Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ НВП "Золотий колос" про визнання договорів оренди землі недійсними. У позові зазначив, що він є власником двох земельних ділянок площею 2,5529 га - кадастровий номер 4825784200:21:000:0274, та площею 19,7132 га - кадастровий номер 482578400:19:000:0024, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Тамаринської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. В 2016 році позивачу стало відомо, що належні йому вищевказані земельні ділянки використовує без його відома відповідач у справі на підставі договорів оренди землі від 14 грудня 2016 року та від 24 грудня 2016 року, зі строком дії 7 років, які зареєстровані у Новобузькій міській раді Миколаївської області 15 грудня 2016 року та 24 грудня 2016 року, відповідно. Посилаючись на те, що вказані договори оренди землі від 14 грудня 2016 року та від 24 грудня 2016 року з ТОВ НВП "Золотий колос" він не підписував, договори не відповідають його внутрішній волі, просить визнати їх недійсними та стягнути з відповідача судові витрати. У листопаді 2018 року відповідач ТОВ НВП "Золотий колос" подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання дійсними договорів оренди землі, укладені між ТОВ НВП "Золотий колос" та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилаються на отримання [PERSON] орендної плати за користування земельними ділянками, зокрема отримання грошових коштів за 2017 рік, що свідчить про вчинення дій, спрямованих на схвалення та виконання ним умов спірних договорів оренди. Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року позови об"єднано в одне провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримали, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала і просила задовольнити. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 2,5529 га ріллі, кадастровий номер 4825784200:21:000:0274, та площею 19,7132 га ріллі, кадастровий номер 4825784200:19:000:0024, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Тамаринської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень сформовані 04.08.2015 року за №№ 41714586, 41713373, відповідно (а.с.8-9). Згідно договору оренди землі від 14 грудня 2016 року, [PERSON] передав земельну ділянку площею 2,5529 га ріллі, кадастровий номер 4825784200:21:000:0274 в оренду ТОВ НВП "Золотий колос", строком на 7 років (а.с.46-47). 15 грудня 2016 року даний договір зареєстровано державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області Альбертін О.В. за №18111627, про що надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №76170307 від 18 грудня 2016 року (а.с.11). Крім того, згідно договору оренди землі від 24 грудня 2016 року, [PERSON] передав земельну ділянку площею 19,7132 га ріллі, кадастровий номер 4825784200:19:000:0024 в оренду ТОВ НВП "Золотий колос", строком на 7 років (а.с.44-45). 24 грудня 2016 року даний договір зареєстровано державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області Альбертін О.В. за №18350957, про що надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №77219513 від 27 грудня 2016 року (а.с.10). Як зазначила представник відповідача дата договору до реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 грудня 2016 року була внесена помилково, оскільки 20 грудня 2016 року з [PERSON] договір оренди земельної ділянки не укладався. Позивач ствердив, що спірні договори оренди землі від 14 грудня 2016 року та від 24 грудня 2016 року, укладені від його імені, підписані не ним, а іншою особою, тобто укладені без його волевиявлення. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Та обставина, що позивач не підписував оспорюваних договорів оренди землі знайшла підтвердження у висновку судової почеркознавчої експертизи №72, виконаної Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром 29 травня 2019 року, згідно з яким підпис від імені [PERSON] у графі "Орендодавець" в договорі оренди землі від 14 грудня 2016 року, сторонами якого зазначені [PERSON] та ТОВ НВП "Золотий колос", виконаний не [PERSON] , а іншою особою; підпис від імені [PERSON] у графі "Орендодавець" в договорі оренди землі від 24 грудня 2016 року, сторонами якого зазначені [PERSON] та ТОВ НВП "Золотий колос", виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.120-126). В силу ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним - ст.204 ЦК України. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі і сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом - ч.1 ст.205 ЦК України. За нормою ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально - ст.14 Закону України "Про оренду землі". Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст.18 Закону). Відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) ТОВ НВП "Золотий колос" не доведено існування волевиявлення позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] на укладення спірних договорів оренди землі від 14.12.2016 року та від 24.12.2016 року. Доводи відповідача про те, що [PERSON] отримував орендну плату, зокрема грошові кошти за 2017 рік свідчить про наявність його волевиявлення на укладення договорів, є необґрунтованими, оскільки не підтверджують дійсність самих договорів, які позивач не підписував, а відтак і не виражав свою волю на їх укладення. Той факт, що позивач взагалі отримував орендну плату не підтверджено будь-якими доказами. Доказів того, що позивач уповноважив іншу особу підписати спірні договори суду не надано. Оскільки позивачем за первісним позовом доведено, що договори оренди землі від 14.12.2016 року та від 24.12.2016 року не відповідають вимогам ст.203 ЦК України щодо наявності вільного волевиявлення учасників правочину, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом про визнання цих договорів недійсними. Що стосується зустрічного позову про визнання дійсними спірних договорів оренди від 14.12.2016 року та від 24.12.2016 року, укладених між [PERSON] та ТОВ НВП "Золотий колосс", суд вважає такі позовні вимоги необґрунтованими в силу їх безпідставності та недоведеності, а тому, в їх задоволенні слід відмовити. Вказані ТОВ НВП "Золотий колосс" обставини на обґрунтування дійсності оспорюваних договорів спростовується вище наведеними доказами. За нормами ст.141 ЦПК України, суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача 3659,84грн., з яких 1409,60 грн. судовий збір, 2250,24 грн. вартість експертизи згідно рахунку №105/2019о від 11.05.2019 р. та квитанції про оплату №36 від 20.05.2019 року.

Outcome: approved