Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради , треті особи без самостійних вимог: Управління державного архітектурно будівельного контролю Ужгородської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Мотивуючи свої позовні вимоги посилається на те, що 23.04.2015 року він придбав у [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,0500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2110100000:05:002:0162. Відповідний факт придбання земельної ділянки оформлений договором купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений 23.04.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Деяк І., та зареєстрований в реєстрі за № 343. Також, 23.04.2015 року між [PERSON] та ним було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом шістнадцятиквартирного житлового будинку, загальною площею 1861,1 кв.м., площею житлових квартир 1409,8 кв.м. та отримано від продавця земельної ділянки та об`єкту нерухомого майна документи, що підтверджують законність побудови багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер: 2110100000:05:002:0162, зокрема, такими документами є: містобудівні умови та обмеження від 10.07.12 року за № 128, видані управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, висновок органу культурної спадщини Ужгородської міської ради за № 98 від 26.04.2013 року, погоджена 19.12.2013 року начальником Управління містобудівного комплексу та земельних ресурсів Ужгородської міської ради проектна документація, декларація про початок виконання будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056 зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, замовник [PERSON] Начальником управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області винесено наказ 09 лютого 2015 року за № 3-СК, прийнятий після завершення будівництва, яким скасовано декларацію про початок будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056, замовник [PERSON] та рішення головного інспектора будівельного нагляду Управління ДАБІ у Закарпатській області від 07.10.2016 року про скасування містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки. З метою здачі в експлуатацію житлового будинку та визначення його відповідності всім необхідним державним будівельно-технічним нормам, позивачем було укладено з Державним підприємством «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української будівельної експертизи» філія ДП «Укрдержбудекспертиза» договір від 20.12.2016 року № 07-2572-16 на виконання експертизи проекту будівництва відповідно до якого замовник (позивач) доручив Виконавцю провести експертизу проекту будівництва щодо дотримання вимог міцності, надійності, довговічності будівництва багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] . Однак, 10.02.2017 року листом за № 12 філією ДП "Укрдержбудекспертиза" було повернуто робочий проект «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] » без розгляду, з підстав того, що філія не проводить експертизу проекту будівництва після завершення будівництва (будинок збудовано, декларація про початок будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056, замовник [PERSON] ). Позивач зазначає, що відповідно до звіту № 33 від 30.06.2017 року " Про проведення технічного обстеження житлового будинку по [ADDRESS] " складеного ФОП [PERSON] проведено технічне обстеження обєкту житловий будинок по [ADDRESS] та встановлено, що досліджуваний будинок побудовано у відповідності з представленою проектною документацією , роботи проведено у відповідності з державними будівельними нормами і стандартами . На конструкціях будівлі не встановлено дефектів. За результатами проведеного технічного обстеження встановлено, що будівля відповідає вимогам міцності, надійності та довговічності, збудована в межах проектної документації та будівельних норм і стандартів та може бути прийнята в експлуатацію. З огляду на вище зазначене, позивач не може зареєструвати в Законом визначеному порядку за собою право власності на об`єкт нерухомого майна з підстав скасування йому декларації про початок будівельних робіт, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно з підстав передбачених ст. 376 ЦК України. До закінчення підготовчого засідання позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якому просив суд визнати за ним [PERSON] право власності на самочинне будівництво, а саме нерухоме майно житловий будинок загальною площею 1861,1 кв.м., житловою площею 1409,8 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися будучи належним чином повідомленими про дату час і місце розгляду справи. Надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача. Не заперечує про заочного рішення. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, представник подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Представник третьої особи Управління державного архітектурно будівельного контролю Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Начальник управління надіслав до суду заяву відповідно до якої просив суд розглянути справу у їх відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, надала суду заяву відповідно до якої просила суд розглянути справу у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. 15 січня 2020 року представник позивача подав через канцелярію суду заяву на виконання ухвали суду про залишення позову без руху від 22.11.2019 року. 16 березня 2020 року Начальник Управління державного архітектурно будівельного контролю Ужгородської міської ради Зотова О. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Управління. 16 березня 2020 року позивачем подану до суду заяву про зміну предмету позову. 16 березня 2020 року третя особа без самостійних вимог: [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. 16 березня 2020 року представником Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 17 березня 2020 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 08 березня 2020 року представником Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 08 травня 2020 року представником Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про розгляд справи без участі. 21 травня 2020 року представником позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Не заперечує про заочного рішення. 21 травня 2020 року представником Ужгородської міської ради подано до суду клопотання про розгляд справи без участі за наявними маиеріалами справи. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 22.11.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду К.К. Бенца позовну заяву було залишено без руху. 29.01.2020 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження та призначеного судове засідання. 08.05.2020р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що 23 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0500 га, розташованої за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:05:002:0162, посвідчений приватним нотаріусом Ужородського міського нотаріального округу Деяк К.К. ( а.с. 6 -9). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36711988 сформованого 23.04.2015 року, власником земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:05:002:0162 є [PERSON] ( а.с. 10-11). Судом встановлено, що 23.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу будівельних матеріалів , згідно якого позивач купив та прийняв від продавця будівельні матеріали , використані в ході будівництва житлового будинку, загальною площею 1861,1 кв.м., площею житлових квартир 1409,8 кв.м., розташованого на земельній ділянці що знаходиться за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:05:002:0162, нотаріально не посвідчений та згідно умов договору отримано від продавця земельної ділянки та об`єкту нерухомого майна документи побудови багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер: 2110100000:05:002:0162, зокрема, такими документами є: містобудівні умови та обмеження від 10.07.12 року за № 128, видані управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, висновок органу культурної спадщини Ужгородської міської ради за № 98 від 26.04.2013 року, погоджена 19.12.2013 року начальником Управління містобудівного комплексу та земельних ресурсів Ужгородської міської ради проектна документація, декларація про початок виконання будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056 зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, замовник [PERSON] . Як встановлено судом, 20.07.2012 року управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради видано замовнику [PERSON] містобудівні умови та обмеження за № 128 , на будівництво [ADDRESS] . ( а.с. 12-13)Згідно містобудівного розрахунку для отримання вихідних даних на проектування будинку, проектована будівля має цокольний поверх та 5 поверхів зпроектованих над цокольним поверхом. Поверховість будинку - 6 поверхів. ( а.с. 14-15) Судом встановлено, що замовник [PERSON] отримала декларацію про початок виконання будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056 " Будівництво багатоквартирного житлового юудинку" по [ADDRESS] . (а.с. 38) Як встановлено судом, спеціалістом органу з питань охорони культурної спадщини 26.04.2013 року № 98 виготовлено висновок, згідно якого орган не заперечує проти будівництва багатоквартирного житлового будинку , приумові дотримання вимог чинного законодавства у сфері охрони культурної спадщини ( а.с.46) Отже, будівництво багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] розпочато на підставі дозвільних документів. Під час виконання будівництва існували відповідні документи, що давали право виконувати будівельні роботи. Також встановлено, що начальником управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області винесено наказ 09 лютого 2015 року за № 3-СК, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056, замовник [PERSON] . Підставою для винесення Наказу Про скасування реєстрації декларації про початок будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056 управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області слугував «Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил» від 06 лютого 2015 року, яким було встановлено недостовірність відомостей наведених у декларації про початок виконання будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056, який є підставою вважати самочинними будівництвами. ( а.с. 38) Як встановлено судом, позивач 20.06.2019 року звернувся із заявою до Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно листа - відповіді начальника Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 04.07.2019 року № В-89/03-01 для можливості подальшого розгляду звернення позивачу рекомендовано поверховість об`єкта будівництва узгодити з Міністерством культури України (ст. 5 Закону України "Про охорону культурної спадщини") Як встановлено судом, 12.09.2019 року Міністерство культури України надало позивачу інформацію на запит останнього, згідно якої містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні з урахуванням пам`яткоохоронних обмежень щодо проектуваня. Звертають увагу на те, що МОУ містять техніко-економічні показники об`єкта проектування, у т.ч. поверховість, яка має відповідати встановленим граничним параметрам на відповідній території (визначеним історико-архітектурним опорним планом міста або режимами використання злн охорони пам`яток культурної спадщини). (а.с. 41-42) За наслідками розгляду заяви позивача про надання містобудівних умов та обмежень проектування обєкта будівництва, начальник Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради листом від 17.09.2019 року № В-111/03-01 повідомив позивачу про неможливість задоволення його заяви щодо надання містобудівних умов та обмежень проектування обєкта будівництва. ( а.с. 40) Згідно звіту про проведення технічного обстеження №33 від 30 червня 2017 року (виконавець ФОП [PERSON].), за результатами проведення технічного обстеження об`єкта "Багатоквартирний житловий будинок розтаований за адресою: [ADDRESS] " встановлено, що будівля відповідає вимогам міцності, надійності та довговічності, збудована в межах проектної документації та будівельних норм і стандартів та може бути прийнята в експлуатацію. ( а.с. 16-35) Відповідно до нотарільно посвідченої заяви від 21.04.2018 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками квартири [ADDRESS] та [PERSON] , що є власницею квартири [ADDRESS] не заперечують проти здійснення [PERSON] та [PERSON] будівельних робіт у відповідності до чинного законодавства з подальшим введенням в експлуатацію шістнадцятиквартирного житлового будинку, загальною площею 1861, 1 кв.м., площею житлових квартир 1409, 8 кв.м., що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером 2110100000:05:002:162 за адресою [ADDRESS] . Відповідно до нотарільно посвідченої заяви від 25.07.2019 року [PERSON] , що є власником кафе, магазину та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] не має претензій [PERSON] та [PERSON] з приводу збудованого багатоквартирного житлового будинку, загальною площею 1861, 1 кв.м., площею житлових квартир 1409, 8 кв.м., що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером 2110100000:05:002:162 за адресою [ADDRESS] . Підтверджує такою те, що внаслідок будівництва його майну не заподіяно шкоду. Відповідно до нотарільно посвідченої заяви від 3.04.2015 року [PERSON] , що є власником квартири [ADDRESS] дає згоду [PERSON] , власниці земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та не заперечує проти ведення нею будівництва багатоквартирного житлового будинку по межі вздовж забору (огорожі) між ними, обдаштування з його сторони обрештування для оздоблення фасаду, влаштування віконних отворів, обклеювання утеплювачем зовнішніх стін і фарбування даного будинку. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, значеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до пункту 4 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт. Згідно ч.8 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок вико-нання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля". Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконан-ня будівельних робіт. Відповідно до ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ( в редакції чинній на час скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт) у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки ; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво" . Правові наслідки самочинного будівництва, здійсненого власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 ЦК України". Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, згідно із ч.1 ст.376 ЦК самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, тобто якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Із контексту норм частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Згідно із ст. 376 ч. 5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України). Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було надано земельну ділянку у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Відповідно до п. 16 вищевказаної постанови Пленуму позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 (в редакції Постанови КМУ від 08.09.2015 року № 750), введення в експлуатацію можливе на підставі рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно. Оскільки, позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер: 2110100000:05:002:0162, після завершення будівництва будинку начальником управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області винесено наказ 09 лютого 2015 року за № 3-СК, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 10.08.2012 року № ЗК 08312138056, суд вважає необхідним застосувати норми ст.376 ЦК України. Незавершене будівництво - об`єкти, які розпочаті будівництвом і не прийняті в експлуатацію, включаючи законсервовані об`єкти. Можна говорити, що незавершене будівництво це специфічна нерухомість, оскільки до завершення будівництва забудовник вважається лише власником матеріалів та обладнання, які використовувалися в процесі будівництва згідно ч.3 ст.331 ЦК України. Наявні в матеріалах справи письмові документи свідчать про те, що обєкт нерухомості відповідає вимогам міцності, надійності та довговічності , збудований в межах проектної документації та будівельних норм і стандартів та може бути прийнятий в експлуатацію , знаходиться в межах земельної ділянки та не знаходиться на суміжних земельних ділянках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, зважаючи , що жодні права будь-кого із інших осіб не порушуються, спірна будівля збудована у відповідності до Державних будівельних норм і правил і придатна до експлуатації, є всі підстави для визнання права власності на самочинне будівництво, а саме нерухоме майно житловий будинок загальною площею 1861,1 кв.м., житловою площею 1409,8 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] , а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved