Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У листопаді 2020 року представники позивачів ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Пауер» звернулись до із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації, в якому просили суд: 1.Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права на ділову репутацію позивачів інформацію щодо фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]», розповсюджену та оприлюднену відповідачами у відео сюжеті програми журналіста [PERSON] «Наші гроші» під назвою « [INFO]» на веб-сайті [INFO] у розділі «Новини» за посиланням [INFO] , та на веб-сайті youtube.com за посиланням [INFO] , а саме у фразах: -озвучених з 28 хв.39 секунди (прямий текст [PERSON] ): «Нині джерело фінансування, ну знаєте, могло б, робити це легально і публічно, це великий гравець, відомий навіть бренд, в нього точно є гроші, але він чомусь вирішив робити це з тіні, розкидаючи готівку»; -озвучених з 30 зв.24 секунди (прямий текст): «Справжній володар кешу [PERSON] увесь цей час теж був у переписці. Пам`ятаєте контрлерку фінансів [PERSON] Вона не лише контролює фінанси, во їх і видає»; -озвучених з 31 хв.01 секунди (прямий текст [PERSON] ): « Зате [PERSON] є керівником цілої низки компаній, назви яких не суттєві, адже за ними стоїть один відомий бренд « БРСМ Нафта ». Простими словами вона топ-менеджер БРСМу . Гроші в чаті теж йдуть від неї. Паливо для [PERSON] теж від БРСМу. Проте, це навіть не іронія, але гроші від БРСМу [PERSON] цінують, більше ніж паливо від БРСМу »; -озвучених на 33 хв. 35 секунді (прямий текст [PERSON] ): «Ми хотіли запитати як давно група БРСМ спонсорує Партію [PERSON] і на яку суму загалом». 2.Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]», аналогічним способом шляхом оголошення [PERSON] у відео-сюжеті програми « Наші гроші » на веб-сайті [INFO] у розділі «Новини» інформаційного матеріалу без власних зауважень та коментарів такого змісту: «В програмі «Наші гроші» була поширена недостовірна інформація про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]». Спростовую зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином БРСМ-Нафта не фінансує політичну партію «Партія [PERSON]», та немає жодного відношення до неї». 3.Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]» аналогічним способом шлязом оголошення [PERSON] у відео-сюжеті програми « Наші гроші » на веб-сайті [INFO] у розділі «Новини» інформаційного матеріалу без власних зауважень та коментарів такого змісту: «В програмі «Наші гроші» була поширена недостовірна інформація про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]». Спростовую зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином БРСМ-Нафта не фінансує політичну партію «Партія [PERSON]», та немає жодного відношення до неї». 4.Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]» аналогічним способом шлязом оголошення [PERSON] у відео-сюжеті програми « Наші гроші » на веб-сайті [INFO] у розділі «Новини» інформаційного матеріалу без власних зауважень та коментарів такого змісту: «В програмі «Наші гроші» була поширена недостовірна інформація про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]». Спростовую зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином БРСМ-Нафта не фінансує політичну партію «Партія [PERSON]», та немає жодного відношення до неї». 5.Зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]» аналогічним способом шляхом опублікування на веб-сайті [INFO] » була поширена недостовірна інформація про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]» черещ [PERSON]». Спростовуємо зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином БРСМ-Нафта не фінансує політичну партію «Партія [PERSON]» та немає жодного відношення до неї». 6.Зобов`язати відповідачів видалити відео-запис телепрограми «Наші гроші» з [PERSON] під назвою «[INFO]» на веб-сайті [INFO] у розділі «Новини» за посиланням [INFO] , та на веб-сайті youtube.com за посиланням [INFO] . 7.Стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер» моральну шкоду в сумі 200000,00 грн. 8.Стягнути із солідарно із відповідачів на користь позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер» упущену вигоду в сумі 305000,00 грн. 9.Стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер» судовий збір в сумі 12619,80 грн., а на користь позивача ТОВ «БРСМ-Нафта» судовий збір в сумі 5044,80 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] на веб-сайті [INFO] за посиланням [INFO] було викладено статтю «Чорна каса «Партії [PERSON]» в рази перевищує її офіційні доходи», а також відео-запис програми «Наші гроші» з [PERSON] під назвою «[INFO]». Позивачі зазначають, що 12.10.2020 року даний відеозапис телепрограми «Наші гроші з [PERSON]» під назвою «[INFO]», був викладений також і на youtube каналі «BIHUS info» за посиланням [INFO] . В даному відеозаписі телепрограми «Наші гроші» з [PERSON] під назвою «[INFO]», що поширена на веб-сайті [INFO] та на youtube каналі « [INFO] » розповідається про «політичну партію [PERSON] », та її тіньове фінансування мережею АЗС під брендом «БРСМ-Нафта» через певні [PERSON] . Із зазначених матеріалів, оприлюднених відповідачами, вбачається, що тіньовим фінансуванням політичної партіїх «Партія [PERSON]» займається [PERSON] , що є топ-менеджером мережі АЗС «БРСМ_Нафта», а також відповідачі зазначають, що [PERSON] цінуєть гроші від БРСМу , та що група БРСМ спонсорує Партію [PERSON] . Фактично відповідачі звинувачують мережу АЗС «БРСМ-Нафта» у фінансуванні політичної партії «Партія [PERSON]», що, на думку позивачів, є негативною та недостовірною інформацією. Позивачі вказують, що відповідачі спільними діями створили відеоматеріал та поширили його в мережі Інтернет, зокрема, на сайті [INFO] , в програмі «Наші гроші з [PERSON]». Виробником даної телепрограми «Наші гроші з [PERSON]» також є ГО «ТОМ 14», що встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року у справі № 757/29725/17 та рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.07.2020 року у справі № 758/2931/19. Даними рішеннями суду ГО «ТОМ 14» та [PERSON] зобов`язано спростувати інформацію на веб сайті bihus.info, а відтак ці рішення є доказами того, що виробником і автором даної телепрограми є [PERSON] . Позивачі вказують, що у зазначеному відеозаписі йде мова про БРСМ-Нафта та відображено АЗС БРСМ-Нафта. Поширеною інформацією звинувачується саме ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Паер» (як мереж АЗС бренду БРСМ-Нафта») у причетності до тіньового фінансування політичної партії «Партія [PERSON]». Ця інформація не відповідає дійсності, позивачі не фінансували та не фінансують жодну політичну партію, докази цьому відсутні. Посилання відповідачів, що таке фінансування здійснюється позивачами через [PERSON] , як топ-менеджера БРСМ-Нафта, також не підтверджено належними доказами. Оскільки, зазначена особа у позивачів не працює. Крім того, із відповідей політичної партії «Партія [PERSON]» вбачається, що позивачі не фінансують її та поширена інформація на вказаному веб-сайті не відповідає дійсності. Поширена відповідачами інформація є негативною для позивачів. В мережі інтернет, як наслідок, розпочалась потужна інформаційна атака щодо мережі БРСМ-Нафта із поширенням негативної інформації та закликами бойкотувати цю мережу, що завдає удару діловій репутації ТОВ «Євро Смарт Пауер». Такі дії призли до зниження ділової репутації, та, як наслідок, зменшило прибуток товариства. Поширення відповідачами неправдивої інформації про позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер» завдало моральної шкоди позивачу внаслідок приниження ділової репутації через підрив довіри до товариства, що оцінено товариством в сумі 200000,00 грн. Крім того, внаслідок поширення недостовірної інформації ТОВ «Євро Смарт Пауер» зазнало реальних збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 305000,00 грн., оскільки, зокрема ТОВ «Гросетто» після ознайомлення із вказаним відео сюжетом відмовилось підписувати договори та співпрацювати із мережею БРСМ-Нафта. З огляду на викладене, позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року, у справі було відкрито провадженя та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В січні 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що перше речення, яке позивачі просять визнати недостовірною інформацією, по суті є оціночним судженням, та ця інформація не може бути перевірена на предмет її достовірності. Друге речення є також оціночним судженням, яке зробили журналісти з огляду на те, що [PERSON] , який є співвласником ТОВ «БРСМ-Нафта», ТОВ «БРСМ», ТОВ «БРСМ-Груп», також є і співвласником деяких товариств, директором яких була [PERSON] . В оскаржуваному сюжеті жодним чином не йдеться про те, що [PERSON] офіційно працювала в якості штатного співробітника у позивачів. Відповідно до Національного класифікатору професій України ДК 003:2010, відсутня посада «топ-менеджерка», а тому вживана журналістами фраза є власним оціночним судженням журналістів щодо ролі [PERSON] в умовній групі компаній. В частині третього речення відповідач вказує, що, останнє, викладене у формі питання, а не ствердження факту. Крім цього, відповідач вказує про те, що мова не йшла про позивачів, а згадувалась так звана умовна назва «Група БРСМ», а тому позивачі не надали належні та допустимі докази того, що мова йшла саме про них. З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позову вцілому, в зв`язку з відсутністю деліктного складу правопорушення. В січні 2021 року до суду від представників позивачів надійшла відповідь на відзив відовідача [PERSON] , в якому сторона позивачів наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що поширена інформація стосується позивача ТОВ «БРСМ-Нафта», оскільки згадується його найменування та ТОВ «Євро Смарт Пауер», яке має право на захист торгової марки БРСМ-Нафта, що згадувалося у сюжеті. Відповідачами звинувачується товариство у фінансуванні партії, та в сюжеті зображено АЗС БРСМ-Нафта, що належить ТОВ «Євро Смарт Пауер». Поширена інформація є негативною для позивачів, оскільки, після її поширення контрагенти відмовляються співпрацювати із позваичами та в мережі інтернет розпочалась потужна інформаційна атака щодо мережі БРСМ-Нафта із поширенням негативної інформації та закликами бойкотувати мережу. В лютому 2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що вона не поширювала інформацію щодо позивачів в мережі інтернет, вона не є власником ні сайту, ні каналу bihus.info, а тому не може впливати на політику висвітлення інформації та публікацію матеріалів на цих ресурсах. В лютому 2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що як свідчить зміст позовної заяви та матеріали справи позивач оскаржує фрагмент програми, в якій (вцілому) є і факти і оціночні судження основані на фактичній основі і які, беззаперечно, на думку відповідача, стосуються теми надзвичайного суспільного інтересу - прозорості та джерел фінансування політичної партії, яка є активною в політичному житті країни і претендує на отримання місць у Верховній Раді України та органах місцевого самоврядування. Програма, фрагмент з якої оскаржують позивачі не була першою чи другою публікацією на тему можливих зловживань у сфері фінансування політичних партій і партії [PERSON] . Фактично, журналісти продовжили і поглибили дискусію на суспільно-значиму тему. Стаття була спрямована не на підрив репутації, заподіяння шкоди немайновим правам позивачів, а на поширення дискусії на тему, яка становила інтерес для громадськості. Зазначені позивачами фрагменти в різних частинах програми, фактично вирвані із загального контексту програми, та є оціночними судженнями журналістів. Крім того, інформація щодо керівництва [PERSON] компаніями, «за якими стоїть відомий бренд» мають фактичне підгрунття, оскільки, офіційний реєстр ЄДРПОУ містить факчтині дані про посаду [PERSON] в низці компаній, співвласникоми яких є [PERSON] та який є власником бренду (торгового знаку) « БРСМ-Нафта », зокрема в материнській компанії юридичних осіб, що мають сполучення «БРСМ» у назві і [PERSON] та цю материнську компанію в засновниках. На основі цих даних журналісти і висловили своє оціночне судження про те, що [PERSON] є «топ-менеджером» в умовній «групі БРСМ». Вживання журналістами «група БРСМ» має умовне і оціночне значення, оскільки, існує щонайменшу три юридичні особи, в назві яких є слово «БРСМ» зі спільним співзасновником [PERSON] . Крім того, позивач вказує, що відсутність трудових відносин [PERSON] із позивачами жодним чином не доводить недостовірність поширеної відповідачами інформації, а по суті спростовують самі себе, свою інтерпретацію оскаржуваного сюжету. В діях відповідачів відсутні докази наявності ознак злочину, оскільки, твердження про протиправність отримання або використанні інформації, зокрема, листування в групі месенджеру «Telegram», не підтверджено жодними доказами. Журналісти у своїй програмі використали і показали лише невелику частину від отриманого обсягу інформації, а саме тільку ту, яку було обумовлено суспільною значимістю, суспільно значимою темою програми. Крім того, позивачі не надали жодного доказу щодо порушення їх особистих немайнових прав, що виключає можливість притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності, в т.ч. в вигляді стягнення будь-яких сум на відшкодування моральної шкоди. В лютому 2021 року до суду від представників позивачів надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , відповідно до якої позивачі наполягали на задоволенні позовних вимог, зокрема, з огляду на те, що відповідачем не наведено даних про те, що інформація саме про фінансування партії [PERSON] мережею БРСМ-Нафта є суспільно значимою. Предметом позовної заяви є недостовірна інформація саме про фінансування БРСМ-Нафта політичної партії «Партія [PERSON]», а не загальні порушення під час фінансування цієї партії певними особами. Позивачі спростовують саму обставину, що БРСМ-Нафта назвали спонсором партії, а не те, що фінансування партії іншими особами є незаконним. Дискусії в суспільстві на тему фінансування мережею БРСМ-Нафта партії [PERSON] не було до моменту поширення такої інформації відповідачами. Крім того, відсутні правові норми, які звільняють журналістів від відповідальності за поширення негативної та недстовірної інформації, натомість, відповідальність за це передбачена ст. 227 ЦК Укпаїни, а також журналісти в силу ст. 302 ЦК України зобов`язані перевіряти інформацію, яку поширюють.Твердження відповідача про те, що межі критики юридичних осіб, враховуючи суспільну значимість інформації є значно ширшими ніж щодо приватних осіб не знаходить жодного правового обґрунтування, та є виключно припущенням відповідача. Стаття була спрямована саме на підрив репутації позивачів, заподіяння шкоди їх правам, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Крім того, в лютому 2021 року до суду від представників позивачів надійшла відповідь на відзив відовідача [PERSON] , в якому сторона позивачів наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що відповідач [PERSON] перш за все поширила таку інформацію під час знімання матеріалів для відео-сюжету, тобто фактично така інформація була поширена нею у вигляді пояснень під запис камери, що власне і трактується як поширення інформації. Позивачі вказують, що відповідач зазначає, що фраза «група БРСМ» вживається як оціночне судження, так як не існує організаційно-правової групи підприємства. Однак, існує ТОВ «БРСМ-Нафта», що містить і організаційно-правову форму і найменування «БРСМ-Нафта», та до таких компаній, що мають в своїй назві «БРСМ» і відноситься позивач ТОВ «БРСМ-Нафта». З огляду на те, що в сюжеті неодноразово згадувалось про мережу АЗС «БРСМ-Нафта», зображено торговий знак цієї мережі, що належить ТОВ «Євро Смарт Пауер», а відтак права позивачів порушені та підягають захисту. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в похові підстав. Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Стаття 55 Конституції України визначає, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] на веб-сайті [INFO] було викладено статтю «Чорна каса «Партії [PERSON]» в рази перевищує її офіційні доходи», а також відео-запис програми «Наші гроші» з [PERSON] під назвою «[INFO]». Позивачі зазначають, що 12.10.2020 року даний відеозапис телепрограми «Наші гроші з [PERSON]» під назвою «[INFO]», був викладений також і на youtube каналі «BIHUS info» за посиланням [INFO] . Позивачі ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Пауер» вважають недостовірною та такою, що порушує їх особисті немайнові права на ділову репутацію інформацію щодо фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія [PERSON]», розповсюджену та оприлюднену відповідачами у відео сюжеті програми журналіста [PERSON] «Наші гроші» під назвою « [INFO] » на веб-сайті [INFO] у розділі «Новини» за посиланням [INFO] , та на веб-сайті youtube.com за посиланням [INFO] , а саме у фразах: озвучених з 28 хв.39 секунди (прямий текст [PERSON] ): Нині джерело фінансування, ну знаєте, могло б, робити це легально і публічно, це великий гравець, відомий навіть бренд, в нього точно є гроші, але він чомусь вирішив робити це з тіні, розкидаючи готівку; озвучених з 30 зв.24 секунди (прямий текст): Справжній володар кешу [PERSON] увесь цей час теж був у переписці. Пам`ятаєте контрлерку фінансів [PERSON] Вона не лише контролює фінанси, во їх і видає; озвучених з 31 хв.01 секунди (прямий текст [PERSON] ): Зате [PERSON] є керівником цілої низки компаній, назви яких не суттєві, адже за ними стоїть один відомий бренд « БРСМ Нафта ». Простими словами пона топ-менеджер БРСМу . Гроші в чаті теж йдуть від неї. Падиво для [PERSON] теж від БРСМу . Проте, це навіть не іронія, але гроші від БРСМу [PERSON] цінують, більше ніж паливо від БРСМу ; озвучених на 33 хв. 35 секунді (прямий текст [PERSON] ): Ми хотіли запитати як давно група БРСМ спонсорує Партію [PERSON] і на яку суму загалом. В обґрунтування позову позивачі вказують, що наведені відомості, зокрема, в частині фінансування політичної партії «Партія [PERSON]» позивачами є недостовірною, безпідставною, надуманою інформацією, що не підтверджена жодними доказами та принижує ділову репутацію позивача. Поширена відповідачами недостовірна інформація призвела до зниження ділової репутації, та, як наслідок, зменшило прибуток товариства, а також призвело до відмови контрагентів співпрацювати із товариствами, в зв`язку з чим позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідачів вказувала на те, що позивачами не доведено складову делікту в частині того, що поширена інформація стосується певної юридичної особи, тобто позивачів, не доведено, що відповідачі є власниками веб-сайту та поширили на ньому оскаржувану інформацію, а відтак є належними відповідачами у даній справі, не доведено законність інтрересу в пред`явленні саме таких позовних вимог до відповідачів, оскаржувані фрагменти сюжету є оціночними судженнями, деякі з яких побудовані на фактичній основі, твердження щодо керівництва [PERSON] низкою компаній доводиться витягами із єдиного державного реєстру юридичних осіб, та бажання журналістів задати їй питання підтверджується наданими стороною відповідачів доказами. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. У статті 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Статтею 5 Закону України "Про інформацію" визначено, що кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про інформацію", право на інформацію охороняється законом. При цьому, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Згідно із ст. 201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Частиною 1 статті 94 Цивільного кодексу України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України. Юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно з ч. 6 ст. 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Частиною 7 ст. 277 Цивільного кодексу України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що у позовній заяві позивачі вказують про порушення їх ділової репутації внаслідок поширення відповідачами інформації, яку позивач вважає недостовірною. Згідно із п. 4 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 12 ЦПК України, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб`єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Приймаючи до уваги наведені вище обставини та викладені положення закону, до предмету доказування у цій справі відноситься, насамперед, факт поширення інформації саме відповідачами. Також, необхідним є встановлення того, що інформація стосується позивача, не відповідає дійсності, порушує права позивача або завдає шкоди його особистим немайновим благам. Як вбачається зі змісту статей 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17. Відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 439/1469/15-ц, провадження № 61-5189св18). Ураховуючи наведене, відповідачами у справі мають бути автор та власник веб-сайта відповідного інформаційного матеріалу. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відпоідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, в ході розгляду справи стороною позивачів не доведено сукупність обставин, які становлять склад правопорушення, на який вони посилались та для захисту якого вони звернулись до суду. При цьому саме на позивачів у силу приписів закону покладається обов`язок доведення належними доказами тих обставин, на які вони посилались, як на підставу своїх вимог. Так, стороною позивачів зазначалось про те, що відповідачі спільними діями створили відеоматеріал та поширили його в мережі Інтернет, зокрема, на сайті [INFO] , в програмі «Наші гроші з [PERSON]». Виробником даної телепрограми «Наші гроші з [PERSON]» також є ГО «ТОМ 14», що встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року у справі № 757/29725/17 та рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.07.2020 року у справі № 758/2931/19. Даними рішеннями суду ГО «ТОМ 14» та [PERSON] зобов`язано спростувати інформацію на веб сайті bihus.info, а відтак ці рішення є доказами того, що виробником і автором даної телепрограми є [PERSON] . Разом з тим, варто вказати, що стороною позивачів копії зазначених рішень суду надано не було, а за даними ЄДРСР рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.07.2020 року у справі № 758/2931/19 було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2020 року, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року у справі № 757/29725/17, на переконання суду, не є достатнім доказом того, що на час пред`ялення даного позову веб-сайт, на якому була оприлюднена інформація, - належить комусь із відповідачів, зокрема, [PERSON] та/або те, що відповідачі є авторами цього сюжету. З переглянутого в ході розгляду справи сюжету судом не було встановлено його автора, ці дані в сюжеті відсутні, а відтак належних, допустимих та достатніх доказів відповідальності саме відповідачів за пред`явленими позивачами вимогами, зокрема, в частині спростування поширеної інформації, як авторів чи власників веб-сайту, стороною позивача в ході розгляду справи доведено не було. Так, статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що електронна (цифрова) інформація - це аудіовізуальні твори, музичні твори (з текстом або без тексту), комп`ютерні програми, фонограми, відеограми, програми (передачі) організацій мовлення, що знаходяться в електронній (цифровій) формі, придатній для зчитування і відтворення комп`ютером, які можуть існувати і (або) зберігатися у вигляді одного або декількох файлів (частин файлів), записів у базі даних на зберігаючих пристроях комп`ютерів, серверів тощо у мережі Інтернет, а також програми (передачі) організацій мовлення, що ретранслюються з використанням мережі Інтернет. У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що: - веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; - власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; - власник веб-сторінки - це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею; - доменне ім`я - це ім`я, що використовується для адресації комп`ютерів і ресурсів в Інтернеті. Згідно із статтею 1 Закону України «Про телекомунікації», домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; домен.UA - це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет. Відповідно до статті 56 Закону України «Про телекомунікації», адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену.UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції. Адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: 1) створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет; 2) створення реєстру доменних назв у домені.UA; 3) створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет; 4) забезпечення унікальності, формування та підтримки простору доменних назв другого рівня в домені.UA; 5) створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції; 6) представництва та захисту у відповідних міжнародних організаціях інтересів споживачів українського сегмента мережі Інтернет. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені.UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог. Утворення адресного простору, розподіл і надання адрес, маршрутизація інформації між адресами здійснюються відповідно до міжнародних вимог. Отже, дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Відповідно до пункту 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену «.UA» ОП УМІЦ створено з метою управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру та системи доменних імен домену верхнього рівня «.UA». У даному випадку стороною відповідачів заперечувалось те, що відповідачі є власниками веб-сайту https://bihus.info, на якому було оприлюднено інформацію, яку позивачі вважають недостовірною, відсутні достатні дані, які б вказували на те, що відповідачі є авторами цього сюжету, та стороною позивачів зазначені твердження не спростовані, а відтак не надано суду належних та достатніх доказів того, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є належними відповідачами у даному спорі. Під час розгляду справи позивачем не доведено, що відповідачі на час поширення інформації були реєстрантами веб-ресурсу, на якому ця інформація була розміщена. Крім того, варто вказати на те, що в ході розгляду справи стороною позивачів не було заявлено клопотання про витребування даних про власника веб-сайту, відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі «Інтернет». Також позивачами не надано доказів того, що власник веб-сайту (доменного імені) передав вказане доменне ім`я у власність або користування іншій особі, зокрема відповідачам, на підставі відповідного договору, іншого правовстановлюючого документу тощо. У матеріалах справи відсутні будь-які докази надання відповідачам доступу до веб-сайту, або створення облікового запису, що використовувався б відповідачами для розміщення веб-сторінки на вказаному веб-сайті та здійснення управління і (або) розміщення електронної (цифрової) інформації в межах такої веб-сторінки (у випадку якщо користувач веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею). Отже, наявність лише самої інформації про відповідачів на веб-сайті, де розміщено інформацію, яку позивачі просять визнати недостовірною, не може бути належним та допустимим доказом того, що відповідачі є авторами сюжету, в якому, на думку позивачів оприлюднена недостовірна інформація, та те, що саме вони розмістили цю інформацію на веб-сайті, оскільки, суду не надано доказів того, що веб-сайт дійсно належить відповідачам та, останні, вправі та мали технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Зважаючи на те, що позивачами не доведено те, що відповідачі є належними у даному спорі, а тому не має підстав і для встановлення при розгляді даного спору чи стосується оспорювана інформація позивачів та чи є вона недостовірною, а також чи призвело поширення спірної інформації до порушення особистих немайнових прав позивачів. Суд відмічає, що інші наведені позивачами доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачами ТОВ «БРСМ-Нафта», ТОВ «Євро Смарт Пауер» пред`явлено позов про спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації, до неналежних відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а відтак в його задоволенні слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачами по фактично понесеним.

Outcome: dismissed