Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду був уточнений, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що укладений 16.11.2020 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ "Сол-Проперті", визнати за позивачем право власності на вказаний об`єкт нерухомості з тих підстав, що зазначена квартира належить позивачу та відчужена без його волевиявлення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу стало відомо про те, що 16.11.2020 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ "Сол-Проперті" укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що приватним нотаріусом були порушені вимоги іпотечного договору на вищевказану квартиру та він не мав права проводити державну реєстрацію за іншою особою, оскільки відповідно до умов договору, для задоволення вимог кредитора в позасудовому порядку необхідно було укласти окремий договір, також, вказана квартира використовується позивачем як місце постійного проживання. Виходячи з викладеного, оскільки спірна квартира вибула з володіння позивача не з його волі, і на даний час перебуває у власності ТОВ "Сол-Проперті", позивач з урахуванням поданих уточнень просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, визнати за позивачем право власності на вказану квартиру. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 30.11.2020 року задоволенно клопотання позивача про забезпечення позову. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.04.2021 року уточнену позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Представник ТОВ «Кей-Колект» надав відзив на позов в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідачем ТОВ "Сол-Проперті" у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову. Третя особа не надала пояснення на позовну заяву. Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 26.10.2007 року між [PERSON] і ПАТ "УКРСИББАНК", правонаступником якого є ТОВ "КЕЙ-КОЛЛЕКТ" було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11241972000. Згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту № 11241972000 банк зобов`язався надати позичальнику споживчій кредит в сумі 24 000,00 доларів США. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, у забезпечення виконання грошових зобов`язань позичальником було укладено договір іпотеки (нерухомого майна) від 26.10.2007 року, предметом якого стала 4-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір іпотеки нерухомого майна був посвідчений 26.10.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 10561. 15.11.2012 року постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімовою Т.М. на підставі виконавчого листа №6-2333/11 від 18.05.2015 року було відкрито виконавче провадження №35242727. 15.11.2015 року постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімовою Т.М. від 15.11.2012 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Позивача листом від 02.04.2014 року №732232-юр ТОВ "КЕЙ-КОЛЛЕКТ" повідомило про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири [ADDRESS] , з 31.07.2015 року є ТОВ "КЕЙ-КОЛЛЕКТ". Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23322460 від 31.07.2015 року. Запис внесений приватним нотаріусом Суперфіном Б.М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.02. 2016 року, визнано протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. як Державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЛЕКТ". Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЛЕКТ", рішення набрало законної сили. Відповідно до ст.33 Закону Украни «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Статтею 36 Закону України «Про» іпотеку» встановлено порядок позасудового врегулювання та проголошено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Так, відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, аналогічна кореспондуюча норма зазначена в ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачає, що у випадку, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 Листопада 2009 року № 9 судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Пунктом 4.1. договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: 4.1.1.у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання забезпечено іпотекою за цим договором. Пунктом 4.2. договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулюванні у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Пунктом 5.1. договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоду про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Пунктом 5.2., п.п. 5.2.1., п.п. 5.2.2. договору іпотеки передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 5.2.1. передача Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку, встановленому законом «Про іпотеку». 5.2.2. Отримання Іпотекодержателем право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку встановленому Законом України «Про іпотеку». Оскільки окремий договір про задоволення вимог Іпотекодержателя між Позивачем та ТОВ «Кей-Колектор» не укладався, відповідачами порушено право позивача як власника нерухомого майна та іпотекодавця. Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Фактично відповідачі незаконно позбавили позивача права власності на квартиру, не укладаючи окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Платити Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц. Що стосується позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру суд зазначає наступне. Згідно положень ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому, вимоги про визнання права власності за позивачем не підлягають задоволенню, оскільки позивач має право у визначений законом спосіб здійснити документальне оформлення наявного у нього права власності у відповідності до рішення суду, після набрання ним законної сили. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: partial