Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

09.04. 2008 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшов первісний позов [PERSON] до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», [PERSON], Пустомитівської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на майно. У позовній заяві, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, позивач за первісним позовом просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 29.10.1988 р. Пустомитівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі № 3451 (спадкова справа № 110/88); визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок № 11 по вул. Зеленій в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області, що відповідно до технічного паспорта складається з: тамбура-коридора, що позначені під літ. 1-1 пл. 4,80 кв.м., кухні під літ 1-2 пл. 6,70 кв.м., двох житлових кімнат пл.. 15,70 кв.м. і 11,30 кв.м., разом ці приміщення становлять площу 38,5 кв.м.; судові витрати покласти на відповідачів. Позивач за первісним позовом у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: дідові позивача за первісним позовом [PERSON] належав житловий будинок № 11 по вул. Зеленій в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. 14.10. 1987 року [PERSON] помер, після його смерті спадщину прийняла [PERSON], його дочка, а мати позивача за первісним позовом, яка померла 01.04. 2007 року. Внаслідок спадщини смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняла позивач за первісним позовом [PERSON]. Проте, позивачеві за первісним позовом стало відомо, що [PERSON] отримав оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], при цьому він [PERSON] спадщини не приймав. На підставі наведеного позивач за первісним позовом у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог просить суд первісний позов задоволити. 02.10. 2012 року судом прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності. У позовній заяві позивач за зустрічним позовом просить суд скасувати Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11»; визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 03.04. 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», що посвідчує право власності [PERSON] на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. Позивач за зустрічним позовом у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: він ([PERSON]) є власником житлового будинку № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З невідомих позивачеві за зустрічним позовом причин виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування винесено оскаржуване Рішення № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11» на підставі якого видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що посвідчує право власності [PERSON] на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. Таким чином, право власності позивача на спірне майно порушене. На підставі наведеного позивач за зустрічним позовом просить суд задоволити заявлені ним позовні вимоги. Позивач за первісним позовом [PERSON], представник позивача за первісним позовом [PERSON]- [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримували, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, первісний позов просили задоволити. Заявлені позивачем за зустрічним позовом позовні вимоги вони не визнавали, оскільки такі безпідставні, їхня безпідставність слідує із пояснень викладених у первісному позові. У процесі судового розгляду справи позивач за первісним позовом подала суду письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 153), з якої вбачається, що позивач за зустрічним позовом пропустив строк позовної давності, оскільки про оскаржувані акти позивач за зустрічним позовом дізнався у 2007 році, а зустрічним позов подав до суду лише у вересні 2012 року. Представники відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним позовом [PERSON]: [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем за зустрічним позовом позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві, просять суд зустрічний позов задоволити. Первісний позов заперечили, оскільки вважають такий безпідставним, так як позивач правомірно набув право власності на спадкове майно в порядку спадкування. У письмовому запереченні проти первісного позову (а.с. 34-35) просять суд застосувати строк позовної давності до заявлених первісним позивачем позовних вимог, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась у 1987 році. Представник відповідача за зустрічним позовом Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у судове засідання не зявився, проте у процесі судового розгляду справи подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без участі представника сільської ради, при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду. Представники відповідача за первісним позовом, а третьої особи за зустрічним позовом ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», відповідача за первісним позовом Пустомитівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилися. Зясувавши думку учасників процесу присутніх у судовому засіданні, суд постановив здійснювати судовий розгляд справи без участі осіб, які у судове засідання не зявилися. Заслухавши пояснення учасників процесу присутніх у судовому засіданні, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: із погосподарських книг Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області слідує, що [PERSON] володів господарством в с. Семенівка, за наступними особовими рахунками: № 454 (погосподарська книга за 1953 1954 р.р. арк. 178); № 428 (погосподарська книга за 1961 1963 р.р. арк. 73); № 412 (погосподарська книга за 1964 1966 р.р. арк. 129); № 438 (погосподарська книга за 1981 1982 р.р. арк. 151); № 444 (погосподарська книга за 1983 1985 р.р. арк. 85); № 420 (погосподарська книга за 1986 1988 р.р. арк. 125). ВСУ та ВССУ у свої постановах та листах не одноразово наголошували при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Із системного аналізу зазначеного вище слідує висновок, що беззаперечним є той факт, що [PERSON] за час свого життя з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно володів будинковолодінням в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області про яке судом вказано вище. Особові рахунки вказаного будинковолодіння, як слідує із погосподарських книг, є різними, оскільки згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, номер особового рахунку є постійним на період закладення погосподарської книги, у цьому випадку це два роки. Після закладення нової погосподарської книги проводиться обхід господарств та внаслідок збільшення кількості дворів чи їхнього зменшення номери особових рахунків можуть змінюватися. Згідно вимог ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Із спадкової справи № 110/88 [PERSON], який помер 04.10. 1987 року (а.с. 118-124) вбачається, що 29.09. 1987 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2878 (а.с. 120). Із вказаного заповіту сліду, що [PERSON] на випадок смерті заповів все своє майно та майнові права внуку [PERSON]. [PERSON] помер 04.10. 1987 року, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії ІІ СГ № 429065 від 05.10.1987 року. Згідно вимог ст.ст. 525 527 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим -\~день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В силу вимог п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що 19.03.1988 року, тобто у строк, що не перевищує шести місяців [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 119). Із довідки № 184 від 29.10. 1988 року, що видана виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (а.с. 121) слідує, що за [PERSON] числиться житловий будинок і стайня, що знаходяться в селі Семенівна, Пустомитівського району, Львівської області, житловий будинок складається із трьох кімнат площею 36 кв.м., двір робітничого типу. Встановлено, що 29.10.1988 року [PERSON] державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєтровано в реєстрі за № 3451 (а.с. 123). Із вказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом слідує, що [PERSON] успадкував житловий будинок під № 634 в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області площею 36, кв.м., що належав [PERSON]. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами перед судом не доведеного, що [PERSON] дочка [PERSON], а мати позивача за первісним позовом, у відповідності до вимог ст. 535 ЦК України 1963 року мала право на обовязкову частку у спадщині [PERSON]. Відтак, судом встановлена відсутність порушення вимог ст.ст. 560 561 ЦК України 1963 року при видачі оскаржуваного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєтровано в реєстрі за № 3451. Сам по собі факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] на час смерті останнього, що крім іншого, стверджується Довідкою № 1604 від 17.11. 2008 року (а.с. 68) не є підставою для здійснення нею спадкування після смерті [PERSON] за законом, оскільки спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 2 ст. 524 ЦК України 1963 року). Щодо не доведення права [PERSON] на обовязкову частку у спадщині [PERSON] судом зазначено вище. Згідно вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, суд прийшов до переконання, що [PERSON] правомірно набув право власності на спадкове майно [PERSON], яке складається, крім іншого, з житлового будинку в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. Згідно Довідки № 1341 від 21.09. 2007 року, видана Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (а.с.59) господарство в селі Семенівка, що на даний час являється будинковолодінням № 11 по вул. Зелена, Пустомитівського району, Львівської області, колишня адреса с .Семенівка № 634, Пустомитівського району, Львівської області. Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 16 від 08.03. 2007 року « Про надання дозволу на експлуатацію побудованих приміщень в с. Семенівка вул. Зелена, 11» (а.с. 63) [PERSON] надано дозвіл на експлуатацію побудованих приміщень: сарай 7, 65х3, 86м, сараю 4,0х7,0 м., сараю 7, 25х3, 75 м, веранди 3, 10 х 2, 30 м, веранди 1, 90 х 3, 40 м в с. Семенівка, вул. Зелена, 11; звернутися в архітектурний відділ для оформлення відповідної документації та в Львівське ОДКБТІ та ЕО для внесення змін в технічну документацію. Враховуючи вказане рішення органу місцевого самоврядування суд вважає, що за рахунок здійснених добудов площа житлового будинку [PERSON] змінилася та згідно Технічних висновку (а.с. 70-76) складає 78,00 м.кв., з яких 38, 50 м. кв. експлуатується. Відповідно до відомостей погосподарської книги № 6 Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за [PERSON] з 1996 року рахується господарство № 505. Проте, враховуючи те, що судом вище встановлено відсутність правових підстав набуття [PERSON] права на господарство, що належало [PERSON], а також відсутність підстав вважати, що [PERSON] користувалася та проживала в іншому господарстві, крім того, що належало [PERSON] та було успадковане [PERSON], суд прийшов до висновку, що внесені у цю погосподарську книгу відомості про володільця господарства, яке належала [PERSON], є недостовірними та такими, що внесені помилково. Що в подальшому призвело до видачі Семенівською сільською радою Пустомитівського району довідок із не вірним зазначенням відоммостей про власника господарства в с. Семенівка, вул. Зелена, 11, Пустомитівського району. Беручи до уваги, що [PERSON] здійснила спадкування спірного будинковолодіння після смерті [PERSON], її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України, не можуть на законних підставах спадкувати право, яким [PERSON] на час своєї смерті 01.04. 2007 року (а.с. 7) не володіла. Враховуючи встановлені судом та вказані вище обставини, суд прийшов до висновку що первісний позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає. В свою чергу і не підлягає задоволенню заява представників відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним позовом [PERSON]: [PERSON], [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог за первісним позовом, оскільки відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12. 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав (пропущення строку позовної давності без поважних причин), якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11» (а.с. 62) надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11; доручено Львівському ОДКБТІ та ЕО провести державну реєстрацію та видати свідоцтво про право власності на імя [PERSON]. 03.04. 2007 року Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що посвідчує право власності [PERSON] на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. Вказане рішення органу місцевого самоврядування підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності визнанню недійсним з наступних підстав: згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Судом беззаперечно встановлено, правомірність набуття [PERSON] право власності на спірне господарство. Згідно з частиною першою статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно принципу законності органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування порушує право власності позивача за зустрічним позовом на спірний будинок, суд вважає, що такий акт органу місцевого самоврядування є незаконним, тому таке підлягає скасуванню, оскільки таке є актом органу влади, у цьому випадку, індивідуальної дії. Встановлено, що 01.04. 2007 року [PERSON] померла, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії 1 СГ № 098841 (а.с. 7). Встановлено, що 03.04. 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», що посвідчує право власності [PERSON] на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, із смертю особи припиняється можливість набуття нею права, враховуючи, що на час видачі оскаржуваного Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що посвідчує право власності [PERSON] на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області [PERSON] була мертвою, а рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого видавалося оскаржуване свідоцтво про право власності незаконне, суд прийшов до переконання про підставність вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 03.04. 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», що посвідчує право власності [PERSON] на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. Заява відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним [PERSON] про застосування строку позовної давності до позовних вимог за зустрічним позовом задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: згідно вимог ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Первісний позов [PERSON] до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», [PERSON], Пустомитівської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на майно надійшов до суду 09.04. 2008 року. Із протоколу судового засідання від 09.12. 2008 року (а.с. 19) слідує, що у судовому засіданні, що відбулося 09.12. 2008 року був присутній представник відповідача [PERSON] [PERSON], відомості, що перед цією датою позивач за зустрічним позовом отримував копію матеріалів позовної заяви в яких були наявні оскаржувані акти за зустрічним позовом відсутні. При цьому, в разі якщо позивач за зустрічним позовом чи його представник не були знайомі із оскаржуваними документами, то у зазначеному судовому засіданні згідно процесуального закону останні мали право це зробити. Таким чином, суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності за зустрічним позовом слід рахувати з 09.12.2008 року (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Встановлено, що зустрічний позов [PERSON] до Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності був поданий до суду у вересні 2012 року, тобто у строк що перевищує три роки. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України в редакції 10.05. 2011 року позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Відповідно до п. 5 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 р. № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Таким чином, ураховуючи що позивач за зустрічним позовом звернувся до суду із вимогою про скасування акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності, а вимога про скасування свідоцтва про право власності є похідною від вимоги про скасування рішення моргану місцевого самоврядування суд прийшов до висновку, що строку позовної давності позивачем за зустрічним позовом не пропущений. Судові витрати понесені сторонами підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved