Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

02.10.2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. В позові позивач посилався на те, що в листопаді 2003 року він з дружиною придбали у відповідача житловий будинок [ADDRESS] і з того часу вони постійно проживали в цьому будинку і користувалися земельною ділянкою, вони мають право на будинок за набувальною давністю, прохає визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] за набувальною давністю, визнати право власності на земельну ділянку, передану для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, розташовану в [ADDRESS]. 17.11.2014 року до суду звернувся позивач з уточненою позовною заявою, в якій посилався на те, що в листопаді 2003 року він з дружиною придбали у відповідачів: [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] і з того часу вони постійно проживали в цьому будинку і користувалися земельною ділянкою, вони мають право на будинок за набувальною давністю, прохає визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] за набувальною давністю, визнати право власності на земельну ділянку, передану для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, розташовану в [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що в листопаді 2003 року він з дружиною придбали у відповідачів: [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] і з того часу відкрито безперервно постійно користувалася даним будинком і земельною ділянкою, прохає визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] за набувальною давністю, визнати право власності на земельну ділянку, передану для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, розташрвану в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] позов визнала, суду пояснивши, що в листопаді 2003 року вона зі своїм чоловіком продали позивачу належний їм на праві спільної часткової власності будинок [ADDRESS] і з цього часу позивач відкрито та безперервно користувався житловим будинком і земельною ділянкою, місце проживання її чоловіка [PERSON] їй не відоме, посвідчувати нотаріально договір купівлі-продажу своєї частки будинку вона не бажає, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та беспосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановив наступні обставини: 11.12.2002 року між [PERSON] та відповідачами у справі державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Я.О. було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], відповідно до якого відповідачі придбали у свою власність по 1/2 частині даного будинку, що підтверджується його копією (а.с.28). 11.12.2002 року між [PERSON] та відповідачами у справі державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Я.О. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS], розміром 0,25 га, відповідно до якого відповідачі придбали у свою власність по 1/2 частині даної земельної ділянки, що підтверджується його копією (а.с.29). 04.02.2003 року комунальним підприємством "Імпульс" Пологівської райради Запорізької області договір купівлі-продажу будинку зареєстрований за №5270 в реєстраційній книзі №26 (а.с.28). З 01.11.2003 року по день подання позову до суду: 02.10.2014 року позивач проживає в даному житловому будинку, безперервно та відкрито користується житловим будинком, що підтверджується поясненнями позивача та відповідача: [PERSON] 19.01.2015 року до суду надійшов витяг з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданий реєстраційною службою Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, відповідно до якого інформація про обтяження та іпотеку будинку відсутня. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного: Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває на нього право власності. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (редакції 2003 року) правила статті 344 Цивільного Кодексу України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (редакції 2003 року) кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року. Судом встановлено, що позивач заволодів будинком [ADDRESS], 1/2 частина якого належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 11.12.2002 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Я.О., зареєстрованого 04.02.2003 року в комунальному підприємстві "Імпульс" Пологівської районної ради за №5270 в реєстровій книзі №26, 1/2 частина якого належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 11.12.2002 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Я.О., зареєстрованого 04.02.2003 року в комунальному підприємстві "Імпульс" Пологівської районної ради за №5270 в реєстровій книзі №26, з 01.11.2003 року і продовжував відкрито, безперервно володіти ним до дня звернення з позовом до суду: 02.10.2014 року, а саме більше ніж протягом 10 років і тому набув відповідно до ст.344 ЦК України права власності на цей будинок. Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Відповідно до ч.1 ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання користування. Відповідно до ч.2 ст.119 ЗК України передача земельної ділянки у власність або користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим кодексом. Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду, тоді як порядок набуття права власності на земельну ділянку, передбачений ст.119 ЗК України, останній не дотриманий позивачем. А тому позов підлягає задоволенню в тій частині, яка грунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами і доведена дослідженими судом доказами.

Outcome: partial