною 1 ст.94 КЗпП та ст.1 Закону України від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором власник виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 24 цього ж Закону визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах саме з Дрогобицькою районною лікарнею №5. Встановлено, що заробітна плата не виплачена із-за вини роботодавця. Посилання на те, що на позивачку не погоджувалися і не подавалися до централізованої бухгалтерії Дрогобицького РТМО табеля обліку робочого часу, а відтак у зв'язку з цим заробітна плата позивачці в період з 01.11.2012 року по 02.01.2014 року не була нарахована, не є поважною причиною, яка б слугувала підставою для невиплати позивачці заробітної плати, оскільки остання не перебувала в трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК». Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому. Таким чином, судом встановлено, що позивачці станом на час постановлення судового рішення не нараховано та не виплачено за період її роботи з 01.11.2012 року по 02.01.2014 року заробітну плату в сумі 20172,40 гривень. З огляду на вказане та враховуючи, що позивачці заробітна плата не нараховувалась, а обовязок по такому нарахуванню та виплаті, як встановлено вище, лежить на Дрогобицькій РЛ №5, тому суд приходить до висновку, що саме Дрогобицьку районну лікарню № 5 необхідно зобов'язати нарахувати та виплатити заробітну плату позивачці за період її роботи з 01.11.2012 року по 02.01.2014 року на посаді фельдшера ПАТ "ДЗАК" Дрогобицької районної лікарні №5 в сумі 20172,40 грн. (без врахування обовязкових платежів ). Вирішуючи позов в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, як встановлено в судовому засіданні, заробітна плата позивачці за період її роботи з 01.11.2012 року по 02.01.2014 року на посаді фельдшера ПАТ "ДЗАК" Дрогобицької районної лікарні №5 не нараховувалась та не виплачувалась, зокрема, 1,0 ставки фельдшера [PERSON] в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно. Крім цього, суд враховує, що 04.02.2014 року позивачку було зараховано на роботу в цій же установі - Дрогобицькій районній лікарні №5 на посаду сестри медичної палатної стаціонарного відділення. З огляду на зазначене, суд вважає, що порушення трудових прав позивачки, які б давали підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не встановлено, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 34 Закону «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.4 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. За таких обставин з Дрогобицької районної лікарні № 5 підлягає до стягнення і сума компенсації з урахуванням індексації від втрати частини доходу у звязку з порушенням термінів виплати в сумі 1464,18 грн. (без врахування обовязкових платежів ). Статтею 237-1 КЗпП встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань. Згідно розяснень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузеві належності. Внаслідок невиплати відповідачем позивачці заробітної плати у строки, передбачені КЗпП, протягом тривалого часу є порушенням конституційних та трудових прав. Відтак, суд приходить до висновку про спричинення позивачці моральної шкоди, оскільки остання була позбавлена доходу, на який розраховувала, вказані порушення вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя та призвели до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з характеру правопорушення, його тривалості, тяжкості вимушених змін у житті позивачки у зв'язку з невиплатою заробітної плати, глибини душевних страждань, які позивачка зазначала у звязку з порушенням її законних прав, тому приходить до висновку про визначення розміру моральної шкоди в сумі 1000 грн. і стягнення такої з Дрогобицької районної лікарні на користь позивачки. Рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати в межах платежу за один місяць в розмірі 1000,00 грн. необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача Дрогобицької районної лікарні №5 необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 459,97 грн.

Outcome: approved