Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним укладеного між сторонами договору №01/14-00568 фінансового лізингу від 13 листопада 2014 року та стягнення з відповідача 9090 грн., які сплачені позивачем. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що предметом договору фінансового лізингу є автомобіль "Geely MK-Cross", перед підписанням договору представником відповідача в усній формі надано позивачу інформацію про необхідність сплати перед підписанням договору узгодженої суми грошових коштів у розмірі 9090 грн., після чого з позивачем буде укладено договір та протягом кількох днів буде передано позивачу у користування предмет лізингу. Після сплати даних коштів позивачем було підписано вищезазначений договір та додатки до нього. Складові першого лізингового платежу-"комісія за організацію"-виходить за межі переліку платежів, передбачених Законом України "Про фінансовий лізинг", положення розділу 10 договору є несправедливими із врахуванням ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише позивача, як споживача, усувають відповідальність відповідача. Пункт 1.4. договору не відповідає вимогам ст.808 ЦК України, оскільки відповідач не несе відповідальності щодо якості, комплектності та справності предмету лізингу. Відповідачем включено у договір несправедливі умови (п.п. 1.4., 8.2.1., 8.2.3., розділ 10), визнання недійсними даних положень окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, що є підставою для визнання договору недійсним в цілому. В судовому засіданні позивач підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що підписала договір фінансового лізингу та додатки до нього в цілому та його окремі аркуші, з умовами договору не ознайомлювалась, сплатила 13 листопада 2014 року 9090 грн., на заяву про повернення коштів відповідач належним чином не реагує. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, позивач в судовому засіданні не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Позов не підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст.18 даного Закону. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом; до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом; особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ст.806 ЦК України). Аналогічне визначення договору фінансового лізингу визначене ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг". Відповідно до ч.1 ст.2 даного Закону відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За таких обставин відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України „Про фінансовий лізинг". В судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2014 року між сторонами укладений договір №01/14-00568 фінансового лізингу, що не заперечується позивачем в судовому засіданні, предметом якого є автомобіль "Geely MK-Cross", вартість якого згідно Додатку №1 становить 90900 грн., лізингодавець бере на себе зобов"язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених даним договором, позивачем 13 листопада 2014 року сплачено відповідачу 9090 грн., які згідно Додатку №1 визначені, як комісія за організацію (10%), тобто за даним договором майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача-в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність, при цьому позивач сплатила лише комісію за організацію даного договору та не вчинила інших дій, передбачених умовами договору, для досягнення мети на придбання автомобіля, як предмета лізингу. Позивачем заявлені вимоги про визнання спірного договору недійсним з підстав несправедливих умов, передбачених п.п. 1.4., 8.2.1., 8.2.3., розділом 10. Спірні правовідносини врегульовані, як загальними, так і спеціальними нормами (згідно Закону України "Про фінансовий лізинг"), які необхідно застосовувати у системному зв'язку, спеціальні норми носять конкурентний характер поряд з іншими загальними нормами. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Положеннями ст.ст.203, 627 ЦК України встановлено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України ). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України ). Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови спірного договору фінансового лізингу містять 14 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки сторін. В судовому засіданні встановлено, що позивачем підписано спірний договір із відповідними додатками в цілому та його окремі аркуші, останньою сплачено 9090 грн. на виконання умов даного договору, що підтверджує досягнення сторонами всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Докази на спростування даного висновку позивачем не надані і не зазначені. Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. За таких обставин на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно ст.697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Розділом 10 спірного договору передбачена відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу. Умови будь-якого договору повинні відповідати як загальним, так і спеціальним нормам чинного законодавства. В разі, якщо умовами договору не врегульовано будь-які випадки відповідальності сторін, то така відповідальність настає на підставі норм закону. Тому будь-яка із сторін не позбавлена можливості звертатися за захистом свої порушених прав на підставі норм закону. Також позивач, як лізингоодержувач, не позбавлена можливості щодо ініціювання перед лізингодавцем внесення змін та доповнень до умов спірного договору. Права та обов'язки сторін окрім спірного договору, який містить в собі 14 самостійних розділів, що регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки сторін договору, також закріплені в ст.ст.10, 11 Закону України "Про фінансовий лізинг". Статтями 7 та 11 даного Закону передбачено право лізингоодержувача відмовитись від договору лізингу в односторонньому порядку та право вимагати розірвання договору лізингу, тобто, передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору. Враховуючи умови спірного договору щодо майнового інтересу лізингодавця у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, та майнового інтересу лізингоодержувача в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність, стан виконання даного договору, підстави для встановлення дисбалансу договірних прав та обов"язків сторін, завдання шкоди позивачу, в судовому засіданні не встановлені, що унеможливлює визнання неспрведливими умов спірного договору згідно п.1.4. щодо відповідальності за якість, комплектацію та справність предмету лізингу продавця даного предмету, п.8.2.1. щодо першого лізингового платежу, умови якого щодо сплати 9090 грн. комісії за організацію (10% згідно Додатку №1) виконані позивачем, п.8.2.3. щодо другого лізингового платежу, при цьому п.8 спірного договору визначає поняття "лізингові платежі" та вказані відповідні конкретні формули, на підставі яких були враховані конкретні суми, також у спірному договорі передбачені умови зміни встановлених сум, коригування вартості предмета лізингу та укладення додаткових угод до нього. Із врахуванням викладеного між сторонами укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови згідно п.п.1.4., 8.2.1., 8.2.3., розділу 10, у зв"язку з чим підстави для їх визнання несправедливими згідно Закону України „Про захист прав споживачів" відсутні. Позивач відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: dismissed