Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Позовні вимоги мотивовані тим, що КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до умов визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та Закону України "Про Житлово-комунальні послуги". Помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], забезпечуються послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго". Відповідачі регулярно порушували умови вищевказаних правил та п. 3 ст. 20 Закону України "Про Житлово-комунальні послуги", в результаті чого станом на 07.08.2014 року у них виникла заборгованість за надані послуги в сумі 33344,93 грн. Таким чином, до стягнення підлягає сума заборгованості за спожиті послуги за період з червня 2008 року по липень 2014 року включно в розмірі 26721,47 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За весь час прострочення сплати платежів відповідачам нараховано: 4282,27 грн. - інфляційних та 2422,81 грн. - 3% річних. Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку сплатити борг, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Під час розгляду справи представиком позивача було зменшено розмір позовних вимог, згідно яких КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" просить стягнути солідарно на їх користь з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за період з жовтня 2010р. по липень 2015р. в розмірі 27721,44 грн., з яких: 21016,36 грн. борг за централізоване теплопостачання за період з 10.2010р. по 07.2015р., 2422,81 грн. 3% річних, 4282,27 грн. сума втрат від інфляції, а також 334,27 грн. суму витрат на оплату судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов з врахуванням зменшення розміру позовних вимог підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити та не застосовувати строк позовної давності, оскільки позивач звертався з заявою про видачу судового наказу. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в межах строку позовної давності, просив застосувати строк позовної давності за період з червня 2008 року по липень 2011 року. Також надав письмові заперечення та зазначив, що договір між сторонами не укладався та [PERSON] не проживала та не була зареєстрована за адресою: [INFO] з травня 2015 року, тому фактично не була користувачем наданих позивачем послуг в цей період. Просив частково задовольнити позовні вимоги КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго". Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов, визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року за №1875. З витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлово-комунального господарства м. Вінниці станом на 30.06.2014 року судом встановлено, що квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] До складу її сім'ї входять [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Виходячи з положень ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. З розрахунку позовних вимог КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" судом встановлено, що згідно складеного розрахунку загальна сума боргу з урахуванням 3% річних та суми від інфляції складає 33426,55 грн., з яких: 26721,47 грн. - боргу за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 2422,81 грн. - 3% річних та 4282,27грн. - суми втрат від інфляції (а.с.6). Проте під час розгляду справи представиком позивача було зменшено розмір позовних вимог, згідно яких КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" просить стягнути солідарно на їх користь з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за період з жовтня 2010р. по липень 2015р. в розмірі 27721,44 грн., з яких: 21016,36 грн. борг за централізоване теплопостачання за період з 10.2010р. по 07.2015р., 2422,81 грн. 3% річних, 4282,27 грн. сума втрат від інфляції, а також 334,27 грн. суму витрат на оплату судового збору. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами склались фактичні договірні відносини щодо надання та отримання послуг із теплопостачання, в зв'язку з чим відповідач зобов'язалася вчасно оплачувати їх. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Зважаючи на те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, твак і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року по справі № 6-214цс14, який згідно з ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Тому, суд не застосовує до даних правовідносин строк позовної давності так, як строк позовної давності позивачем переривався в 2013 році під час подачі заяви про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з відповідачів за спожиті послуги централізованого теплопостачання. Даний факт підтверджується ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2013 року про відмову у прийнятті заяви КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" у видачі судового наказу про стягнення коштів з [PERSON], [PERSON], [PERSON] за спожиті послуги централізованого теплопостачання (а.с. 7). Суд, не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що з травня 2015 року [PERSON] не проживає та не зареєстрована за адресою: [INFO], тому не є користувачем наданих позивачем послуг тому, що згідно Порядку звільнення від оплати за комунальні послуги при тимчасовій відсутності за основним місцем проживання споживачів та членів їх сімей, підставою для звільнення від нарахування плати (не більше як шість місяців) за комунальні послуги (холодне (гаряче) водопостачання, водовідведення, газопостачання, вивезення твердих побутових відходів) є фактична відсутність споживача та членів його сімї в квартирі (будинку) безперервно більше одного календарного місяця та виконання певних вимог, зокрема, в разі, якщо не пізніше ніж за 3 дні до тимчасового припинення послуг звернувся з письмолвою заявою до житлово-експлуатаційного підприємства або виконавця послуг. Жодних письмових доказів про те, що відповідач [PERSON] зверталася до позивача з письмовою заявою про зняття її з реєстрації, суду не надано. Представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався той факт, що відповідач [PERSON] користувалася послугами централізованого теплопостачання в межах строку позовної давності здійснювала оплату. Таким чином, здійснивши оплату послуг з утримання будинку та прибудинкових територій, відповідно до ст. 264 ЦК України, боржник вчинила дію, що свідчить про визнання нею свого боргу. В добровільному порядку сплатити борг та укласти договір про надання житлово-комунальних послуг відповідачі відмовляються. Факт надання та отримання послуг з централізованого теплопостачання квартиронаймачем [PERSON] за період з 10.2010 року по 07.2015 року в [ADDRESS], підтверджується оборотною відомістю (а.с. 106). Отже, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обовязки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі ними користуються. Договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався. Якість наданих послуг та виконаних робіт, підтверджується фактом відсутності жодних поданих до КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" актів-претензій, визначених ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Суд вважає, що відсутність укладеного договору між відповідачами і позивачем щодо надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, квартиронаймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Згідно ст.ст. 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13 вбачається, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржників покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачі в добровільному порядку не розраховуються з підприємством за надані послуги централізованого теплопостачання, суд вважає, що заборгованість з відповідачів на користь позивача підлягає примусовому стягненню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 277,21 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved