Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

В позовній заяві від 29 березня 2013 року позивач [PERSON] покликалася на те, що в червні 2011 року на підставі розписки уклала договір позики з відповідачем - позичила [PERSON] 9 515 гривень, які та мала повернути до 6 червня 2012 року. На вказану дату грошей [PERSON] їй не повернула, на її нагадування не реагує. На підставі ст.ст. 1049-1050, ч.1 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 9 515 гривень та понесені нею судові витрати. В зустрічній позовній заяві від 6 червня 2013 року [PERSON] просить визнати недійсним договір позики з [PERSON] за розпискою з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України, стягнути понесені нею витрати на погашення кредиту в сумі 12 927 гривень 76 копійок та судовий збір. Вказує, що розписка нею була написана під тиском позивача. Будь-яких сум грошей вона у [PERSON] не позичала. Позивач [PERSON] в судовому засіданні з підстав наведених в заяві підтримала заявлені вимоги. З її пояснень слідує, що [PERSON] з 2011 року працювала продавцем в магазині "Хуторянка", при черговій інвентаризації в магазині було виявлено нестачу грошових коштів, тому вона у неї позичила гроші з тим, щоб її погасити. Добровільно, в присутності інших працівників магазину, написала розписку про отримання позики. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики згідно розписки в сумі 9 515 гривень 57 копійок. Відповідач [PERSON] не визнала вимог [PERSON] Показала, що з лютого 2011 року фактично працювала продавцем у [PERSON], хоча трудовий договір укладала з її чоловіком [PERSON] Саме [PERSON] постійно контролювала роботу магазину. Позивач примусила її таку розписку написати за наслідками інвентаризації, звинувативши в нестачі товарно-матеріальних цінностей в магазині. Вона своєї вини в допущенні нестачі не визнала. Ніяких грошей у [PERSON] вона не позичала. Має троє дітей. В магазині з каси іноді дійсно брала гроші, але потім їх повертала. Зазначила також, що у грудні 2011 року [PERSON] самовільно з магазину "Олімп" в місті Березне на погашення нестачі забрала її побутову техніку - телевізор, пральну машину та морозильну камеру: товари, що їх вона взяла в кредит на суму 7739 гривень. Про те, що вона уклала такий кредитний договір [PERSON] знала, оскільки давала власнику магазину "Олімп" підтвердження того, що [PERSON] дійсно у неї працює. Таким чином, нестача, якщо вона навіть й була, фактично нею погашена і зараз жодної заборгованості перед [PERSON] вона не має. Пояснила також, що магазин "Хуторянка" в дійсності належить підприємцю [PERSON] Тоді як фактично ним управляє і розпоряджається наявними в ньому товарами і отриманими коштами його дружина - позивач по справі [PERSON] Свої вимоги згідно зустрічної позовної заяви з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України, в ході розгляду справи судом [PERSON] в повному обсязі підтримала. В судовому засіданні 6 червня 2013 року, після пояснень відповідача [PERSON], позивач [PERSON] на поставлені їй питання пояснила, що розписка відповідачем [PERSON] дійсно писалася на суму встановленої в магазині, в якому відповідач працювала продавцем, нестачі товарно-матеріальних цінностей, а також про те, що на часткове погашення заборгованості отримала в магазині "Олімп", взяті [PERSON] в кредит побутові товари. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] вимоги по зустрічному позову назвав безпідставними, оскільки належних доказів укладення кредитного договору та сплати платежів по ньому [PERSON] не надала. Крім цього вважає, що такі вимоги мали б стосуватися не позивача [PERSON],. а власника магазину "Олімп", в якому [PERSON] оформляла кредит. В судове засідання 08 липня 2012 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог з врахуванням індексу інфляції та процентів за прострочення зобов'язання, а також заяву про допит її в якості свідка. Останню мотивувала тим, що з зустрічної позовної заяви слідує той факт, що повертати гроші [PERSON] не збирається взагалі, також є факти, які відомі лише їй особисто і вони мають значення для справи. В додаткових поясненнях 22 жовтня 2013 року, будучи попередженою під присягою про кримінальну відповідальність за неправдиві показання, [PERSON] пояснила що її первинні пояснення про написання розписки на суму нестачі в магазині не відповідають дійсності, насправді гроші в сумі 9 515,57 гривень передавалися нею [PERSON] особисто з власних коштів. Крім цього, [PERSON] збільшила позовні вимоги на суму 441 гривня 57 копійок, що становить три проценти річних з простроченої суми боргу та нарахованої заборгованості із застосуванням індексу інфляції станом на 22 січня 2014 року в сумі 47 гривень 57 копійок, зазначивши загальну суму позовних вимог в розмірі 10 005 гривень 02 копійки. Вислухавши сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], які дали пояснення щодо існуючого в магазині "Хуторянка" порядку отримання продавцями, в тому числі й [PERSON], грошей чи товарів в борг, дослідивши надані сторонами докази, суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON], а зустрічний позов [PERSON] задовольняє частково - в частині вимог про визнання недійсним договору позики. При цьому вказує на наступне. Договір позики є оспорюваним правочином. У відповідності з ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На ту обставину, що розписка відповідачем [PERSON] була написана не з власної волі, вказують, крім її пояснень, первинні пояснення позивача [PERSON], які вона дала в судовому засіданні 6 червня 2013 року, та в яких підтвердила факт написання розписки на суму нестачі матеріальних цінностей і отримання в магазині "Олімп" побутових товарів на часткове погашення нестачі відповідача [PERSON], які та придбала в кредит. Такі її пояснення були добровільними, послідовними і такими, що стверджуються іншими доказами з матеріалів справи. Зокрема, не дивлячись на те, що наданий [PERSON] примірник кредитного договору нею не підписаний, не містить оригінальних реквізитів банку, а тому не може розглядатися як належний доказ щодо вимог відповідача про стягнення на його підставі коштів з позивача [PERSON], суд враховує його як доказ того факту, що такий договір укладався, та виходить з доведеності іншого факту - безпідставного заволодіння позивачем [PERSON] належних відповідачу [PERSON] товарів. Таким чином, зміну своїх попередніх показань позивачем [PERSON] в судовому засіданні 06 червня 2013 року, не дивлячись на те, що вони нею дані під присягою, суд вважає надуманою, а такі її пояснення до уваги не бере. [PERSON] жодними причинами зміну своїх первинних пояснень в суді не мотивувала. Її показання про те, що вона надавала належні їй гроші в розмірі 9 515 гривень 57 копійок в борг [PERSON] згідно розписки, не відповідають дійсності. Суд оцінює як неправдиві і такі, що спростовуються, крім уже зазначених, наступними встановленими в судовому засіданні обставинами. Та обставина, що розписка писалася під тиском [PERSON] з метою повернення допущеної нестачі, доводиться, зокрема, крім пояснень відповідача [PERSON], поясненнями самої [PERSON] Адже [PERSON] визнала в судовому засіданні 6 червня 2013 року, що побутові товари, оформлені [PERSON] в кредит і не отримані нею, вона для погашення допущеної [PERSON] нестачі дійсно без належних на те підстав забрала з магазину "Олімп", а розписка відбиралася на суму, що відповідає розміру нестачі. Такі показання [PERSON] як відповідача по зустрічному позову на підставі вимог ч. 4 ст.174 ЦПК України суд вважає достатніми підставами для прийняття рішення про задоволення позову в поєднанні з наступними, крім уже зазначеного кредитного договору № [NUMBER] від 13 грудня 2011 року на а. с.26-30, дослідженими в судовому засіданні доказами. Датована розписка [PERSON] 13 грудня 2011 року (а. с. 7), тобто в період роботи відповідача у приватного підприємця [PERSON] Трудовий договір з нею було укладено 10 лютого 2011 року (а. с. 23). Розмір заборгованості по розписці - 9 515 гривень 57 копійок - також дає суду підстави вважати, що така сума в гривнях з копійками є скоріше сумою нестачі, а не заборгованістю по договору позики. Крім цього, позивач [PERSON] до вступу у справу її представника адвоката [PERSON] в судовому засіданні на підставі розписки доводила наявність нестачі в магазині з вини відповідача [PERSON] Разом з тим, позовних вимог про стягнення заборгованості внаслідок допущеної нестачі [PERSON] до відповідача [PERSON] не пред'явила, належних доказів нестачі товарів в магазині "Хуторянка", допущеної з вини відповідача [PERSON], суду не надала. Допитані за її клопотанням як свідки [PERSON] та [PERSON] пояснювали суду, що [PERSON] дійсно брала в магазині гроші або товари з умовою їх повернути. Записи по це проводилися в звичайних зошитах, які велися в магазині. Чи повертала вона гроші їм достеменно невідомо. Роботою магазину "Хуторянка" фактично керувала позивач [PERSON] Даючи оцінку позовним вимогам [PERSON], суд зазначає таке. Посилання відповідача [PERSON] на положення ст. 1212 ЦК України для стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 12 927 гривень 76 копійок, що складає суму внесених [PERSON] платежів по кредитному договору, є безпідставним. Адже стаття 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, подібні вимоги мали б стосуватися витребування безпідставно набутого майна із чужого незаконного володіння. А тому в частині вимог про стягнення витрат на погашення кредиту суд [PERSON] відмовляє. Що стосується вимоги про визнання недійсним договору позики згідно розписки від 11 грудня 2011 року, суд вважає встановленим, що написана вона була [PERSON] під тиском з боку позивача [PERSON], який виразився у її вимогах погасити нестачу товарно-матеріальних цінностей в магазині "Хуторянка", в тому числі шляхом безпідставного заволодіння її майном, при тому, що наявність нестачі [PERSON] у передбаченому законом порядку не довела. А згідно зі ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Поряд з цим, відповідач [PERSON] не просить в зустрічному позові відшкодувати їй матеріальні збитки, які пов'язані з недійсним правочином, не вказує що вони були їй спричинені і в чому вони полягають, тому не можуть бути задоволені її вимоги про відшкодування спричиненої їй внаслідок цього моральної шкоди. Суд також покладає на [PERSON], як відповідача по зустрічному позову, понесені [PERSON] в частині вимог про визнання договору позики недійсним судові витрати в розмірі 229 гривень 40 копійок. Суд, вважаючи встановленим, що в судовому засіданні 22 жовтня 2013 року позивач [PERSON] дала суду завідомо неправдиві показання, копію цього рішення скеровує прокурору Березнівського району для вирішення питання щодо наявності в її діях складу відповідного кримінального правопорушення.

Outcome: partial