Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 16 659,13 грн. за кредитним договором №б/н від 15.07.2008 року, стягнення судових витрат в розмірі 1218,00 грн., посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 14 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями, яку банк просить суд стягнути з останнього. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та письмових поясненнях, просив задоволити. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду, пояснили, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.03.2013 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором. Згідно постанови державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Гуменяка А.С. про закінчення виконавчого провадження від 29.09.2015 року виконавчий документ, а саме виконавчий лист №0907/2-7204/2011 виданий 19.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 37 452,04 грн. за кредитним договором №б/н від 15.07.2008 року, виконано в повному обсязі згідно платіжного доручення. Будь-яких вимог про стягнення коштів, передбачених ст. 625 ЦК України позивачем не ставиться, а тому, на підставі наведеного просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, просили про застосування строку позовної давності (а.с.33-37, 51, 52). Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 15.07.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником прав та обов"язків якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 14 000,00 грн. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 10-16). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. 19.03.2013 року по справі №0907/2-7201/2011, провадження №2/344/577/13 Івано-Франківським міським судом винесено рішення про стягнення з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 37 452,04 грн. за кредитним договором №б/н від 15.07.2008 року. Згідно вказаного рішення суду сума заборгованості складається із: заборгованість за кредитом - 16 182,82 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 13334,70 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5674,90 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1759, 62 грн. (а.с. 6). Рішення суду набрало законної сили 04.06.2013 року. Разом з тим, цим судовим рішенням кредитний договір не було розірвано, а оскільки відповідач не повернув суму заборгованості за кредитом після винесення Івано-Франківським міським судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачем нараховувалися проценти та комісія за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань і штрафи, згідно з умовами договору. Станом на 31.08.2015 нараховано до сплати 52 841,69 грн. Зазначаючи саме таку суму заборгованості, позивач посилається на розрахунок, згідно з яким вона складається з: заборгованість за кредитом - 16 182,82 грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 33 468,83 грн.; заборгованості по пені та комісії за користування кредитом - 3 190,04. Від цієї суми заборгованості слід відняти суму у розмірі 37 452,04 грн., яка була стягнута у відповідності до рішення Івано-Франківського міського суду від 19.03.2013 року, а отже різниця становить 15 389,65 грн. Крім цього, у відповідності до вимог п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 769,48 грн. (а.с. 7-9). Суд не погоджується з вказаним розрахунком і не приймає його як належний доказ з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Однак вказані вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не враховані. Так, як встановлено, рішенням суду від 19.03.2013 року з [PERSON] вже стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором, яка утворилась станом 30.07.2011, у сумі 37 452,04 грн., з яких заборгованість за кредитом - 16 182,82 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 13334,70 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5674,90 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1759, 62 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у своєму розрахунку знову нараховує проценти та комісію за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань і штрафи, згідно з умовами договору, з дати укладання кредитного договору, а саме з 25.07.2008 року, що свідчить про повторне нарахування банком заборгованості по процентам, комісії, пені та штрафним санкціям. Крім цього, згідно постанови державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Гуменяка А.С. про закінчення виконавчого провадження від 29.09.2015 року виконавчий документ, а саме виконавчий лист №0907/2-7204/2011 виданий 19.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 37 452,04 грн. за кредитним договором №б/н від 15.07.2008 року, виконано в повному обсязі згідно платіжного доручення (а.с.38). Відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов"язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов"язання зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 УК україни. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки, зобов"язання невиконане належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що грунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом з тим виникає грошове зобов"язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахуваних на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлено ст. 625 ЦК України. Однак, позовних вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не заявляв. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 11, 209, 524, 530, 598, 599, 610, 612, 625, 629, 1049, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: dismissed