Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач заявив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 05 травня 2017 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ними Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 19 січня 2020 року має заборгованість у сумі 14340 гривень 21 копійку, яка складається із: 8970 гривень 13 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 1650 гривень 25 копійок - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 2560 гривень 77 копійок - нарахована пеня, а також штрафи: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 659 гривень 06 копійок - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає. Тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом і просити суд винести рішення, яким стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором без номера від 05 травня 2017 року у сумі 14340 гривень 21 копійку, а також судові витрати у сумі 2102 гривні. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання, вх.№1397 від 27.02.2020, в якому просить суд справу слухати в його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду відповідь на відзив наступного змісту:форма кредитного договору відповідає вимогам ЦК України. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано у декількох документах : в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ст.. 202 ЦК України вказує на вчинення двохстороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правилах надання банківських послуг та Тарифи з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Відповідачу було відкрито картковий рахунок - ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач. Таким чином, Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку . З моменту оформлення кредитного договору пройшло 3 роки, Позичальник до Банку не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Із наданої суду виписки прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувач грошима, отримував кошти через банкомати, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитку картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливе без наявності картки. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Питання щодо підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову, а твердження відповідача про те, що підпис ним не виконаний не мають правового значення по даній справі. [PERSON] добровільно уклав з банком кредитний договір, будь яких підтверджень обмеженні його можливості прочитати договір в момент його підписання, він не вказав. При укладанні кредитного договору відповідач діяв вільно та усвідомлював обсяг взятих на себе зобов`язань. Питання встановлення та зміни розміру кредитного ліміту було передбачено умовами договору з якими [PERSON] погодився шляхом його підписання. Щодо посилання відповідача на ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» позивач зазначає, о відносини між сторонами договору склались на підставі надання фінансового кредиту, що деяким чином відрізняється від фінансової послуги згідно ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідач зазначає, що розмір пені повинен обмежуватися подвійною обліковою ставкою НБУ і при цьому посилається на Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" для обмеження суми пені подвійною обліковою ставкою''. Відповідно до Преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" цей Закон регулює правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Застосування Закону за аналогією можливо лише в тому випадку, коли нормами Цивільного кодексу України чи договором не врегульовано дане питання. Кредитні правовідносини врегульовано Главою 71 ЦК України, крім того можуть бути враховані загальними положеннями про зобов`язання та договором. Згідно з Наказом N СП-2013-6500941 від 28.01.2013 р. внесено зміни в частині нарахування неустойки в розмірі 50 грн у разі не уплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. Згідно з Наказом N СП-2013-6776448 від 19.09.2013 р. внесено зміни в частині нарахування неустойки в розмірі 100 грн. у разі не уплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль. Умови щодо нарахування пені є дійсними відповідно до ст.204 ЦК України. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді пені Відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині являється дійсним. Укладаючи Договір Позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами Договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. При укладенні Договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, що підтверджує наміри відповідача про злісне ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. У зв`язку з вищенаведеним вважають, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно посилань Відповідача на ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" позивач вказує наступне: при підписанні кредитного договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов`язків, одночасно встановив рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору. Одночасно, безпідставним є посилання на положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору. Пеня за своєю правовою природою є не компенсацією, а мірою цивільно-правової відповідальності. При тому компенсаційних характер носить саме відшкодування шкоди, в той час як неустойка (в т.ч. пеня) не носить компенсаційний характер, а є засобом забезпечення виконання зобов`язань. Тому пеня, встановлена умовами кредитного договору не має нічого спільного із будь-якою компенсацією, не є за своєю природою відшкодуванням шкоди, не залежить від розміру шкоди, завданої порушенням умов договору, а є за своєю природою суто мірою по-перше забезпечення зобов`язання, а по-друге мірою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань за договором. В даному випадку норма права пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" жодним чином не відноситься до кредитного договору і не підлягає застосування до даних правовідносин. Щодо дійсності кредитного договору: на момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту Позичальнику. Кредитний договір укладений із Відповідачем складається із: Заяви позичальника, Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Банку. Про згоду Відповідача на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення Відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить підпис Відповідачем Заяви позичальника. [PERSON] не надав до суду інших Умови та Правила надання банківських послуг або ж Тарифів з якими його було ознайомлено, не надав доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які долучені до позовної заяви, а тому неврахування Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які містяться в матеріалах справи є недоречним. Щодо встановлення Відповідачу кредитного ліміту та користування кредитним коштами, то Банком до суду надано виписку по картковому рахунку, яка є належним та допустимим доказом. Щодо строку позовної давності: по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 02.2021 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 20.02.2020 року до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Враховуючи викладене,представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості наступного змісту: позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими та безпідставними, внаслідок чого категорично з ними не погоджується. Вказав, що він дійсно отримав банківську карту в АК КБ «Приватбанк» для особистих цілей з кредитним лімітом у розмірі 5000 гривень. Однак він кредит не отримував. При отриманні картки він не підписував жодного договору, а лише заповнив анкету. У період з 05 травня 2017 року по 14 травня 2017 року ним дійсно було витрачено кредитні кошти у розмірі 6998 грн., однак дані кошти було оплачено 05 липня 2017 року. Тобто станом на 05 липня 2017 р. заборгованість відсутність. У період з 08 липня по 29 липня 2017 року ним було витрачено кредитні кошти у розмірі 5832,02 грн., даний факт підтверджується розрахунком наданим позивачем. Таким чином, тіло кредиту становить 5832, 02 грн., а не 8970, 13 грн., як зазначає позивач. З моменту отримання кредиту і до сьогоднішнього дня ним було оплачено 6427,07 грн. Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, базова ставка % в місяць становить 3%. Він отримав у позивача 5832,02 грн. під 36% річних, тобто він повинен був оплатити позивачу 7931,55 грн. Ним було оплачено 6427,06 грн. - 7931,55 грн. = 1504, 49 грн. Дану заборгованість він визнає та мав намір оплатити, однак представники позивача наполягають на оплаті видуманих 14 340 грн. 21 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з нього пені та штрафних санкцій він просить суд застосувати позовну давність, яка спливла 08 липня 2018 року. Окрім цього зазначає, що базова % ставка в місяць становить 3% (36% річних), однак відповідно до наступного пункту обов`язковий щомісячний платіж становлять 7% від заборгованості, що становить 84% річних. Таким чином, позивачем в тарифах обслуговування кредитних карт, які він зазначає як додаток до договору, було встановлено одночасно фіксовану та змінювану процентну ставку, чим було порушено вимоги чинного законодавства, а саме ст. 1056-1 ЦК України. У свої позовних вимогах позивач просить стягнути з нього суму у розмірі 1650 грн., як заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, однак в дані й статті встановлені наступні обмеження «якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Такі дії позивача підтверджують його нечесну підприємницьку практику. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та не з`явився в судове засідання, не повідомив суд про причини своєї неявки, тому вважаю за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача. Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача, заявка про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, заява про відкладення розгляду справи. Інші процесуальні дії у справі: ухвалою судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено перше судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, відкладено розгляд справи, про що постановлено ухвали. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з кредитного договору № б/н від 05 травня 2017 року, [PERSON] було надано АТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Универсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua./kredity/. Згідно з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, станом на 19 січня 2020 року, відповідач має заборгованість за кредитом - 14 340 грн. 21 коп., з якого 8970, 13 - заборгованість за простроченим тілом кредита, 1650, 25 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; нарахована пеня - 2560,77 грн., заборгованість по судовим штрафам - 1159, 06 грн. З копії виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна". З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що [PERSON] частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). З довідки про видачу кредитних карт встановлено, що згідно договору б/н від 05 травня 2017 року [PERSON] отримав картки № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 02.2021 року . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Питання щодо підписання відповідачем договору не відносяться до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), наявність тверджень відповідача про те, що підпис ним не виконаний, не мають правового значення по даній справі. За змістом ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Доводи відповідача про те, що договір ним не підписувався та не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним. Однак позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Правом на оспорення даного договору у судовому порядку жодна зі сторін не скористалася. З огляду на викладене відсутні підстави для з`ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним у зв`язку із не підписанням договору, невідповідності даних у анкеті-заяві та встановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості. Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), Відповідач, в свою, чергу, не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Відповідачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. За юридичною природою укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] договір є договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідно до преамбули умов і правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» публічно запропонував невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого опублікував умови та правила надання банківських послуг на своєму веб-сайті в мережі Інтернет. Зі змісту умов та правил надання банківських послуг вбачається, що послугою банку є надання кредиту особі, яка приймає ці умови і правила. Оскільки кредитний договір є двостороннім правочином, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Із змісту анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також самих умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, випливає обов`язок банку надати відповідачу банківську кредитну картку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме видав карту та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 цієї статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Також, згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 05.05.2017 року процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.05.2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у позивача, що надані останнім на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 15 років та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити, і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. по справі № 6-16цс15, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. На думку суду, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом . За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг позивача, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у позивача, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому з відповідача, з урахуванням положень ст. ст. 10, 13 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідно до наданого банком розрахунку сума заборгованості [PERSON] за тілом кредиту становить 8970 грн. 13 коп., а тому наявні правові підстави для її стягнення в примусовому порядку з відповідача, що також узгоджується із висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Щодо посилань Відповідача на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відносини між сторонами договору склалися на підставі надання фінансового кредиту, що деяким чином відрізняється від фінансової послуги згідно положень ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Фінансовий кредит - це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Фінансововю послугою згідно цього ж законодавчого акту є операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно укладеного між сторонами договору Банком надавався відповідачу фінансовий кредит шляхом відкриття кредитної лінії та надання пластикової карти, як ключ до відкритого кредитного рахунку, а не фінансова послуга, як в запереченні про це зазначає відповідач. Щодо строку позовної давності до позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафних санкцій, суд зазначає наступне: Позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц). В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафних санкцій відмовлено, а тому підстави щодо розгляду питання про застосування позовної давності до даних позовних вимог немає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог позивача.

Outcome: partial