Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

11 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 271 245,00 грн. без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що протягом періоду з 09.12.1996р. по 11.04.2007р. працював прохідником (підземним) в Шахтоуправліннях «Октябрське», «Родіна» ВО «Кривбасруда», «Криворізького державного залізорудного комбінату», ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником яких є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується записами в моїй трудовій книжці та є загальновідомою обставиною. Під час розслідування причин виникнення в нього професійних захворювань йому стало відомо, що відповідач, під час його роботи в нього порушував норми з охорони праці, не створив безпечні умови праці: шкідливі виробничі фактори на моїх робочих місцях перевищували гранично-допустимі норми. Внаслідок чого, в листопаді 2018 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту (протоколом № 1618) йому було встановлено 3 професійні захворювання: 1) Радикулопатія полісегментарна, попереково-крижова (L4-S1) та шийна (С6-С8), білатерально, переважно зліва, з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), часто рецидивуючий перебіг; 2) Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації з периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня),остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), частими акроангіоспазмами; 3) Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Відповідно до санітарно гігієнічної характеристики умов праці №178/4.6-7 від 23.03.2018р. та Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання №16 від 11.12.2018р. підставою до виникнення в нього професійного захворювання стало те, що він, в тому числі, протягом 1996р.-2007р. працюючи прохідником (підземним) виконував комплекс робіт з підготовки та проходки гірничих виробок різної конфігурації за допомогою прохідницького обладнання. Працюючи у відповідача підземним прохідником він підпадав під дію наступних шкідливих виробничих факторів: важкості праці, дії вібрації локальної, аерозолів переважно фібро генної дії (пил із вмістом вільного кремнію діоксину 10-70%), шуму, несприятливого мікроклімату та напруженості праці. Висновком МСЕК від 07.02.2019 йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності, а також 3 групу інвалідності. В подальшому після переогляду в січні 2020 року % втрати працездатності залишився тим самим. Стан його здоров`я не поліпшується, а лише може погіршитися, що викликає у нього моральні страждання та переживання, внаслідок отриманих професійних захворюванню його постійно турбує стійкий біль та обмеження у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс і нижні кінцівки, більше в ліву ногу, порушену ходу, оніміння в кінцівках, часті судоми в м`язах обох стегон та гомілок, оніміння в кистях, відчуття слабкості в них, утруднену ходу, кашель з харкотинням, задишку при фізичному навантаженні, зниження слуху на обидва вуха, загальну слабкість. Просить суд компенсувати моральну шкоду в розмірі 271245,00 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 11 березня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт спричинення відповідачем моральної шкоди. Вказав, що позивач обґрунтовує позов тим, що тривалий час, зокрема: у період з 09.12.1996 р. до 11.04.2007 р. (10 років 4 місяці) працював підземним прохідником в структурних підрозділах ВО "Кривбасруда", ДП "Криворізький державний залізорудний комбінат", (нині - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), у зв`язку з чим, отримав професійне захворювання, при цьому Позивач не вказує у позовній заяві, тобто приховує той факт, що працював 13 років 4 місяці в шкідливих та небезпечних умовах праці і на інших підприємствах, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача, а також актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.02.2018 р., який був складений ПрАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», зокрема у період: з 08.07.1994 р. до 01.08.1996 р. на ш. № 1 ім Артема РУ ім. Кірова; з 18.12.2007 р. до 31.01.2019 р. в ПрАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ". Позивач звільнився з підприємства Відповідача 11.04.2007 р., при цьому стан його здоров`я не погіршувався під час роботи в ПАТ "Кривбасзалізрудком". Як вбачається з медичного висновку від 09.11.2018 року остаточний діагноз (професійного захворювання) позивачу встановлено у 2018 році, тобто через 11 років після звільнення з підприємства відповідача. Фактично позивач почав хворіти , відповідно до медичних документів, коли перебував у трудових відносинах з ПрАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ". Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.12.1996 по 11.04.2007 працював прохідником (підземним) в Шахтоуправліннях «Октябрське», «Родіна» ВО «Кривбасруда», «Криворізького державного залізорудного комбінату», ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником яких є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11.12.2018 року встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - Радикулопатія полісегментарна, попереково-крижова (L4-S1) та шийна (С6-С8), білатерально, переважно зліва, з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово- тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), часто рецидивуючий перебіг; Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації з периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня),остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), частими акроангіоспазмами; Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) із зазначенням його причини - тривалий стаж роботи 10 років 11 місяців підпадав під дію фізичного навантаження, вібрації та шуму, що перевищували нормативи. Також, відповідно до пункту 16 вказаного Акту професійне захворювання виникло за обставин праці: [PERSON] працюючи з 18.12.2007 по 06.04.2012 прохідником (підземним), з 06.04.2012 по теперішній час прохідником (підземним) (бригадиром) дільниці № б (нарізної) служби головного інженера шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» виконував комплекс робіт з підготовки та проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок в підземних умовах шахти, підпадав під дію факторів: вібрації, шуму, шс перевищують ГДР. фізичного навантаження, показники якого перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць. Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці вих. № 178/4.6-7 від 23.03 ДД і підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області Лет «ті-.-і служба України з питань праці (Держпраці), працював раніше: ВО «Кривбасруда»: шахта «Більшовик» дільниця № 4 з 09.12.1996 по 18.01.1998 підземний (прохідник); шахта «Родіна» дільниця № 5 з 26.01.1998 по 11.12.2007 підземний (прохідник), також протягом 10 років 11 місяців підпадав під шкідливу дію фізичного; навантаження, вібрації та шуму, шо перевищували нормативи. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 07.02.2019 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65% (по радикулопатії 20%, по вібраційній хворобі 40%, туговухість 5%) внаслідок професійного захворювання, а також третю групу інвалідності безстроково, що підтверджується копією виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 12 ААБ № 017053. В подальшому [PERSON] пройшов переогляд, і 25.01.2020 йому було встановлено повторно 65% втрати професійної працездатності (по радикулопатії 20%, по вібраційній хворобі 40%, туговухість 5%), а також третю групу інвалідності, що підтверджується копією виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 076705. Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами: копією медичного висновку ЛЕК Українського НДІ промислової медицини про наявність професійного захворювання від 09.11.2018, протокол № 1618; виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває задишку, кашель, турбує біль та обмеження рухів, утруднену ходу, кашель з харкотинням, зниження слуху на обидва вуха, оніміння в кистях. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 10 років 11 місяців із загального стажу роботи в шкідливих умовах 21 роки 11 місяців, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням і третю групу інвалідності безстроково, однак в подальшому його стан здоров`я не покращився і йому було повторно встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 40 000 грн. Стосовно відшкодування витрат позивача на правову допомогу слід зазначити, що відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 30 січня 2020 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Бузинарською Д.М. було укладено договір про надання правової допомоги № б/н, копію якого позивач надав до суду. Згідно наданій суду квитанції від 06.02.2020 року, що видана адвокатом Бузинарською Д.М., вартість послуг з надання правової допомоги, які були оплачені позивачем, становить 3000 грн. Згідно наданого до суду акту наданих послуг від 06 лютого 2020 року на виконання договору адвокатом Бузинарською Д.М. було витрачено 4 години (попереднє опрацювання документів та законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; вивчення судової практики по аналогічним справам; консультування та підготовка позовної заяви). Також позивач надав квитанцію про сплату коштів за зазначеним вище договором у розмірі 3000 грн., яку в позовній заяві просить стягнути з відповідача 3000 гривень, однак вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" користь [PERSON] , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 442 гривні 50 копійок, оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволено частково, та зазначений розмір відповідає пропорційності задоволенню позовних вимог. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial