Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати договір позики № 200321-15524-1 від 21.03.2020, укладений між нею та ТОВ «Фінанс Інновація» недійсним. Позов обґрунтований тим, що 21.03.2020 між позивачем та ТОВ «Фінанс Інновація», укладено договір № 200321-15524-1, згідно з яким відповідач надав позивачу кредит на суму 3 000 грн. Позивач вважає вищезазначений договір недійсним, зважаючи на наступне: відповідачем було надано фінансову послугу позивачу шляхом укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, однак позивач не підписувала даний договір; відсутній розрахунок щодо суми заборгованості у розмірі 17620,00 грн; на момент звернення позивача до суду заборгованість складає 17620,00 грн., що значно перевищує розмір заборгованості за кредитом та є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач, не погодившись із позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що 21.03.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» та [PERSON] укладено договір № 200321-15524-1, відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану у АТ «АЛЬФА БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожний день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Зазначає, що вказаний договір не відноситься до споживчого кредитування та при укладенні даного договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України та ЗУ «Про електронну комерцію». Вказує, що ознайомлення позивачем із Правилами та кредитним договором здійснювалося шляхом проставлення відповідних позначок в ІТС без проставлення яких, не можливо здійснити подальші дії з підписання Кредитного договору та отримання кредиту. Тобто, заповнення заявки в ІТС, ознайомлення із умовами кредитування, підтвердження дійсності платіжної картки, введення одноразового ідентифікатора, як електронного підпису, є логічним завершенням дій позивача на укладання кредитного договору із відповідачем та отримання кредиту. Відповідач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав позивачу кредит у розмірі 3 000,00 грн, шляхом перерахування на платіжну картку. Проте позивач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з: 3 000, 00 грн-заборгованість за кредитом, 14620,00 грн. - заборгованість по процентам за кредитом, 984,14 грн. - заборгованість по витратам з примусового стягнення заборгованості. Станом на 26.08.2020 нарахування процентів позивачу було зупинене та зафіксовано розмір заборгованості. Враховуючи викладене, представник відповідача просив у позові відмовити в повному обсязі. Відповіді на відзив позивач не подала. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ст. 12 цього Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1 ст.3 вказаного Закону визначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що кредитний договір може бути укладений в електронній формі шляхом заповнення його сторонами усіх необхідних електронних документів та накладення електронного підпису. З матеріалів справи суд вбачає, що 21.03.2020 між позивачем [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, виконання всієї послідовності дій та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором укладено договір № 200321-15524-1, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 3 000,00 грн. Згідно з п.1.3 договору, кредит надавався строком на 30 днів. Сукупна вартість кредиту згідно графіку розрахунку складає 160 % від суми кредиту (в процентному вираженні) або 4800,00 (у грошовому вираженні) грн і включає в себе: проценти за користування кредитом -1 800,00 грн та суму кредиту у розмірі 3 000,00 грн. Згідно з пунктом 1.4 договору позики № 200321-15524-1 від 21.03.2020, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація». Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають його порядок і умови, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Так, пунктом 3 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація", встановлений порядок надання кредиту. За умовами пункту 3.23 вищевказаних Правил, у разі прийняття Товариством рішення про надання кредиту, сторони укладають договір. Заявник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами договору шляхом кліку по кнопці «Так», та підписує його шляхом вводу коду та натиснувши кнопку «Підтверджую», що є моментом укладення договору. Пунктом 3.24 Правил встановлено, що сторони домовилися в частині підписання Договору керуватися вимогами ЗУ «Про електронну комерцію». Договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 3.25 - 3.27 Внутрішніх правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація", Позичальник підтверджує, що алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує заявник шляхом реєстрації на Сайті Товариства засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі та заповнення Заявки, у тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому СМС-повідомлення за номером телефону, вказаним заявником під час заповнення Заявки, та яка додається (приєднується) до електронного повідомлення Заявника, є його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, використовується ним в якості його власноручного підпису та є підтвердженням його особистості. Таким чином, твердження позивача про те, що вона не підписувала даний договір, є необґрунтованими, оскільки без ознайомлення з вказаними умовами та накладенням електронного підпису укласти кредитний договір неможливо. Зазначені кошти були передані шляхом переказу на платіжну картку позивача [PERSON] № [NUMBER] , емітовану у АТ «АЛЬФА БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожний день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Відповідно до копії квитанції № 206527867 від 21.03.2020 проведено успішне перерахування коштів за договором № 200321-15524-1 від 21.03.2020 у сумі 3 000 грн. Факт отримання кредитних коштів позивачем не оспорюються та підтверджується у поданому позові. Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача про не укладення оскаржуваного договору. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на момент укладення спірного договору) дія даного закону не поширюється на: кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Під загальним розміром кредиту визначено суму коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит (п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»). Враховуючи, що загальний розмір кредиту за договором, укладеним між сторонами, складає 3000 грн, а розмір мінімальної заробітної плати на момент укладення договору становив 4723 грн відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», суд погоджується з твердженням відповідача про те, що на укладений між сторонами договір не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». Водночас, суд відхиляє доводи позивача про несправедливість умов договору відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нарахування занадто великого розміру пені через невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором, оскільки позивач була ознайомлена із умовами договору, у тому числі із наслідками порушення його умов, до його підписання. Інші доводи позовної заяви висновків суду не спростовують. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення прав з боку відповідача, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed