Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", м. Київ звернулося до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення, [NUMBER] (загальною площею 49,5 кв.м.), [NUMBER] (загальною площею 68,9 кв.м.), [NUMBER] (загальною площею 49,3 кв.м.), [NUMBER] (загальною площею 50,5 кв.м.), розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належить останній на підставі Договору купівлі-продажу за реєстровим номером 5427 від 16.12.2005 року, посвідченого 16.12.2005 року приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстроване Орендним підприємством «Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації» у книзі №7, номер запису №1479, реєстраційний номер 10444440, у книзі №7, номер запису №1479, реєстраційний номер №10444573, у книзі №7, номер запису №1479, реєстраційний номер №10442706 відповідно шляхом визнання права власності на вищевказане нерухоме майно за АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» по Кредитному договору № 1973-057МБ від 30.05.2007 року в розмірі 40 044 624,49 грн. (сорок мільйонів сорок чотири тисячі шістсот двадцять чотири гривні 49 копійок) У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, повістки, направлені їй за вказаною у позові адресою повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідачка не повідомила суд про зміну адреси проживання чи листування, а тому відповідно до приписів ст. 77 ЦПК України, відповідачка вважається такою, що повідомлена про час і місце судового розгляду. Зі згоди представника позивача суд у порядку ст.ст. 169, 224 ЦПК України ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 30.05.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1973-057МБ. Відповідно до п. 2.1 договору банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 900 000 доларів США 00 центів з оплатою по процентній ставці 14,5 процентів річних. Додатковою угодою №? 2 від 05.05.2008р. за згодою сторін п. 2.1 викладено у наступній редакції: «Банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 900000 доларів США 00 центів з оплатою по процентній ставці 17,0 процентів річних». Згідно п. 3.2 договору, позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 29.05.2017р. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на відповідний позичковий рахунок. Пунктом 4.1. договору з урахуванням додаткової угоди №? 2 від 05.05.2008р. визначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, з оплатою по процентній ставці 17,0% процентів річних. Відповідно до п. 4.3 договору з урахуванням додаткової угоди №? 2 до договору позичальник у складі щомісячного платежу за кредитом сплачує щомісяця, у строк з « 26» по останнє число (включно) кожного місяця, проценти за користування кредитними ресурсами в розмірах, зазначених у Графіку зниження розміру заборгованості. У зазначений строк позичальником сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами з 26 числа попереднього місяця по 25 число (включно) поточного місяця. Згідно п. 3.4 договору банк має право зупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовжені строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки, відповідно до умов цього договору, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів, відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4 договору. У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальником за вказаною адресою. Дострокове повернення кредитних ресурсів та сплата процентів не звільняють позичальника від відповідальності, передбаченої розділом 6 цього договору, за порушення умов цього договору. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 7.3. договору). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторонами кредитного договору є кредитодавець та позичальник. Як і надання позики, так і надання кредиту є фінансовою послугою (ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"), у зв'язку з чим коло осіб, які можуть бути кредитодавцем обмежені законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України кредитодавцем за кредитним договором може бути банк або інша фінансова установа (юридична особа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик). Предметом кредитного договору може бути національна валюта України та іноземна валюта. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 30 травня 2007 року між [PERSON] (Іпотекодавець) та Банком (надалі - Іпотекодержатель) було укладено Договір іпотеки №1973-057І/2 із змінами та доповненнями (надалі - Іпотечний договір), відповідно до якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов'язань надав нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення, [NUMBER] (загальною площею 49,5 кв.м.), [NUMBER] (загальною площею 68,9 кв.м.), [NUMBER] (загальною площею 49,3 кв.м.), [NUMBER] (загальною площею 50,5 кв.м.), розташовані за адресою: [ADDRESS], (надалі - Предмет іпотеки), які належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу за реєстровим номером 5427 від 16.12.2005 року, посвідченого 16.12.2005 року приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстроване Орендним підприємством «Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації» у книзі №7, номер запису №1479, реєстраційний номер 10444440, у книзі №7, номер запису №1479, реєстраційний номер №10444573, у книзі №7, номер запису №1479, реєстраційний номер №10442706 відповідно. Відповідно до п. 8.4.3. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання Іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених Іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Відповідно до п. 8.4.8. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцем будь-яких умов Основного зобов'язання, у томі числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтет них платежів, несвоєчасного повернення суми Основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває також, якщо Іпотекодержатель, відповідно до п.3.4. Основного зобов'язання (Кредитного договору), заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у п. 3.2. Основного зобов'язання (Кредитного договору), а Іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Відповідно до п. 8.4.15. Іпотекодавець має право обирати порядок звернення на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 10 Іпотечного договору звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Позичальник не виконав належним чином договірні зобов'язання щодо щомісячного погашення заборгованості та повернення кредитних ресурсів в обумовлені кредитним договором строки. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує позивачу пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Станом на 13 березня 2014 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 40 044 624,49 грн. (сорок мільйонів сорок чотири тисячі шістсот двадцять чотири гривні 49 копійок), з яких: - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 325 000,23 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (1 долар США = 9,2823 грн.) станом на 13.03.2014 року становить 3 016 749,63 гривень; - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 392 122,27 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (1 долар США = 9,2823 грн.) станом на 13.03.2014 року становить 3 639 796,55 гривень; - сума строкової заборгованості по відсоткам - 13 884,29 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (1 долар США = 9,2823 грн.) станом на 13.03.2014 року становить 128 878,15 гривень; - сума простроченої заборгованості по відсоткам - 635 147,53 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (1 долар США = 9,2823 грн.) станом на 13.03.2014 року становить 5 895 629,92 гривень; - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотками - 27 363 570,24 грн. Враховуючи неодноразове порушення позичальником взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати суми кредиту та нарахованих процентів, банк неодноразово повідомляв позичальника та іпотекодавця про порушення зобов'язань за кредитним договором. 25.03.2014р. позивач надіслав на адресу відповідача та третьої особи вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, а саме в 30-денний строк, з дня отримання цієї вимоги, усунути порушення умов кредитного договору № 1973-057МБ від 30.05.2007р., шляхом сплати заборгованості за даним кредитним договором, у випадку не сплати заборгованості банк здійснить процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 226,5 кв.м. розташоване за адресою: [ADDRESS], які складаються з прощення підвалу літ. А-3-5 № ІХ, X. Відповідач та третя особа вимоги банку не виконали заборгованість не погасили. Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Статтею 546 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України). Іпотека є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 1 Закону України "Про іпотеку"). Стаття 36 цього Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону «Про Іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої, "іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом" Також, ст. 7 Закону "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначенні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, так, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єктів нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"). Частиною 2 статті 35 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що відсутність повідомлення про порушення основного зобов'язання або положень іпотечного договору не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (ст. 35 Закону України "Про іпотеку"). З урахуванням викладених вимог, якщо іпотекодержатель не реалізував спосіб позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статті 39 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. Таким чином, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом подання позовної заяви до суду та отримання рішення на його користь, задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості зі сплати основного зобов'язання, нарахованих процентів та штрафних санкцій. Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір. Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 ЦК України. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч.1 статті 62 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" зазначені підстави припинення іпотеки: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Жодної з цих підстав не настало для припинення дії договору іпотеки. Як встановлено в судовому засіданні, зобов'язання за кредитними договорами не виконані, таким чином, зобов'язання по договорам не припинилися, а оскільки договори іпотеки укладені для забезпечення виконання зобов'язань по кредитним договорам то не припинилася і дія договорів іпотеки. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р., при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved