Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості в розмірі 446549,32 грн., шляхом визнання за ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" права власності на неї за вартістю встановленого субєктом оціночної діяльності на момент реєстрації права власності. Позов обґрунтовувався тим, що 17 січня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ПП «Альбатрос» був укладений кредитний договір, на підставі якого банк надав позичальнику кредит в сумі 195,5 тис. грн, строком до 16 січня 2015 року. У цей же день забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS]. 19 лютого 2015 року на підставі договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" набуло право вимоги за зобовязаннями, що випливають з кредитного та іпотечного договорів. У звязку із неналежним виконанням позичальником та поручителем своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати процентів, станом на 25 травня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 446 549 грн. 32 коп. у звязку з чим позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки та визнати за ним право власності на нерухоме майно. Представник позивача у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що кредитний договір укладався з АКІБ "УкрСиббанк", а не з ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", яка є неналежним позивачем по справі, а також вказуючи на неспівмірність наявної за відповідачем кредитної заборгованості із вартістю предмета іпотеки, просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ПП "Альбатрос" в судове засідання не зявився, будь-яких письмових пояснень з приводу поданого позову до суду не подавав. Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 січня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та приватним підприємством "Альбатрос" було укладено кредитний договір № 11283534000, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 195 500 грн., з кінцевим терміном повернення по 16 січня 2015 року (а.с. 6-9). На забезпечення виконання кредитного договору, 17 січня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності останньому на підставі договору дарування квартири від 8 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 32 (а.с. 11-12). У зв"язку з неналежним виконанням ПП "Альбатрос" зобовязань за кредитним договором у нього станом на 20 лютого 2013 року виникла заборгованість за цим договором у розмірі 215 541 грн. 29 коп., яка складається з: 144 297, 64 - заборгованість за кредитом (залишок заборгованості за тілом кредиту); 71 094, 38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 85, 08 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 64, 19 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2013 року позов ПАТ "УкрСиббак" задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ПП "Альбатрос" та [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббак" заборгованість за кредитним договором у сумі 215 541 грн. 29 коп. (а.с. 25,26). 19 лютого 2015 року між ПАТ "УкрСиббак" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" було укладено договір факторингу та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за якими ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" набуло право вимоги за зобовязаннями, що випливають з кредитного та іпотечного договорів від 17 січня 2008 року (а.с. 14-22). У зв"язку з невиконанням рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2013 року та подальшим невиконань зобовязань за кредитним договором станом на 25 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 446 549 грн. 32 коп., яка складається з: 144 297,64 - заборгованість за тілом кредиту; 150 363,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 144 083,84 грн. - інфляційні втрати; 7 803,85 грн. - 3 % річних (а.с. 35-39). З урахуванням вказаного позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на належний відповідачу предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Так, позичальник порушив умови кредитного договору у звязку з чим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2013 року стягнуто солідарно з ПП "Альбатрос" та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 215 541 грн. 29 коп., проте вказане рішення суду лишилося невиконаним у звязку з чим новий кредитор ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" просив про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення усієї суми заборгованості у розмірі 446 549 грн. 32 коп., а не лише простроченої. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься і в ст. 24 Закону України «Про іпотеку». Так, представник відповідача посилався на те, що іпотекодавець [PERSON] не був належним чином повідомлений про зміну кредитора у зобовязанні, а тому вказував, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не набув права кредитора та не має права вимоги до відповідача. Проте суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" направлялося повідомлення про відступлення права грошової вимоги та права за іпотечним договором позичальнику ПП "Альбатрос", директором й одночасно майновим поручителем якого є відповідач [PERSON], та яке згідно зворотнього повідомлення про вручення ним було отримано особисто 17.03.2015 р. (а.с.24). Крім того, неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобовязання не новому, а колишньому кредитору. Проте, ані ПП "Альбатрос", ані [PERSON] не проводили жодного погашення ні ПАТ «УкрСиббак», ні ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" починаючи з грудня 2009 року . Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Станом на день предявлення даного позову заборгованість не погашена. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору; за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки сторонами визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечене іпотекою за цим договором, в інших випадках відповідно до чинного законодавства. Згідно п. 4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до цього договору та Закону України «Про іпотеку» та з інших, передбачених законодавством України підстав. Відповідно до п. 4.3 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя визначати підстави та спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, умовами договору іпотеки передбачено право банку обирати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема й шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного; договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до висновку №5049 від 6 жовтня 2015 року про оцінку обєкта нерухомості квартири [ADDRESS], проведеної субєктом оціночної діяльності [PERSON], оціночна вартість предмета іпотеки складає без ПДВ 806 300 грн, а заявлена позивачем сума заборгованості - 446 549 грн. 32 коп. Водночас, суд звертає увагу на те, що позичальник має тривалу прострочену заборгованість, яка у період з січня 2010 по час розгляду справи фактично жодним чином не погашається, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2013 року про солідарне стягнення заборгованості з ПП "Альбатрос" та [PERSON] до теперішнього часу не виконане, що завдає порушення законних прав позивача на володіння належним йому майном, при цьому будь-яких доказів вчинення заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку відповідачем суду не надано. Разом з тим, згідно вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про звернути стягнення на предмет іпотеки, - квартири№ 46 по вул. Перша Партизанська, 1 у м. Житомирі, що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 січня 2008 року у сумі 446 549 грн. 32 коп., шляхом визнання за ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" права власності на вказану квартиру, вартістю у розмірі 806 300 грн. згідно висновку субєкта оціночної діяльності №5049 від 06 жовтня 2015 року. Крім того, згідно зі статтею 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: approved