Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

23 грудня 2016 року позивач ПАТ КБ "Правекс-Банк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ Правекс-Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 422RNCA132700001 від 27 вересня 2013 року, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 133 200,00 гривень строком до 27 вересня 2020 року. За умовами кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами щомісячно до десятого числа наступного місяця (п.4.4 договору), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений договором. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти відповідачу на вказану суму. Згідно п.1.2 кредитного договору кредит надається строком до 20 вересня 2020 року. За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 22 червня 2016 року за відповідачем обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту в розмірі 105 292,03 гривні. Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, відповідач зобов'язаний сплачувати проценти. Так, згідно п.1.2 кредитного договору, кредит надається строком до 27 вересня 2020 року зі сплатою 15,5% річних. Відповідно до п.4.4 кредитного договору, проценти за користування кредитом, вказаного у п.1.2 кредитного договору, підлягають сплаті відповідачем щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п.1.2 даного договору. Відповідач допустив порушення зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 22 червня 2016 року за відповідачем обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 6 673,40 гривень. В забезпечення виконання за договором кредиту, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №422RNCA132700001Р від 27 вересня 2013 року. За умовами вказаного договору поруки, поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитним договором (п.1.1 договору поруки). Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку. Термін дії договору поруки до 27 вересня 2023 року, що вказано в п.3.1 договору поруки. Загальний розмір заборгованості становить 111 965,43 гривень, з яких: 105 292,03 гривень - заборгованість за кредитом, 6 673,40 гривень - заборгованість по процентах. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 965,43 гривень та судовий збір по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, з позовом згідні, просять винести рішення на підставі діючого законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Так, судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Дійсно, між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ Правекс-Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 422RNCA132700001 від 27 вересня 2013 року, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 133 200,00 гривень строком до 27 вересня 2020 року. За умовами кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами щомісячно до десятого числа наступного місяця (п.4.4 договору), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений договором. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти відповідачу на вказану суму. Згідно п.1.2 кредитного договору кредит надається строком до 20 вересня 2020 року. За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 22 червня 2016 року за відповідачем обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту в розмірі 105 292,03 гривні. Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, відповідач зобов'язаний сплачувати проценти. Так, згідно п.1.2 кредитного договору, кредит надається строком до 27 вересня 2020 року зі сплатою 15,5% річних. Відповідно до п.4.4 кредитного договору, проценти за користування кредитом, вказаного у п.1.2 кредитного договору, підлягають сплаті відповідачем щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п.1.2 даного договору. Відповідач допустив порушення зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 22 червня 2016 року за відповідачем обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 6 673,40 гривень. В забезпечення виконання за договором кредиту, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №422RNCA132700001Р від 27 вересня 2013 року. За умовами вказаного договору поруки, поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитним договором (п.1.1 договору поруки). Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку. Термін дії договору поруки до 27 вересня 2023 року, що вказано в п.3.1 договору поруки. Отже, у відповідачки виник обов'язок повернути кредит щомісячними платежами, в разі прострочення якого позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, яка залишилася та сплати відсотків. Відповідач припинив належно виконувати свої грошові зобов'язання, несвоєчасно та не в повному розмірі вносити щомісячні обов'язкові платежі. В зв'язку з чим, у нього почала утворюватися прострочена заборгованість по сплаті відсотків. Внаслідок прострочення у позивача виникло право на вимогу повернення тієї частини кредиту, строк виплати якого не настав, та сплати відсотків. Загальний розмір заборгованості становить 111 965,43 гривень, з яких: 105 292,03 гривень - заборгованість за кредитом, 6 673,40 гривень - заборгованість по процентах. В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох і більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). У відповідність ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків. (ст.611 ЦК України). Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Як зазначалося вище, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 20 вересня 2020 року. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У відповідність ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 3.1 договору поруки від 27 вересня 2013 року встановлено, що термін дії договору становить до 27 вересня 2023 року. Отже, порука не припинилася на час звернення позивача до суду із вказаним позовом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1 679,48 гривень, сплачений позивачем при пред'явленні позову до суду.

Outcome: approved