Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Любимівської сільської ради Херсонської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що після смерті односельчанки [PERSON], яка померла 24.10.2016 року, відкрилася спадщина на її майно. Згідно заповіту, померла заповідала все своє майно [PERSON]. Оскільки, при усному зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у прийняті спадщини у звязку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, тому позивач просила визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю чотири місяці, вважаючи, що такий строк пропущено з поважних причин, а саме: з необізнаністю про існування заповіту та наявності спадкового майна. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-КГ №224182 від 25.10.2016 року, виданого Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Нововоронцовського районну Херсонської області, [PERSON] померла 24.10.2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис №12. З копії заповіту посвідченого 25.06.2015 року секретарем Любимівської сільської ради Нововоронцовського районну Херсонської області [PERSON], вбачається, що [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Оскільки, законодавство України та розяснення Пленуму Верховного Суду не містять вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними, суд приходить до висновку, що причини наведені позивачем є поважними. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Так, статтею 1255 ЦК України передбачено, що нотаріус, інша посадова особа, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Тому, позивач не могла знати про наявність такого заповіту. Разом з тим, згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Із заяви Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області вбачається, що [PERSON] про наявність заповіту повідомлено в жовтні 2017 року. Враховуючи викладене, зважаючи на наявність посвідченого заповіту, який являється волевиявленням спадкодавця, спадщина після смерті [PERSON] на час розгляду справи ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, позивач не знала та не могла дізнатися в межах строку, відведеного для звернення з відповідною заявою, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved