Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який за свого життя заповіту не склав. Вона прийняла спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління його майном. Зазначає, що на підставі рішення Рокитнянської районної державної адміністрації від 28.05.1997 за № 247 на ім'я її батька був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. З огляду на останній вбачається, що батько на момент смерті мав право на земельну частку (пай) площею 4,50 га без визначення її меж в натурі ( на місцевості) у землях, які перебували у колективній власності СГАТ "Ольшаниця", що на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області. Вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено. За таких обставин приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай) через відсутність правовстановлюючого документа та рекомендовано захистити своє право у судовому порядку. Просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 4,50 га у порядку спадкування за законом, розташовану на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області. Позивач, будучи належним чином повідомленими, позивач та його представник у підготовче судове засідання не з'явилися, натомість, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст. 211 ЦПК України, представник позивача подав до суду письмову заяву, якою позов підтримав та просив розглянути спір за його та його довірителя відсутності. Відповідач в особі Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області, будучи належним чином повідомленим, свого представника у підготовче судове засідання не направив, натомість надіслав до суду письмову заяву, якою позов визнає та просить справу розглянути у відсутності свого представника. За викладеного, суд ухвалює провести підготовче судове засідання у відсутності сторін спору, що узгоджується із положеннями ч.3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України та за вимогами частини ст. 247 цього України не здійснювати фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ч. 1ст. 82 ЦПК України не підлягають. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються земельних правовідносин та відносин у сфері спадкового права. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»та відповідні норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени недержавного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку , що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. Заповіту спадкодавець не складав, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори від 05.02.2019), (а.с. 11, 12 спадкової справи № 7/2019, заведеною після смерті [PERSON]). Позивач є спадкоємцем за законом, як така, що прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою, виданою Томилівською сільською радою Білоцерківського району Київської області від 25.05.2009 за № 694 (а.с. 6 спадкової справи). Окрім позивача спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] та син [PERSON], які у встановлений строк спадщину не прийняли та не вступили у фактичне управління майном спадкодавця, тобто вважаються такими, що не прийняли спадщини ( а.с. 5 спадкової справи). Інших спадкоємців померлого [PERSON], в тому числі які б мали право на обовязкову часту в спадковому майні судом не встановлено. Як вбачається із отриманих у справі доказів, на спадкодавця вже після його смерті було видано сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) землю площею 4.50 га, яка розташована на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області на підставі рішення Рокитнянської районної державної адміністрації від 28.05.1997 за № 247, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 819 від 15.04.2000. Вказана обставина свідчить однозначно, що померлий за свого життя мав право на земельну частку (пай), зважаючи, що СГАТ «Ольшаниця» с.Ольшаниця Рокитнянського району Київської області отримало Державний акт на право колективної власності на землю 14.01.1995. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що спадкодавець в особі [PERSON] на час своєї смерті мав право на земельну частку (пай) у СгАТ "Ольшаниця" с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області і таке право в порядку спадкування перейшло до позивача, яка прийняла спадщину, фактично вступивши в управління майном спадкодавця. Вказаний сертифікат втрачено і що унеможливлює оформлення позивачем спадщини на вказане спадкове майно у нотаріальному порядку. Таким чином, вбачається порушення прав позивача щодо цього нерухомого спадкового майна, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 548 цього Кодексу прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1 ч. 2 Закону України „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право особи на земельну частку може бути визнано в судовому порядку, а рішення суду за вимогами статті 2 зазначеного закону є документом, що посвідчує таке право. Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані, визнання відповідачем позову судом приймається, так як не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved