Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами , уточненими в процесі розгляду справи , до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, надання дозволу на перетинання кордону України ( виїзд неповнолітніх дітей ) у вільний від навчання час в період літніх, осінніх, весняних, зимових канікул до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку без згоди батька до країн Шенгенської угоди та інших країн світу з метою оздоровлення, профілактики захворювання з правом оформлення проїзних документів для виїзду дітей за кордон а також про надання їй повноважень на час перебування дітей за межами України вирішувати всі питання, пов'язані із проживанням , побутом, оздоровленням, медичним обстеженням чи лікуванням дітей. Позовні вимоги , підтримані в судовому засіданні, представник позивачки [PERSON] обґрунтовує тим , що позивачка перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період якого в них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження. В 2013 році рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області шлюб розірвано. Від народження діти проживають разом з позивачкою , вона опікується дітьми та займається їх вихованням. Син сторін [PERSON] є дитиною-інвалідом з народження. З метою лікування та оздоровлення дітей позивачка кожного року намагалася відвозити дітей за кордон, для чого потрібна була нотаріально засвідчена згода відповідача , як батька неповнолітніх дітей. Час від часу це вдавалося зробити, однак, після розірвання шлюбу стосунки між сторонами погіршилися, відповідач все менше цікавився дітьми, їхнім здоров'ям, не надає фінансової допомоги дітям, які проживають з матір»ю, не займається їхнім доглядом, лікуванням та участі у вихованні дітей не приймає. На численні прохання позивачки щодо сприяння у виїзді дітей на відпочинок і оздоровлення шляхом надання дозволу (згоди) на виїзд дітей за кордон, останній не реагує, уникаючи при цьому розмови, внаслідок чого діти позбавляються реальної можливості відпочити, пройти відповідне оздоровлення. Зокрема, 02.04.2014 року позивачкою було надіслано на адресу відповідача лист із проханням надати дозвіл (згоду) та повідомити , де і коли вона зможе отримати її . 26.04.2014 року нею було надіслано повторний лист на адресу відповідача із проханням надати дозвіл (згоду) та повідомити де і коли вона зможе її отримати . Однак, жодної відповіді зі сторони відповідача на її адресу не надходило , що свідчить про ігнорування відповідачем питання виховання і оздоровлення неповнолітніх дітей. На час розгляду справи позивачка не має можливості зв'язатися з відповідачем і отримати від нього дозвіл, оскільки відповідач від зустрічей ухиляється. Вважає, що у позивачки є можливість надати дітям належний відпочинок за кордоном, а відповідач своєю бездіяльністю перешкоджає їй в цьому, що свідчить про порушення ст. 155 СК України. Вказує, що під час вирішення позову про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем не ставилося питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Позивачка виховує, доглядає, піклується про дітей з моменту їхнього народження. Особливої уваги і догляду вона надає сину, який з народження є дитиною-інвалідом. Враховуючи вік дітей та інші наведені ним обставини, вважає, що місце проживання дітей слід визначити з матір»ю. Ситуація, яка склалася в Україні на даний час є такою, що не дозволяє в повній мірі реалізувати права дітей на сучасне медичне обтеження , оздоровлення та лікування. Згідно положень «Тимчасових стандартів надання медичної допомоги підліткам та молоді» , малолітнім відвідувачам до 14 років медичні послуги надаються з дозволу батьків, а неповнолітнім відвідувачам від 14 до 18 років - з особистої згоди та з дозволу батьків (опікунів, членів родини) згідно з чиним законодавством. Згідно ст. ст. 43, 44 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я» згода пацієнта віком до 14 років (малолітньлого пацієнта), а також пацієнта, визнаного в установленному порядку недієздатним, медичне втручання здійснюється за згодою їх законних представників. Таким чином наявність згоди обох батьків щодо лікування , діагностики , профілактики здоров»я неповнолітніх дітей є обов»язковою. Відсутність згоди одного з батьків створить перешкоди для реалізації прав дітей на оздоровлення , діагностику та лікування. Тому проситьвизначити місце проживання двох неповнолітніх дітей сторін із позивачкою , надати їй дозвіл на перетинання кордону України ( виїзд неповнолітніх дітей ) у вільний від навчання час в період літніх, осінніх, весняних, зимових канікул до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку без згоди батька до країн Шенгенської угоди та інших країн світу , а саме , до Німеччини, Чехії, Польщі, Словаччини, Словенії, Болгарії, Туреччини, Чорногорії, Єгипту , з правом оформлення відповідних документів для виїзду за кордон а також надати позивачці повноваження на час перебування дітей за межами України вирішувати всі питання, пов'язані із проживанням , побутом, оздоровленням, медичним обстеженням чи лікуванням дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився на повторний виклик суду, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив. Представник органу оіпки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради Пушкар В.В. в судове засідання не з"явився , 11.02.2015 року надіслав суду заяву, в якій зазначає, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради підтримує позицію, викладену у додатку № 6 до рішення виконавчого комітету міської ради від 05.02.2015 року № 65 , в зв"язку з чим просить розглядати справу без його участі. Тому згідно положень ст. 224 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній даних та доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яремчанського міського суду від 10.10.2013 року розірвано . В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, відповідно до яких матір»ю дітей є позивачка [PERSON] , а батьком - відповідач [PERSON]. Згідно пояснень представника позивача та даних позовної заяви, з часу народження дітей і станом на день звернення із даним позовом неповнолітні діти проживають разом з позивачкою, яка опікується дітьми та займається їх вихованням і доглядом. Неповнолітній син сторін [PERSON] є дитиною-інвалідом з народження та потребує оздоровлення, в тому числі за кордоном. Позивачка отримує пенсію на сина [PERSON] як на дитину-інваліда з дитинства до 18 років, про що свідчить посвідчення [NUMBER] від 21.09.2006 року. Висновком органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, що є Додатком № 6 до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 65 від 05.02.2015 року, рекомендовано визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] із матір»ю [PERSON], зважаючи на наступне. Діти зареєстровані в [ADDRESS], однак фактично проживають із матір»ю в [ADDRESS], де створені належні житлово-побутові умови. Неповнолітній син [PERSON] навчається у Івано-Франківській гімназії № 2 , неповнолітня дочка [PERSON] - у ЗШ № 26. Мати дітей [PERSON] самостійно займається їх вихованням, постійно цікавиться їх навчанням, відвідує батьківські збори, сприяє залученню дітей до роботи у гуртках , є для дітей емоційно близькою та найважливішою людиною. Батько [PERSON] з дітьми не спілкується , не телефонує , не цікавиться їх навчанням. Здоров»ям дітей цікавиться виключно мати. Відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], Яремчанської міської ради , однак за вказаною адресою фактично не проживає. Щодо участі відповідача [PERSON] у вихованні дітей інформація відсутня. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом . Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Тому , зважаючи на вищенаведені обставини, зокрема, те, що діти проживають з матір»ю, а батько не спілкується з дітьми, не телефонує до них, не цікавиться ними, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, місце проживання неповнолітніх дітей слід визначити із матір»ю. Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2014 року та 26.04.2014 року позивачка надсилала на адресу відповідача листи з пропозицією відповідачу надати нотаріально посвідчену згоду ( дозвіл) на виїзд дітей у її супроводі за кордон у країни Шенгенської угоди з метою їх відпочинку і оздоровлення. Однак, відповідач не надав їй відповіді на вищевказані листи , проігнорувавши питання оздоровлення неповнолітніх дітей. Таким чином судом встановлено , що позивачка не може отримати від відповідача нотаріально посвідчену письмову згоду на виїзд дітей за кордон, відповідач від зустрічей ухиляється, в зв»язку з чим позивачка звернулася в суд про надання такого дозволу в судовому порядку. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (огdег рublіс), здоров'я чи моралі населення, або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Згідно положень п.3, п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» , затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 , виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків,зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За змістом ч. ч. 7, 8, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України . Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 8 Закону України « Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 № 231 оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Таким чином, позивачкою обгрунтовано заявлено позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України на період канікул у її супроводі без згоди батька для оздоровлення , відпочинку та медичного обстеження. Позивачкою суду представлено належні та допустимі докази звернення до відповідача з приводу надання ним нотаріально посвідченої згоди на виїзд неповнолітніх дітей за кордон та ігнорування останнього щодо надання такого дозволу. Вказані обставини свідчать про порушення інтересів дітей та вимог чинного законодавства . Через відсутність відповідної згоди від відповідача позивачка позбавлена можливості оформити проїзні документи для виїзду за кордон неповнолітніх дітей та здійснити виїзд з дітьми за кордон з метою їх оздоровлення та медичного обстеження. Тому суд приходить до висновку, що своєю незгодою відповідач позбавляє неповнолітніх дітей права , гарантованого їм Конституцією і діє всупереч інтересам дітей. Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] з матір»ю позивачкою [PERSON], надання дозволу без нотаріальної згоди батька [PERSON] на виїзд за межі України неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] у супроводі їх матері [PERSON] в країни : Німеччина, Чехія, Польща, Словаччина, Словенія, Болгарія, Туреччина, Чорногорія, Єгипет на період зимових, весняних, осінніх, літніх канікул до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку з метою оздоровлення та медичного обстеження, а також надання дозволу позивачці оформляти проїзні документи для виїзду за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька. Поряд з цим позовні вимоги щодо надання позивачці повноважень на час перебування дітей за межами України вирішувати всі питання, які можуть виникнути під час поїздки, зокрема, пов»язані із лікуванням дітей, до задоволення не підлягають як такі, що не конкретизовані та не обгрунтовані необхідними та допустимими доказами. На підставі наведеного, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України", "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", «Правил перетинання державного кордону громадянами України» , Конвенції про права дитини, ст.33 Конституції України, ст. 29 ЦК України, ст.ст.7,161 СК України ,

Outcome: partial