Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

23.09.2020 р. до Орджонікідзевського міського суду надійшла зазначена позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь [PERSON] 25038,00 грн. заподіяної моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.10.2019 р. близько 00 год. 10 хв. у м. Покров Дніпропетровської області по вул. І. Малки відбулась ДТП, під час якої водій автомобіля «Volkswagen Passat B6», н.з. [NUMBER] , допустив перекидання керованого ним транспортного засобу з подальшим зіткненням з перешкодою у вигляді електроопори. Внаслідок даної ДТП пасажир вказаного автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Оскільки позивач - мати по відношенню до загиблого, у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та неповторна шкода, яка проявилась у моральній шкоді. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ОА 1795816, який діяв на момент настання ДТП станом на 05.10.2019 року. На підставі ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України позивач має право для відновлення свого порушеного права та одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, Позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. Заходи досудового врегулювання спору не проводились, оскільки законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не покладено обов`язку на особу, яка має право на одержання страхового відшкодування отримувати це страхове відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку в досудовому порядку (постанова ВП ВС від 11.12.2019 у справі №465/4287/15). Ухвалою суду від 23.09.2020 р. у справі №184/1641/20 відкрито провадження. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» не погоджується із позовними вимогами з наступних підстав. Правовідносини, що виникають під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, регулюються спеціальним законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 6 якого визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого ТЗ, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну потерпілого. Цивільно - правова відповідальність особи настає за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. Постановою про закриття кримінального провадження від 06.07.2020 було встановлено, що за результатами проведеного досудового розслідування не здобуто доказів, які б свідчили про порушення правил дорожнього руху або експлуатації транспорту водієм [PERSON] , що знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, а тому відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 286 КК України. Таким чином, ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» у цьому випадку не відповідає за заподіяння шкоди внаслідок ДТП, оскільки водієм «Volkswagen Passat B6», н.з. [NUMBER] , не було порушено правил дорожнього руху або експлуатації транспорту, що виключає його вину у настанні ДТП, а отже цей випадок не є страховим. Крім того, в провадженні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області перебувала справа №184/1895/20 за позовом [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відповідно до якої представник позивача просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] 37490,00 грн. страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Обставини зазначеної справи та їх правове обґрунтування аналогічні вищевикладеним. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» не погоджується із позовними вимогами з підстав, наведених вище. Ухвалою суду від 01.03.2021 р. у справі №184/1641/20 задоволено клопотання представника позивача про об`єднання в одне провадження цивільної справи №184/1641/20 за позовом [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, зі справою №1841895/20 за позовом [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (витрат на спорудження надгробного пам`ятника); об`єднаній справі присвоєно №184/1641/20, провадження №2/184/40/21. У судовому засіданні 01.03.2021 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у заявах по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У судовому засіданні 01.03.2021 р. представник позивача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у заявах по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин. 05.10.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) було внесено відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України за фактом того, що 05.10.2019 р. приблизно в 00 год. 10 хв. у м. Покров Дніпропетровської області, по вул.. І.Малки у напрямку вул. Партизанська рухався автомобіль «Volkswagen Passat B6», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який під час руху по мокрій проїзній частині, на заокругленні дороги праворуч, не впорався з керуванням транспортного засобу, в результаті чого виїхав за межі дороги ліворуч, перекинувся та скоїв зіткнення з електроопором №11/11. Внаслідок ДТП водій автомобіля та один його пасажир [PERSON] загинули на місці ДТП. (т.1, а.с. 8-9). Оскільки за результатами проведення досудового розслідування не здобуто доказів, які б свідчили про порушення правил дорожнього руху або експлуатації транспорту водієм [PERSON] , що знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019040000000794 від 05.10.2019, було закрито постановою про закриття кримінального провадження від 06.07.2020 р., ухваленою слідчим відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України (т.1, а.с. 8-9). Свідоцтвом про смерть [PERSON] , [INFO] , виданого 05.10.2019 р. Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області серії [NUMBER] , актовий запис №604, зафіксовано факт смерті [INFO] у м. Покров [PERSON] (т.1, а.с. 10). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №519 від 05.10.2019 р., виданого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» Дніпропетровської обласної ради», смерть [PERSON] настала [INFO] у м. Покров у кареті швидкої допомоги внаслідок нещасного випадку як особи, що знаходилась у легковому автомобілі та потерпіла внаслідок зіткнення з фіксованим або стаціонарним об`єктом (т.1, а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом РАГС Орджонікідзевського виконкому 20.01.1982 р., актовий запис 34, [PERSON] (мовою оригіналу), народився [INFO] у м. Орджонікідзе; батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (т.1 а.с. 12). Відповідно до інформації про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенні до загиблого, засвідченого адвокатом Стефківським В.І., [PERSON] повідомила, що на момент смерті [PERSON] до кола осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого входили: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 13). При цьому суд звертає увагу, що учасниками справи фактично визнана зазначена обставина, представником відповідача не було подано жодних заперечень, доказів чи клопотань з цього приводу до суду. Відповідно до полісу №АО/1795816 обов`язкового страхування, виданого 24.09.2019 ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на забезпечений транспортний засіб «Volkswagen Passat», н.з. [NUMBER] , вбачається, що строк дії зазначеного полюсу триває з 25.09.2019 р. до 24.09.2020 включно; страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 тис. грн.; за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн.; франшиза - 2 тис. грн. (т.1, а.с. 113). Згідно товарного чеку від 02.09.2020 р. та накладної від 02.09.2020 р., виданої на ім`я [PERSON] , витрати на гранітний пам`ятник, гранітні косинки, гранітну вазу, установку пам`ятника, укладка гранітної плитки та торців становлять 37490 грн. (т.2, а.с.11-13). Вирішуючи зазначений цивільний спір, суд керується наступне. Частинами 1-3 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою ст. 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. При цьому, відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо - транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо - транспортної пригоди. При цьому ст. 27 Закону до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Зокрема, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст. 27 Закону). Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27 Закону). Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону). Вказане свідчить про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди та витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19, де зазначено про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Оцінюючи заявлений позивачем розмір моральна шкода, суд виходить із характеру немайнових втрат, невідворотності завданої шкоди та відповідність заявленого розміру шкоди у сумі 25028,00 грн. вимогам п.27.3 ст. 27 Закону, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 4173,00 грн., наявністю двох осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого, наявності законодавчого обмеження у розмірі виплат - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (12:1/2 *4173,00 = 25028,00 грн.) Оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 37490 грн. 00 коп., суд виходить із відповідності заявленого розміру відшкодування вимогам п.27.4 ст. 27 Закону, наявності доказів, що підтверджують понесені витрати позивачем, та не оспорювання зазначеної обставини відповідачем. Крім того, оцінюючи доводи відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відповідачем не доведено тих обставин, що водій [PERSON] , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком. Крім того, доводи відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу з огляду на таке. У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною (правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14; Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19). З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Судовий збір покласти на відповідача по справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved