Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила провести поділ сумісно нажитого майна подружжя та визнати за неї право власності на ? частину житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 72,5 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, який розташований на земельній ділянці, площею 0,0653 га, за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.10.1974 року. Розірвання шлюбу з відповідачем зареєстровано 26 березня 1997 року у відділі РАЦС Корабельного районного управління юстиції м.Миколаєва, актовий запис № 129. Під час перебування у шлюбі і до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у 1997 році, ними за спільні кошти було придбано житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перед розірванням шлюбу відповідач визнавав право спільної сумісної власності на придбане майно, а тому вони усно домовилися про добровільний поділ спільного майна. Проте, відповідач, не обмежуючи позивача у володінні та користуванні спільним майном,протягом тривалого часу уникав укладення договору про поділ спільного сумісного майна. У 2013 році відповідач, заперечуючи право позивача, зажадав залишити лише собі майно, що було придбане за час шлюбу і є спільним. Звернувшись до Миколаївської міської ради відповідач одержав відповідне рішення від 12.12.2013 року № 36/41, 16.01.2014 року отримав Свідоцтво про право власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] у місті Миколаєві, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вважає, що про порушення свого права власності вона дізналася з моменту оформлення відповідачем права приватної власності на спільне майно подружжя і відкритого заперечення відповідачем її права власності, а тому вважає, що її порушене право підлягає захисту в судовому порядку. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак направила у судове засідання свого представника, який позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заперечень проти задоволення позову до суду не надав, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. За відсутності заперечень з боку позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 1974 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 26 березня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м.Миколаєва, актовий запис № 129, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4) За час шлюбу, 13.07.1985 року, сторони за власні кошти придбали житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 600,00 кв.м, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі- продажу вказаного будинку, посвідченого 13.07.1985 року старшим державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2330.( а.с.5-6) На момент розірвання шлюбу сторони досягли усної домовленості щодо добровільного поділу спільного майна подружжя. Проте, відповідач, не обмежуючи позивача у володінні та користуванні спільним майном,протягом тривалого часу уникав укладення договору про поділ спільного сумісного майна. Рішенням Миколаївської міської ради № 36/41 від 12.12.2013 року [PERSON] на його звернення про передачу у власність земельної ділянки була надана земельна ділянка площею 653 кв.м для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в місті Миколаєві (а.с.14). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано тільки за [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.01.2014р. та Свідоцтвом про право власності від 16.01.2014 року, індексний номер 16230897 ( а.с.12,13). Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. При цьому позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Оскільки позивач дізналася про порушення свого права з моменту оформлення відповідачем права приватної власності на земельну ділянку у 2014 році, отже, строки позовної давності для звернення до суду не пропустила. З даних технічного паспорту спірного будинку, виготовленого 20.09.2013 року, вбачається, що спірне майно складається з житлового будинку літ."А-1" загальною площею 72,5 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м, вбиральні літ."В", гаражу літ."Г", погрібу літ."Гпд", літньої кухні літ."Д", котельної літ."Е", душу літ."Ж", тамбуру до літньої кухні літ."д", споруд І,ІІ та огорожі № 4,5,6. Добровільно провести поділ сумісного майна, а саме, поділ вищевказаного житлового будинку сторони не домовилися. Таким чином, існують всі підстави для поділу сумісно нажитого майна подружжя, а саме житлового будинку по [ADDRESS] в м. Миколаєві, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ч. 1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69- 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що вказаний житловий будинок ділиться між позивачкою та відповідачем у рівних частках, тобто по 1/2 частини зазначеного житлового будинку кожному.

Outcome: approved