Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У жовтні 2019 року АТ «РВС Банк» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою до ТОВ «ЗНАЙ», [PERSON] , в якому просило суд: - Визнати недостовірною інформацію: 1) «Напомним, как ранее сообщали СМИ, схема покупки бизнесменом и кандидатом в депутаты по 18 ОИК (Винницкая область) [PERSON] переходного РВС Банка незаконна, поскольку покупатель (инвестор) переходного банка должен иметь безупречную деловую репутацию», що розміщена в мережі інтернет на веб-сторінці за посиланням [INFO] ; 2) «Наразі [PERSON] контролює ще один проблемний банк «РВС Банк», що розміщена в соціальній мережі інтернет на веб-сторінці за посиланням [INFO]. - Зобов`язати 1) ТОВ «ЗНАЙ» негайно розмістити на веб-сайті [INFO] інформацію про спростування відомостей щодо незаконного набуття [PERSON] АТ «РВС Банк». Вказану інформацію розмістити шляхом публікації оголошення на веб-сайті [INFO] наступного змісту: « [INFO] на веб-странице нашого сайта была размещена статья «[INFO]». В данной статье указано о незаконности приобретения [PERSON] переходного РВС Банка. В святи с этим доводим до сведения читателей, что дання информация является недостоверной, так как господин [PERSON] не являлся на момент создания РВС Банка ни его акционером, ни конечным бенефициарным собственником»; 2) [PERSON] негайно розмістити на персональній сторінці в мережі Facebook [INFO] інформацію про спростування відомостей щодо наявності контролю над АТ «РВС Банк». Вказану інформацію розмістити шляхом публікації наступного змісту « [INFO] на моїй персональній сторінці було розміщено пост про те, що [PERSON] контролює АТ «РВС Банк», ця інформація є недостовірною у зв`язку з тим, що пан [PERSON] не є ані акціонером, ані кінцевим беніфінціарним власником АТ «РВС Банк». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] на веб-сторінці в мережі інтернет за посиланням [INFO] була опублікована стаття з назвою « [INFO] » - журналіст [PERSON] , у якій серед іншого зазначено наступне: «Сейчас [PERSON] контролирует еще один проблемный банк «РВС Банк», который в апреле 2019 НБУ оштрафовало на более 3 лмн. грн. за рисковую деятельность, а сам [PERSON] вывел из него свои депозиты на сумму 128 млн. грн. Словом, профессиональный офтальмолог не помешал бы изберателям Липовецкого района» а також «Напомним, как ранее сообщали СМИ, схема покупки бизнесменом и кандидатом в депутаты по 18 ОИК (Винницкая область) [PERSON] переходного РВС Банка незаконна, поскольку покупатель (инвестор) переходного банка должен иметь безупречную деловую репутацию. Согласно Закона о системе гарантирования вкладов, покупатель (инвестор) переходного банка должен иметь безупречную деловую репутацию, что в случае [PERSON] никак не соответствовало действительности. Ведь в решении Голосеевского районного суда города Киева от 03.07.2014 года установлен факт признания вины [PERSON] в уклонении от уплаты налогов в размере свыше 15 миллионов гривен. Таким образом, уплатив налоги, [PERSON] был освобожден от уголовной ответственности по не реабилитирующим обстоятельствам июле 2014 года, а в ноябре 2014 года избран в парламент от БПП. «Бывший ЭРДЭбанк», принадлежавший [PERSON] , был ликвидирован в связи с кредитованием подконтрольных связанных лиц и операций с облигациями внутреннего государственного займа (ОВГЗ). Убытки государства в связи с ликвидацией этого банка составили около 458 млн.грн.» - отмечают авторы материала, делая акцент на том, что экс-владелец банка, доведенного до банкротства, не может стать владельцем другого банка, о чем в НБУ и ФГВФЛ, вероятно, было известно». Зазначена стаття була розміщена на інтернет ресурсі znaj.ua, без зазначення автору, а лише з посиланням на сторінку в мережі Facebook журналіста [PERSON] . На зазначеній сторінці в мережі Facebook була розміщена в тому числі наступна інформація: «Наразі [PERSON] контролює ще один проблемний банк «РВС Банк», який в квітні 2019 року НБУ оштрафувало на понад 3 млн.грн. за ризикову діяльність, а сам [PERSON] повиводив з нього свої депозити на суму 128 млн.грн. Словом, професійний офтальмолог не завадив би виборцям Липовецького району». Позивач наголошує на тому, що відповідачами було вчинено неправомірні дії щодо публікації в мережі інтернет недостовірної інформації стосовно правового статусу АТ «РВС Банк», його акціонерів та бенефіціарних власників. Розповсюдження такої інформації порушує право АТ «РВС Банк» на ділову репутацію як банківської установи, у зв`язку з чим порушене право підлягає судовому захисту. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2019 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.02.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача ТОВ «ЗНАЙ», в якому зазначено про те, що ТОВ «ЗНАЙ» не є автором статті, вона написана саме журналістом [PERSON] . Зазначена в статті інформація не є власним судженням або твердженням ТОВ «ЗНАЙ», оскільки була взята з інших засобів масової інформації, про що зазначено в посиланні. Належним відповідачем у даній справі може виступати лише автор статті. Окрім того, публікація, яку оскаржує позивач стосується [PERSON] як фізичної особи. Також відповідачем зазначено про те, що в порушення вимог законодавства позивач посилається не на висновок експерта, який би міг слугувати доказом, а на акт, який виконано не фахівцем в даній галузі, а адвокатом, який не має відповідних повноважень на здійснення технічної експертизи з дослідження веб-сторінок в мережі Інтернет. Позивачем не доведено належними доказами, чи наявні в тексті публікації фактичні твердження чи оціночні судження, а також які саме вислови публікації містять оціночні судження, а які фактичні твердження, а також те, що поширена інформація перешкоджає АТ «РВС Банк» здійснювати свої немайнові права. 24.02.2020 позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначено про те, що ТОВ «ЗНАЙ» є належним відповідачем по справі, оскільки воно поширило недостовірну інформацію, яка безпосередньо вплинула на ділову репутацію банку, так як у статті йдеться про незаконність придбання банку [PERSON] 08.10.2020 представником ТОВ "ЗНАЙ" до суду подані заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що позивач не надав належних, допустимих доказів та не довів обставини, на які він посилався у позовній заяві. Звернув увагу суду на наявність постанови Київського апеляційного суду від 10.09.2019 щодо повністю ідентичних правовідоносин, стороною в яких також було ТОВ "ЗНАЙ". Крім того, 09.10.2020 представник відповідача ТОВ "ЗНАЙ" подав пояснення де вказав про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про власника веб-сайту, яким вважається реєстрант доменного іменті та/або отримувач послуг хостингу. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ЗНАЙ» у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також заперечував у задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки розміщена на його сторінці Фейсбук стаття стосується народного депутата [PERSON] , а не позивача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, зазначив про те, що [INFO] на веб-сторінці в мережі інтернет за посиланням [INFO] була опублікована стаття з назвою « [INFO] » - журналіст [PERSON] , у якій серед іншого зазначено наступне: «Сейчас [PERSON] контролирует еще один проблемный банк «РВС Банк», который в апреле 2019 НБУ оштрафовало на более 3 лмн. грн. за рисковую деятельность, а сам [PERSON] вывел из него свои депозиты на сумму 128 млн. грн. Словом, профессиональный офтальмолог не помешал бы изберателям Липовецкого района» а також «Напомним, как ранее сообщали СМИ, схема покупки бизнесменом и кандидатом в депутаты по 18 ОИК (Винницкая область) [PERSON] переходного РВС Банка незаконна, поскольку покупатель (инвестор) переходного банка должен иметь безупречную деловую репутацию. Согласно Закона о системе гарантирования вкладов, покупатель (инвестор) переходного банка должен иметь безупречную деловую репутацию, что в случае [PERSON] никак не соответствовало действительности. Ведь в решении Голосеевского районного суда города Киева от 03.07.2014 года установлен факт признания вины [PERSON] в уклонении от уплаты налогов в размере свыше 15 миллионов гривен. Таким образом, уплатив налоги, [PERSON] был освобожден от уголовной ответственности по не реабилитирующим обстоятельствам июле 2014 года, а в ноябре 2014 года избран в парламент от БПП. «Бывший ЭРДЭбанк», принадлежавший [PERSON] , был ликвидирован в связи с кредитованием подконтрольных связанных лиц и операций с облигациями внутреннего государственного займа (ОВГЗ). Убытки государства в связи с ликвидацией этого банка составили около 458 млн.грн.» - отмечают авторы материала, делая акцент на том, что экс-владелец банка, доведенного до банкротства, не может стать владельцем другого банка, о чем в НБУ и ФГВФЛ, вероятно, было известно». Зазначена стаття була розміщена на інтернет ресурсі znaj.ua, без зазначення автору, а лише з посиланням на сторінку в мережі Facebook журналіста [PERSON] . На зазначеній сторінці в мережі Facebook була розміщена, в тому числі, наступна інформація: «Наразі [PERSON] контролює ще один проблемний банк «РВС Банк», який в квітні 2019 року НБУ оштрафувало на понад 3 млн.грн. за ризикову діяльність, а сам [PERSON] повиводив з нього свої депозити на суму 128 млн.грн. Словом, професійний офтальмолог не завадив би виборцям Липовецького району». Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 2 п. 4 постанови, під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позивач не довів у судовому засіданні що поширена інформація в оскаржуваній статті принизила ділову репутацію АТ "РВС Банк", оскільки як вбачається з тексту статті інформація, що була розміщена в соціальній мережі Facebook на сторінці відповідача [PERSON] , стосується народного депутата [PERSON] Крім того, слід зазначити про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб- сайту. Позивачем не надано до суду доказів, що ТОВ "ЗНАЙ" являється власником веб-сайту znaj.ua, на якому була розміщена публікація, яка є предметом позову. Таким чином, підсумовуючи встановлене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги АТ "РВС Банк" до ТОВ "ЗНАЙ" та [PERSON] про захист ділової репутації юридичної особи та спростування недостовірної інформації задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed