Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь 1985,24 грн. витрати на поховання спадкодавця, 300 грн. витрат на правову допомогу, 121, 80 грн. судового збору, а також стягнути з [PERSON] на її користь 1985,24 грн. витрат на поховання спадкодавця, 300 грн. витрат на правову допомогу, 121, 80 грн. судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що 25.03.2012 року помер її чоловік [PERSON] Усі заходи з організації та проведення його поховання, а також встановлення пам'ятника "Габбро" було здійснено і оплачено нею особисто на суму 5955,72 грн. Після смерті чоловіка вона неодноразово зверталася до відповідачів - синів її чоловіка [PERSON] і [PERSON] щодо відшкодування та розподілу між ними оплачених нею витрат на поховання, але її прохання були проігноровані відповідачами. Також нею було сплачено судовий збір 243,60 грн. та 600 грн. витрат на правову допомогу, які просить стягнути з відповідачів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Надала пояснення згідно позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, у зв'язку з проживанням і роботою в іншому місці, позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Пояснив, що твердження позивача не повністю відповідають дійсності, оскільки після смерті батька вони з братом передавали позивачу гроші на поховання в сумі 3690 грн., що було обумовлено сторонами. Надані позивачем чеки не вважає належними доказами. Зазначив, що позивач отримала від УПФУ допомогу на поховання спадкодавця в розмірі 2932,66 грн. Вказує, що він бажав сам замовити пам'ятник батькові, але позивач встановила раніше, без узгодження з ними. Крім того, вважає, що позивач звернулася до суду після спливу трирічного строку позовної давності. Просив суд застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог, в задоволенні позову відмовити. Вислухавши позивача і відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач є дружиною [PERSON], а відповідачі синами [PERSON], померлого 25.03.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 35 від 06.03.2009 року (а.с. 6), свідоцтвом про смерть, актовий запис № 234 від 26.03.2012 року (а.с. 6 оберт), постановою державного нотаріуса Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] від 17.06.2014 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 7). Судом встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця [PERSON]І, який помер 25.03.2012 р., є діти [PERSON] і [PERSON], та дружина - [PERSON] За вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах вимог, заперечень та доказів наданих сторонами. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обо'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Позивач [PERSON] зазначає, що організувала поховання [PERSON]І, який помер 25.03.2012 р. у звязку з чим понесла витрати на оплату ритуальних послуг та поховання спадкодавця в сумі 3055,72 грн. та виготовлення пам'ятника для [PERSON] вартістю 2400 гривень., які підтверджуються наданими позивачем договором-заказу № 004076 від 26.03.2012 року на суму 2428,09 грн. (а.с. 8), договором-заказу № 004077 від 26.032012 року на суму 627,63 грн. (а.с. 9), замовленням № 116 ПП [PERSON] на суму 1000 грн. і квитанціями КБ "Приватбанк" від 23.02.2015 року на суму 1400 грн. (а.с. 10). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під час розгляду справи відповідачем зроблено заяву про застосування строків позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вирішуєчи питання щодо застосуваня позовної давності суд приходить до наступного, як бачається з матеріалів справи позивач звернулась до суду з позовом 04.08.2015 року, в той час як витрати на поховання нею здійснені 26.03.2012 року, що підтверджується договорами замовлення на загальну суму 3055,72 грн., а тому, строк позовної давності для витрат на поховання сплив 26.03.2015 року. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що стороною позивача в цій частині позовних вимог пропущено строк позовної давності, не зазначено поважності причин пропуску цього строку і не подано клопотання про поновлення вказаного строку, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Крім того згідно листа УПФУ в Дніпровському районі м. Дніпродзержинска від 20.11.2015 року з додатками (а.с. 46-51), позивач отримала передбачену законом допомогу на поховання [PERSON] в сумі 2932,66 грн., виплата якої була здійснена 27.03.2012 року., що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Що стосується витрат на встановлення пам'ятника 25.03.2015 року, то в цій частині суд приходить до висновку, що позивач звернулася до суду в межах трирічного строку передбаченого законодавством, а тому позов в цій частині підлягає розгляду в загальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] було здійснено оплату за встановлення та художнє оформлення пам'ятнику в розмірі 1000 грн. та 1400 грн. В якості доказів сплати позивачем грошових коштів на зазначені послуги позивачем надані суду квитанції КБ "Приватбанк" від 23.02.2015 року на суму 1400 грн. та замовлення № 116 ПП [PERSON] на суму 1000 грн. Однак вирішуючи питання позовних вимог в цій частині, суд вважає що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з наданого [PERSON], замовлення № 116 ПП [PERSON], на суму 1000 грн.у якості доказу сплати нею грошових коштів на встановлення пам'ятника, суд вважає його таким, що оформлений не належним чином. У звязку з цим суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 11, 59, 60 ЦПК України, ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 3.1 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.200 № 614, [PERSON] не надано фінансових документів ( платіжного доручення, квитанції до прибуткового касового ордеру, або фіскального касового чеку, товарного чеку, розрахункової квитанції) щодо сплачених нею грошових коштів на пам'ятник в сумі 1000 грн. від 23.02.2015 року. Надане позивачем замовлення № 116 ПП [PERSON] на суму 1000 грн. (а.с. 10) не відповідає формі розрахунково-касового документу. Що стосується наданих позивачем квитанцій КБ "Приватбанк" від 23.02.2015 року на суми 400 грн. та 1000 грн. в якості доказів сплати позивачем грошових коштів, суд вважає їх належними доказами та тикими, що підтверджують витрати позивача на встановлення пам'ятнику померлому [PERSON] Відповідно до ст. 1232 ЦК України, спадкоємці повинні відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. За змістом абз. 2 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача особисто отримано допомогу на поховання, та пропущено строк позовної давності в частині позовних вимог щодо витрат на поховання здійснених нею 26.03.2012 року, не зазначено поважності причин пропуску цього строку і не подано клопотання про поновлення вказаного строку, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову. З цих підстав, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову за межами строку позовної давності, і вважає можливим задовольнити позов в частині стягнення з відповідачів по справі на користь позивача суму понесених і підтверджених нею витрат на встановлення пам'ятника в сумі 1400 грн., розподіливши витрати пропорційно в рівних частках, що становитиме 1400 грн. / 3 спадкоємця, та складатиме по 466,67 грн. з кожного. Витрати позивача за сплату судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с.2) і оплату послуг адвоката [PERSON], згідно товарного чеку № 138/02 від 03.08.2015р. в сумі 600 грн. (а.с. 14), стягнути з відповідачів по справі на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: partial