Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

31.08.2016 року [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ректор комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії, про стягнення моральної шкоди, в якому вона зазначила про те, що з 2005 року вона працює в комунальному закладі Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти методистом навчально-методичного відділу моніторингу якості освіти та ЗНО. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 29.06.2011 року, вона є матір'ю дитини: сина - [PERSON], [INFO]. З батьком дитини у шлюбі вона не перебувала та не перебуває. Дитину вона виховує та утримує сама, батько не бере участі у вихованні дитини. Згідно довідці Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради від 29.08.2016 року за адресою: вул. Комінтерна, буд. 51, м. Суми, зареєстровані вона та її син. 14.06.2016 року вона звернулася до в. о. ректора комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти [PERSON] з заявою про надання їй додаткової щорічної відпустки як одинокій матері загальною тривалістю 20 календарних днів, а саме: за 2015 рік - 10 календарних днів та за 2016 рік тривалістю 10 календарних днів відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" та п. 3.10 Колективного договору, укладеного між трудовим колективом комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти та адміністрацією на 2015 - 2019 роки. Відпустки їй надано не було, заява була залишена без реагування, що є свідченням протиправної бездіяльності відповідача. 16.08.2016 року вона повторно звернулася з аналогічною заявою про надання їй додаткової відпустки з 19.08.2016 року, яка їй також не була надана та 25.08.2016 року вона отримала відповідь про неможливість надання їй додаткової відпустки, оскільки нею не було підтверджено статус одинокої матері, а для підтвердження права на зазначену відпустку роботодавцю має бути пред'явлений будь-який документ, якими можуть бути: рішення суду про позбавлення доповідача батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду щодо участі батька у вихованні дитини, ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у страві за позовом про стягнення аліментів, може бути акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації тощо. Даний лист не має посилання на жоден нормативно-правовий чи законодавчий акт, яким був затверджений перелік таких документів. Як вона зазначала вище, у шлюбі з батьком дитини вона не перебувала та не перебуває, а складання акту соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, несе у собі комісійне обстеження її житла, отримання конфіденційної інформації про неї та її дитину, що є втручання у її власне життя; в подальшому така комісія повинна зібрати, зберігати, використати та поширити конфіденційну інформації про неї та її дитину. За ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України "Про захист персональних даних" поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу з баз персональних даних за згодою суб'єкта персональних даних; поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Одночасно з цим, порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю бази персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону (ч. 1 ст. 16 Закону України "Про захист персональних даних" ) . Вищезазначені норми та поняття закріплені, крім того, і в Законі України "Про інформацію" , а саме: ч. 2 ст. 11 - не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Відповідно до ст. 32 Конституції України, ч. 1 ст. 302 ЦК України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, отже, жодна зазначена у листі комісія не має прав та повноважень на збирання інформації, що може бути правопорушенням, відповідальність за яке встановлена ст. 182 КК України. Відповідно до ст. 182-1 КЗпП України жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі) , а також особі, яка взяла дитину під опіку, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Зазначена відпустка надається понад щорічні відпустки, передбачені ст. ст. 75, 76 КЗпП України, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переноситься на інший період або продовжується у порядку, визначеному ст. 80 КЗпП України. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі) , а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Відповідно до п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України "Про відпустки" щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку) , які виховують дитину без батька (матері) . Визначення "одинокої матері" наведено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року, а в п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України "Про відпустки" визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька. Так згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама. Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити матері, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена) . Вона вважає відмову в наданні їй щорічної додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері та витребування документів, які не визначені жодним нормативно-правовим актом, неправомірними. Крім того, відповідно до п. 5.1.6 Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2011 - 2015 роки, укладеної між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України - центральним органом виконавчої влади та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України - повноважним представником найманих працівників відповідно до Закону України "Про колективні договори і угоди" , Генеральної угоди, законів про освіту, інших законодавчих актів України, забезпечено контроль за наданням працівникам галузі щорічних відпусток відповідної тривалості згідно з чинним законодавством. Положення Угоди діють безпосередньо та поширюються на працівників закладів освіти, науки та осіб, які навчаються, та які перебувають у сфері дії сторін Угоди, і є обов'язковими для включення до колективних договорів, угод нижчого рівня (п. 1.4. ) . П. 6.1.1. цієї ж Угоди Мінсоцполітики гарантує вживати заходів для дотримання в закладах освіти і науки законодавства про оплату праці. П. 6.4. Колективного договору з метою забезпечення соціального захисту працівників Сумського інституту післядипломної освіти передбачено надання матеріальної допомоги. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 по справі № 1-13/2013 згідно ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене в ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону, як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення в п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, за яким, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов'язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров'я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Ст. 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 57 Закону України "Про освіту" держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Виплата допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним та науково-педагогічним працівникам провадиться за основною посадою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року № 78 "Про реалізацію окремих положень ч. 1 ст. 57 Закону України "Про освіту" , ч. 1 ст. 25 Закону України "Про загальну середню освіту" , ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 22 Закону України "Про позашкільну освіту" у розмірі посадового окладу (ставки заробітної плати) незалежно від тижневого (річного) навантаження чи обсягу виконуваної роботи. Ця матеріальна допомога є обов'язковою. Отже, виплата педагогічним та науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки відповідно до ст. 57 Закону України "Про освіту" та постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року № 78 передбачає також виплату цим працівникам також і матеріальної допомоги, зокрема, для вирішення соціально-побутових питань, передбаченої п/п 5 п. 4 наказу Міністерства освіти і науки від 26.09.2005 року № 557, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.10.2005 року за № 1130/11410. Наказами відповідача за її заявами їй надавалася щорічна відпустка за 2009, 2010, 1014. 2015 роки. Проте, матеріальну допомогу на оздоровлення за зазначені роки було виплачено в розмірі 0,5 розміру її посадового окладу, а матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за зазначені роки взагалі не надавалася. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним в ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Умови оплати праці педагогічним працівникам, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення передбачених законом, гарантій, пільг і компенсацій (ст. 33 Закону № 3723-ХІІ) . Аналіз зазначених положень законів дає підстави для висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входить до системи оплати праці методиста. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 вказав на те, що скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена (ухвала Вищого адміністративного суду України від 13.11.2013 року, справа К/9991/24879/11) . Вона вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити частину недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2009, 2010, 2014, 2015 роки в розмірі 0,5 посадового окладу методиста та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2009, 2010, 2014, 2015 роки в розмірі посадового окладу методиста. У зв'язку з тим, що відповідач позбавив її права вчасно скористатися законними коштами, їй заподіяно моральну шкоди, яку вона оцінює в розмірі 3000 грн. . Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника в сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року (зі відповідними змінами) роз'яснено про те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13.01.2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо) , яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи вищевикладене, зазначені у позові норми матеріального права, враховуючи положення Міжнародного документа від 14.05.1981 року № R(81)7, відповідно до якого: "учитывая, что судопроизводство нередко носит настолько сложный, длительный и дорогостоящий характер, что частные лица, особенно находящиеся в экономически неблагоприятном положении, испытывают трудности в осуществлении своих прав в государствах-членах (абз. 3) , ...Принятие к судопроизводству не должно оговариваться уплатой стороной государству какой-либо денежной суммы, размеры которой неразумны применительно к рассматриваемому делу (п. 11) . В той степени, в которой судебные издержки являются явным препятствием для доступа к правосудию, их следует, по возможности, сократить или аннулировать" (п. 12) , вона просила суд: 1. Зобов'язати комунальний заклад Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти надати їй щорічну додаткову оплачувану відпустку загальною тривалістю 20 календарних днів: 10 календарних днів за 2015 рік та 10 календарних днів за 2016 рік без урахування святкових і неробочих днів. 2. Стягнути з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти частину недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку із щорічною відпусткою за 2009, 2010, 2014, 2015 роки в розмірі 0,5 посадового окладу методиста та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2009, 2010, 2014, 2015 роки в розмірі посадового окладу методиста. 3. Стягнути з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти понесені нею судові витрати. 4. З метою об'єктивного та всебічного розгляду справи витребувати від відповідача належним чином завірені копії: - наказів про надання відпустки за 2009, 2010, 2014,2015 роки; - розрахункових листів за 2009, 2010, 2014, 2015 роки; - колективного договору, укладеного між трудовим колективом комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти та адміністрацією на 2015 - 2019 роки. 5. Для визначення ціни позову витребувати від відповідача: - довідку про розмір її посадового окладу; - довідку про середньомісячну заробітну плату (вхідний № 28634/16 від 31.08.2016 року) (а. с. 2 - 7) . 21.12.2016 року представниця відповідача за договором адвокат Бордюк Юлія Володимирівна надала суду відгук на позовну заяву ректора комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти [PERSON], в якому зазначено про те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми 02.06.2016 року було відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] до комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ректор комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти [PERSON] про надання щорічної додаткової відпустки. За результатами ознайомлення із змістом позовної заяви він повідомляє суд про наступне. Пред'явлений позов він вважає безпідставним та необґрунтованим. Проти позовної заяви заперечує в повному обсязі, бо вважає вимоги [PERSON] невмотивованими з огляду на таке. [PERSON] працює на 0,5 ставки методиста навчально-методичного відділу моніторингу якості освіти та ЗНО в комунальному закладі Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти. 14.06.2016 року позивачка звернулася до відділу кадрів інституту із заявою про надання їй додаткової соціальної відпустки як одинокій матері тривалістю 20 календарних днів з 03.08.2016 року до 22.08.2016 року. До заяви були додані копії наступних документів: свідоцтво про народження дитини, довідки з місця реєстрації, довідки з місця роботи батька дитини. Наказ по закладу про надання позивачці соціальної відпустки, як матері одиначці, жінці, яка сама виховує дитину, не видавався, через відсутність правових підстав для цього. До заяви про надання відпустки не було додано документів, які достовірно засвідчували б той факт, що батько дитини не приймає участі у вихованні дитини. [PERSON] було запропоновано надати документи, які достовірно засвідчували б той факт, що батько дитини не приймає участі у вихованні дитини. Така позиція адміністрації інституту є правомірною з огляду на таке. Визначення "одинокої матері" наведено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 та в п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України "Про відпустки" . Оскільки п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України "Про відпустки" визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (аліменти) для надання відпустки значення не має. Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька) . Ст. 157 СК України визначає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Відповідно до листа Мінсоцполітики України від 30.05.2014 року № 193/13/123-14 для підтвердження права на соціальну додаткову відпустку одинокій матері роботодавцю має бути пред'явлений працівником будь-який офіційно складений, оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Одним із таких документів може бути: рішення суду про позбавлення батьківських прав; ухвала суду чи постанова слідчого про розшук батька у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, у якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів в акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи (садочка) про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з учителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо. Тобто, для отримання соціальної додаткової відпустки, окрім заяви про надання цієї відпустки, копії свідоцтва про народження дитини, позивачка мала надати роботодавцю один із зазначених вище чи будь-який інший документ, що підтверджує відсутність участі батька у вихованні дитини. Зокрема, адміністрацією інституту [PERSON] було рекомендовано звернутися до первинної профспілкової організації, яка вповноважена створити соціально-побутову комісію та скласти акт про відсутність участі батька у вихованні дитини. Від пропозиції скласти акт соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією інституту, про факт відсутності участі батька у вихованні дитини, позивачка відмовилася. Дотепер будь-яких інших документів, якими підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини до відділу кадрів інституту не надходило. Він звертає увагу суду на те, що з даного приводу позивачка зверталася із заявою до Департаменту освіти та науки та отримала аналогічну відповідь. Отже, відпустка [PERSON] не була надана з підстав відсутності будь-якого офіційно складеного, оформленого і засвідченого в установленому порядку документу, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Обґрунтування позивачкою свого небажання надати документи, якими підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини, законодавством про захист персональних даних, є безпідставним. З приводу порушення адміністрацією інституту права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Він вважає таку вимогу неправомірною. Позивачка працює на 0,5 ставки методиста навчально-методичного відділу моніторингу якості освіти та ЗНО. Матеріальна допомога на оздоровлення [PERSON] була виплачена у відповідності до Закону України "Про оплату праці" , Закону України Закону України "Про освіту" в розмірі посадового окладу. Враховуючи вищенаведене, він просив суд відмовити позивачці в задоволенні позовної заяви як такої, що є необґрунтованою (а. с. 48, 49) . 15.06.2018 року [PERSON] надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву (уточнену) , в якій вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми слухається цивільна справа № 592/8019/16-ц за її позовом до комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти, третя особа [PERSON] . На даний час виникла необхідність уточнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 29.06.2011 року, вона є матір'ю дитини: сина - [PERSON], [INFO]. З батьком дитини у шлюбі вона не перебувала та не перебуває, разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть. Дитину вона виховує й утримує сама. Згідно з довідкою Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради від 29.08.2016 за адресою: вул. Комінтерна, буд. 51, м. Суми, зареєстровані вона та її син. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Ч. ч. 2 - 4 цієї норми визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 14.06.2016 року вона звернулася до в. о. ректора комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти [PERSON] із заявою про надання їй додаткової соціальної відпустки як одинокій матері загальною тривалістю 20 календарних днів, за 2015 рік - 10 днів, 2016 рік - 10 днів, відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" та п. 3.10. Колективного договору комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти. Вона просила суд урахувати щодо надання додаткової відпустки. Заява була залишена без реагування більше 2-х місяців, що є свідченням порушення її прав, а саме: 1) відповідно до ст. 141 КЗпП України "власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержувати законодавства про працю, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту" ; 2) Закону України "Про звернення громадян" : ст. 15 "керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань) , зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) " ; ст. 18 "одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги" ; ст. 19 "об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги" ; "письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення" ; ст. 20 "Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів" . Отже, протягом 2-х місяців її звернення не розглядалось, повідомлення про додатковий термін вивчення до сорока п'яти днів не надходило, про розгляд суті зазначеного питання не повідомляли, письмової відповіді вона не отримала. Вона вважає, що третя особа відповідач [PERSON] , як керівник закладу, згідно ст. 24 Закону України "Про звернення громадян" , має відповідати за порушення зазначеного законодавства. 3) Згідно ст. 55 Закону України "Про освіту" (Відомості Верховної Ради УРСР (ВВР) , 1991, № 34, ст. 451) (чинний на 2016 рік) були порушені права щодо її особистості як педагогічного працівника на "захист професійної честі, гідності" , "користування подовженою оплачуваною відпусткою" та ст. 57 "Гарантії держави педагогічним, науково-педагогічним працівникам та іншим категоріям працівників навчальних закладів. Держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам: "правовий, соціальний, професійний захист" . Новий закон "Про освіту" від 05.09.2017 року № 2145-VIII, ч. 1 ст. 57 "Держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам: правовий, соціальний, професійний захист" - це суперечить тому, що відповідач позбавив її права вчасно скористатися відпусткою на дитину у літній період, коли педагогічні працівники приєднують до основної щорічної відпустки додаткові. Також відповідач позбавив її скористатись правом вибору у зручний для неї час відпусткою, про що зазначено в законі "Про відпустки" . Право вчасно скористатися законними додатковими відпустками не у період навчального процесу, а в літній період, підтверджує те, що відповідач порушив "дотримання законності та порядку" відповідно п. 5.3. Статуту комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про вищу освіту" "дотримання законності та порядку" , ст. 141 КЗпП України "власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержувати законодавства про працю, уважно ставитися до потреб і запитів працівників" . Не отримавши відповіді більше 2-х місяців з першого звернення вона була змушена звернутися повторно до відповідача [PERSON] надати їй відповідь з обґрунтуванням. Не реагування на звернення відповідачем та порушення відповідачем її соціальних гарантій змусило її звернутися на гарячу урядову лінію Верховної Ради України за реєстраційним № 549/95/30, де її звернення було перенаправлено до Департаменту кадрового забезпечення Міністерства освіти і науки України, їх звернення - на Департамент освіти і науки м. Суми, де "замкнуте коло" , окрім листів, не надало юридичної допомоги та не вирішило даного питання. Після повторного звернення ґрунтовного роз'яснення вона знову не отримала. Відповідач в усній формі їй довів про те, що вона повинна підтвердити свій статус "одинокої матері" , тобто те, що батько не бере участі у вихованні дитини, актом, складеним соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією інституту. Як вона зазначала вище, у шлюбі з батьком дитини вона не перебувала та не перебуває, а складання акту соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, несе в собі комісійне обстеження її житла, отримання конфіденційної інформації про неї та її дитину, що є втручання у її власне життя; в подальшому така комісія повинна зібрати, зберігати, використати та поширити конфіденційну інформації про неї та її дитину. Тобто відповідач запропонував скласти акт у протилежність ст. 32 Конституції України, ч. 1 ст. 302 ЦК України "ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини" , що є порушенням її соціальних, персональних і моральних прав. 25.08.2016 вона отримала відповідь "Про розгляд звернення" , де відповідач посилається на лист Мінсоцполітики України від 30.05.2014 року № 193/13/123-14, що для підтвердження права на соціальну додаткову відпустку їй треба пред'явити будь-який офіційно складений, оформлений, засвідчений документ. Вона надала відповідачу всі офіційні документи, які в неї є на руках: 1) свідоцтво про народження дитини; 2) довідка про склад сім'ї (ЦНАП м. Суми) ; 3) паспортні дані (особова справа) ; 4) довідка з місцезнаходження роботи батька. Довідок із суду вона не має, тому і надати вона їх не могла. У відгуку на позовну заяву відповідач цитує, "окрім заяви про надання цієї відпустки, копії свідоцтва про народження дитини, позивачка мала надати роботодавцю один із зазначених вище чи будь-який документ, що підтверджує відсутність участі батька у вихованні дитини" . Відповідач показав суду, що він бреше, а саме: перелічує не всі надані нею документи, і доводить суду дурню, про те, що акт профспілкової організації є документом, а довідка про склад сім'ї, копії паспортних даних в особовій справі за місцем роботи та довідка з місцезнаходження роботи батька не є документами. З приводу наданих нею документів вона неодноразово зверталась до відділу кадрів комунального закладу Сумський державний педагогічний університет ім. А. С. Макаренка, де їй працівники відділу кадрів неодноразово підтвердили, що її документи достатньо підтверджують статус одинокої матері та те, що вона сама виховує дитину. Її завірили в тому, що у цьому ВУЗі за такими документами надаються соціальні додаткові відпустки матерям. В своєму листі від 25.08.2016 року сам відповідач [PERSON] Зазначив про те, що "Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки" . У відгуку на позовну заяву відповідач [PERSON] також наголошує: "Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки" . Мін'юст у 2008 році провів правову експертизу листа Мінпраці "Роз'яснення щодо застосування ст. 19 Закону України "Про відпустки" від 14.04.2008 року № 235/0/15-08/13. На запит Центрального комітету Профспілки працівників освіти і науки України Мін'юст повідомив, що листи є службовою кореспонденцією, мають винятково інформаційний характер і не можуть містити нових правових норм, які стосуються прав, свобод і законних інтересів громадян. Листи, якими встановлено такі норми, підлягають негайному відкликанню з місць застосування та скасуванню. Вона просила суд врахувати як моральну шкоду те, що відповідач діяв всупереч своїх вимог: намагався витребувати з неї документи, які не прописані чинним законодавством і які не містять конкретного переліку документів, спираючись на листи Мінсоцполітики, а не на закони України. Відповідач звинувачує її у "небажанні надати документи" , тим, що вона звернулась до законодавства про захист персональних даних. За ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України "Про захист персональних даних" поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу з баз персональних даних за згодою суб'єкта персональних даних; поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Одночасно з цим, порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю бази персональних даних на обробку цих даних або відповідно до вимог закону (ч. 1 ст. 16 Закону України "Про захист персональних даних" ) . Вищезазначені норми та поняття закріплені, крім того, і в Законі України "Про інформацію" , а саме: ч. 2 ст. 11 - не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Також у Колективному договорі комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти не наведено орієнтовного переліку документів, на підставі яких надаватимуться додаткові соціальні відпустки, але обов'язкове надання відпустки для "одинокої матері" чітко зазначено. Ці факти підтверджують право на захист моральної шкоди. Вона вважає відмову в наданні їй щорічної додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері та витребування документів, які не визначені жодним нормативно-правовим актом, є неправомірними. Вона просила суд врахувати те, що у 2017 році нею до комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти було написано у відділі кадрів і надано 2 заяви про надання додаткових відпусток: заява від 12.06.2017 року - додаткова відпустка за 2013 рік та заява від 15.06.2017 рік - додаткова відпустка за 2014 рік. Завідувач відділу кадрів повідомила її про те, що заяви розглядатись не будуть поки не буде рішення суду з даного питання. Моральна шкода полягає: протягом робочого періоду вона не змогла скористатися жодною додатковою відпусткою за період з 2013 по 2016 роки. Вона просила суд врахувати моральну шкоду щодо допомоги на оздоровлення. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" вона як працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства та колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 57 Закону України "Про освіту" держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Виплата допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним та науково-педагогічним працівникам провадиться за основною посадою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року № 78 "Про реалізацію окремих положень ч. 1 ст. 57 Закону України "Про освіту" , ч. 1 ст. 25 Закону України "Про загальну середню освіту" , ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 22 Закону України "Про позашкільну освіту" у розмірі посадового окладу (ставки заробітної плати) незалежно від тижневого (річного) навантаження чи обсягу виконуваної роботи. Ця матеріальна допомога є обов'язковою. Гарантована державою. Оскільки "робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників" (ст. 56 КЗпП України) , вона вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити частину недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2009, 2010, 2014,2015 роки у розмірі 0,5 посадового окладу методиста. Вона просила суд врахувати моральну шкоду за відмову у наданні допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці педагогічним працівникам, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення передбачених законом, гарантій, пільг і компенсацій (ст. 33 Закону № 3723-ХІІ) . Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входить до системи оплати праці методиста. Ступенем відшкодування моральної шкоди є її неодноразові звернення до відповідача за виплатою допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Так за 27.04.2015 рік була надана заява на матеріальну допомогу у зв'язку з витратами на лікування у стаціонарі комунального закладу Сумська міська клінічна лікарня № 5 згідно п. 6.4. Колективного договору комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти. Зава була розглянута на зборах профспілкового комітету 24.04.2015 року, протокол № 7, де погодили виплату допомоги у розмірі понесених витрат на лікування, відповідно до підтверджуючих документів. Протягом 2015 року допомоги вона не отримала, відтак їй прийшлося повторно звернутися до відповідача із заявою від 19.01.2016 року виплатити допомогу за 2015 рік. Протягом 2016 року допомоги, затвердженої за 2015 рік, вона також не отримала. Відповіді ні усної, ні письмової від ректора [PERSON] вона не отримала. Відповідач знову порушив ст. 141 КЗпП України "власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержувати законодавства про працю, уважно ставитися до потреб і запитів працівників" . 21.04.2016 року вона звернулась до комісії по трудовим спорам комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти захистити її права. Їй в який раз було відмовлено в матеріальній допомозі. Вона отримала аргументацію, що 2015 фінансовий рік закрито. У зверненні до головного бухгалтера відповідь була аналогічна. В 2016 році вона звернулась за новою матеріальною допомогою на лікування (заява від 05.05.2016 року) . Заява залишена без реагування. Матеріальна допомога не виплачена. У 2017 році вона також зверталась із заявою про надання допомоги. Матеріальну допомогу не отримала. Вона просила суд врахувати, що звертаючись до відповідача, вона, як одинока мати, не отримала жодної матеріальної допомоги. В ст. 185 КЗпП України зазначено: "Власник або уповноважений ним орган повинен у разі необхідності вагітним жінкам і жінкам, які мають дітей віком до чотирнадцяти років або дітей-інвалідів подавати їм матеріальну допомогу" . Згідно ст. 57 Закону України "Про освіту" п. 5 "педагогічним та науково-педагогічним працівникам за рахунок власних коштів навчальних закладів може надаватися матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань" - це було зазначено у заяві до комісії з трудових спорів. В даному випадку вона звернулась не тільки як мати малолітньої дитини, а як одинока мати. За час реорганізації у 2015 році відповідач - ректор [PERSON] за її зверненням через профспілку не надав їй 1,0 ставку педагогічного працівника, тому, отримуючи заробітну плату 0,5 методиста, наближену до прожиткового мінімуму, вона була вимушена неодноразово звертатися за матеріальною допомогою як одинока матір. Таке відношення з боку відповідача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, постійно вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 1. 6. Колективного договору комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти "Норми та положення цього договору діють безпосередньо і є обов'язковими для дотримання сторонами, які його підписали. Сторони домовились будувати свої стосунки на основі чинного законодавства та сприяти ефективній науково-педагогічній діяльності і господарській діяльності, вживати заходів для усунення передумов виникнення колективних трудових спорів, а в разі їх виникнення - прагнути до їх розв'язання. Жодна зі сторін, які уклали цей договір, не може в односторонньому порядку припинити виконання взятих на себе зобов'язань" . Адже, одна із сторін, а саме: третя особа відповідач [PERSON] , не вжив заходів для усунення передумов виникнення трудового спору, які були оформлені у письмових зверненнях до нього, і як наслідок до Комісії по трудовим спорам. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (зі відповідними змінами) роз'яснено про те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13.01.2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо) , яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вона вважає, що відповідач несе відповідальність у частині моральної шкоди за невиплачену матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2009, 2010, 2014, 2015 роки. Вона просить суд звернути увагу на те, що відповідач залишив без уваги та не надав допомогу на вирішення соціально-побутових питань, протягом 2015, 2016, 2017 років, в тому разі й на лікування. Підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення її прав у сфері трудових відносин, який підтвердився явним переслідуванням неї з боку керівництва інституту відповідачем [PERSON] за порушенням та відстоювання своїх трудових прав у суді (дана судова справа № 592/8019/16-ц - відповідач [PERSON] О.) , закріплених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: а) надання додаткової соціальної відпустки як одинокій матері; б) невиплачена частина матеріальної допомоги на оздоровлення; в) допомога на вирішення соціально-побутових питань та переслідування люстрованим проректором [PERSON] - відповідачем у справі № 592/10404/16-ц "Про визнання протиправним та скасування наказу" р - догана. 27.09.2016 року, відповідно повістки до суду (перше засідання) , з 09-00 до 10-30, вона як позивач була присутня у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми. Оскільки така повістки була надана ректору [PERSON] , він, як відповідач у справі № 592/8019/16-ц 27.09.2016 до суду не з'явився. А об 11-00 27.09.2016 року вона виконувала доручення в. о. начальника відділу моніторингу якості освіти та ЗНО інституту та адміністрації про відвідування урочистих зборів до Дня працівника освіти і науки у приміщенні Сумського обласного академічного театру драми та музичної комедії ім. М. С. Щепкіна, організованого Департаментом освіти і науки Сумської ОДА, де знаходились колектив та адміністрація інституту (свідок [PERSON] це підтвердила у судовому засіданні, суддя Чернобай О. І. , справа № 592/10404/16-ц) . Відповідач за відстоювання її прав помстився їй тим, що сфабрикував штучну догану за присутність у театрі ім. Щепкіна з приводу святкування Дня працівника освіти - прогул. Тобто виконуючи роботу - доручення, перебуваючи у театрі із адміністрацією, колегами по роботі, співробітниками інституту, які не є педагогічними працівниками, тільки вона отримала догану, виходячи з того, що вони знаходилися при одних умовах, обставинах, в одному місці із відповідачем [PERSON] та адміністрацією інституту. За відкриття першої судової справи їй прийшлося захищати свою професійну честь і гідність у другій судовій справі - "Про визнання протиправним та скасування наказу" - догана, які мають між собою прямий зв'язок. Підтвердженням вищезазначеного було надано клопотання про об'єднання 2-х справ у одну. Вона просила суд приєднати до моральної шкоди. Відповідно до Типового положення про атестацію педагогічних працівників (наказ Міністерства освіти і науки від 06.10.2010 року № 930) п. 3.2 у 2016 році згідно плану роботи інституту до 10.10.2016 року були сформовані списки педагогічних працівників, які згідно наказу комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти у 2017 році атестувалися. Наслідки відкритих судових проваджень зі справ № 592/8019/16-ц - відповідач [PERSON] та № 592/10404/16-ц - відповідач [PERSON] , де розглядається догана за відвідування нею урочистостей у театрі ім. Щепкіна, призвели до ступеню зниження престижу її особистості, ділової репутації, нервових стресів, низки заяв і скарг для спростування недостовірної інформації, координування зусиль на захист ділової репутації, професійної честі, гідності особливо у вагомий період її трудових відносин як педагогічного працівника, коли 1 раз на 5 років оцінювалася робота, ступінь кваліфікації та відповідність займаної посаді. Оскільки догана як наслідок переслідування за трудові права була зазначена у характеристиці щодо атестації, то їй знадобилися зусилля для захисту професійної честі та гідності. У зверненні до голови Первинної профспілкової організації Перлик В. В. та членів комітету профспілки від 23.03.2017 року (зареєстровану 24.03.2017 року) , враховуючи, що секретарем атестаційної комісії педагогічних працівників є голова профспілки комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти Перлик В. В. , вона звернулася з проханнями: 1) розібратися щодо процедури дотримання оцінювання її професійної діяльності; 2) встати на захист її прав і свобод; 3) клопотати перед головою атестаційної комісії [PERSON] за переведення строків атестації згідно Типового положення про атестацію педагогічних працівників п. 3.2 "Рішення про перенесення атестації може прийматися атестаційними комісіями і в інші строки" після закінчення розгляду 2-х справ: 1) справа № 592/10404/16-ц, відповідачем є якої проректор [PERSON] "про визнання протиправним та скасування наказу" та отримати рішення суду; 2) врахувати розгляд цивільної справи № 592/8019/16-ц, відповідачем якої є ректор [PERSON] ; 3) врахувати її попередження з приводу можливого упередженого ставлення щодо її особистості від членів атестаційної комісії. З таким самим проханням вона звернулася і до ректора комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти. У заяві від 23.03.2017 року ректору комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти в п. 3 вона прохала ректора як голову комісії звернути увагу на те, що у зв'язку з відкриттям справи № 592/10404/16-ц, відповідачем по якій є проректор [PERSON] "про визнання протиправним та скасування наказу" , та відкриття цивільної справи № 592/8019/16-ц, відповідачем по якій є ректор [PERSON] , врахувати, що склад комісії, яка в його підпорядкуванні буде мати до неї упереджене ставлення. В п. 4 цієї заяви вона просила перевести строки атестації згідно п. 3.2. Типового положення про атестацію педагогічних працівників після закінчення розгляду справи № 592/10404/16-ц, відповідачем по якій є проректор [PERSON] , та отримати рішення суду. Відповіді на її звернення від голови атестаційної комісії вона не отримала. Дозволу на перенесення атестації вона також не отримала. Атестація відбулася за час її лікарняного. Також в судовій справі № 592/10404/16-ц - догана, є її заява від 29.03.2017 року щодо перенесення судового засідання з приводу засідання атестаційної комісії, так як дозволу на перенесення від відповідача вона не отримала. Станом на 19.06.2017 року на вищезазначені звернення у заяві від 19.06.2017 року вона відповіді не отримала, у книзі звернення громадян відповіді не зареєстровано, що є грубим порушенням її прав як педагогічного працівника так і громадянина України на виконання закону України "Про звернення громадян" . За час засідання атестаційної комісії 30.03.2017 року відбулося упереджене ставлення щодо її особистості та педагогічної діяльності з боку в. о. начальника відділу моніторингу якості освіти та ЗНО [PERSON] , яка, порушуючи п. 3.3 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, де зазначено: "атестаційна комісія відповідно до затвердженого графіку роботи вивчає до 15 березня педагогічну діяльність осіб, ознайомлюється з навчальною документацією" , не приймала участі у вивченні педагогічного досвіду, звинуватила її, що вона краде статті ВАК з Інтернету, не друкувалась у виданнях, не приймала участь у конференціях. Факт упередженості від в. о. начальника відділу моніторингу якості освіти та ЗНО [PERSON] , як члена атестаційної комісії, підтвердив її ворожість, озвучення недостовірної інформації щодо її особистості. Це додатково призвело до зниження престижу її особистості, ділової репутації за час перебування перед атестаційною комісією. [PERSON] вийшла з пропозицією знизити їй педагогічну категорію, що спонукало від неї скоординувати усі зусилля для спростування наклепу та недостовірної інформації. Це все призвело до нервового стресу. Упереджене ставлення підтвердило той факт, що на її заяву від 28.03.2017 року ректор не відреагував. Не всі члени комісії були ознайомлені з фактами, викладеними у скарзі. Грубим відношенням упередженого ставлення до неї продемонструвала завідувач відділу, яка порушила те, що "принципами атестації є відкритість та колегіальність, гуманне та доброзичливе ставлення до педагогічного працівника, повнота, об'єктивність та системність оцінювання його педагогічної діяльності" . Тому згідно Типового положення про атестацію педагогічних працівників п. п. 6.4, 6.5 вона вимушена звернутися зі скаргою-апеляцією на рішення атестаційної комісії І рівня при комунальному закладі Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти до атестаційної комісії III рівня при Департаменті освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації. На її скаргу в комунальному закладі Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти відбулося повторне засідання атестаційної комісії, де вона була змушена принести повторно статті ВАК, журнали з друком статей та чек на оплату статті ВАК і повторно доводити чесніть виконуваної роботи, яка прописана у посадових обов'язках. Звернення до апеляційної комісії було викликано також біллю та бажанням спростувати дорікання, приниження, недостовірну інформацію щодо її особистості, захищати професійну честь, гідність, які призвели до повторного стресу, небажання працювати у колі таких обставин і такого відношення. Вона просила суд врахувати те, що вона не тільки педагогічний працівник, громадянин України але й мати, яка виховує сама дитину. Спричинена моральна шкода є значимою, оскільки ігнорування передбачених трудових прав відповідачем відбулось щодо неї, жінки, одинокій матері. Стан її фізичного, морального, емоційного здоров'я, наслідки упередженого ставлення, зневага до особистості, приниження професійної честі та гідності призвели до погіршення здоров'я, негативного настрою, довготривалого стресу, прояву стресів вдома, небажання ходити на роботу. Оскільки 2 справи мають причинно-наслідкових зв'язок, - підставою для відшкодування моральної шкоди є те що, вона змушена була неодноразово звертатися до лікарів психотерапевта та невропатолога, ставити їх до відома про судові тяжби, описувати негативні чинники, які призвели до стресу, ситуації, які відбувались на роботі, ставити до відома, яким чином були порушені її права, якого плану відбувався на неї моральний тиск і наслідки яких спричинили до душевних страждань, яких зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою адміністрації та колег по роботі, про небажання ходити на роботу. Їй також прийшлось проходити курси лікування, додержуватися поради лікарів, вживати заспокійливі медпрепарати (довідка з комунальної установи "Сумська міська клінічна лікарня № 5" від 13.02.2018 року № 01-27/16/340) , виписка з амбулаторної карти комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми" від 27.02.2018 року № 05-27/83/248 та копії рецептурного бланку № 1 (ф-1) для виписування лікарських засобів і виробів медичного призначення, що відпускаються за повну вартість, безоплатно, з оплатою 50 % і таких, що підлягають предметно-кількісному обліку від 21.10.2016 року та 02.02.2017 року. У 2017 році вона була вимушена змінити роботу педагогічного працівника на посаду педагогічного працівника іншого закладу. Із власних джерел, із джерел керівництва, яке їй надало роботу, їй було доведено і стало відомо про те, що відповідач докладав усіх можливих зусиль, маючи наміри заплямувати її ділову репутацію при переході на нове місце роботи та вже працюючи за новим місцем роботи. Плюндрування ділової репутації виражається у відношенні до неї з боку теперішнього роботодавця, до якого вона була змушена звертатися для спростувати негативної інформації. Постійне психо-емоційне перевантаження має прямий зв'язок із довготривалістю судових тяжб, які на даний час перебувають у стані розгляду з 2016 по 2018 роки (№ 592/10404/16-ц - догана, № 592/8019/16-ц - соціальна додаткова відпустка, невиплачена матеріальна допомога, допомога на соціально-побутові питання) , які пов'язані між собою як наслідок переслідування її особистості - догана, - за відстоювання законних соціальних пільг як одинокій матері; тривалими переносами засідань; підготовкою до судових засідань - співпали з терміном вагітності протягом 2017 - 2018 років, що безумовно призводили до моральних страждань та постійних хвилювань, призводили до погіршення стану здоров'я та зниженню імунітету. Зазначене підтверджується тим, що їй неодноразово приходилося ознайомлюватися із матеріалами справи для відновлення повної картини. Постійно тривалі стреси мали вплив на зниження імунітету, мали постійно-діючий вплив на стан здоров'я вагітної. "Стрес під час вагітності може стати основною причиною викидня. Високий рівень занепокоєння протягом тривалого часу може стати причиною серйозних проблем зі здоров'ям дитини. І, звичайно, стрес впливає на стан плода, а також підвищує ризик передчасних пологів (до 37-го тижня) " , як зазначено в медичній літературі. У зв'язку з чим у неї погіршився стан здоров'я, що призвело до непередбаченого перебігу вагітності та як наслідок - спричинило передчасне відходження навколоплідних вод, що є симптомом початку передчасного переривання вагітності. Варто зазначити, що до відходження передчасних вод, на момент оформлення у стаціонар та протягом декілька днів перебування в стаціонарі аналізи з фізичного стану матері були в нормі. Протягом лікарняного з 03.03.2018 року по 12.03.2018 року їй було надано стаціонарне медичне лікування. Вона та дитина перебували під постійним медичним моніторингом, щоб якомога довше протягнути період виношування вагітності. З приводу цього були призначені спеціальні ліки. З боку медиків були прикладенні зусилля (профілактичне лікування) для розкриття легень з приводу благополучного виживання дитини у випадку передчасного народження. Але 13.03.2018 року за медичними показниками з приводу погіршення здоров'я дитини та загрози ускладнень здоров'я матері вагітність закінчилася кесаревим розтином. Дитина прожила добу, після чого недоношена дитина [INFO] померла у лікарні в реанімації новонароджених, що підтверджується свідоцтвом про смерть дитини серія [NUMBER] від 15.03.2018 року. Нею була проведена оплата медичних послуг та купівля лікарських препаратів під час вагітності, операції-кесаревого розтину та після них з метою усунення наслідків передчасних пологів, подальшого морального та психологічного страждання і неможливості повноцінного життя. Вона просила суд врахувати, що вагітність закінчилась передчасними пологами, а за лікарськими показниками - кесаревим розтином, дитину через добу померла. Дитина має свідоцтво про смерть, оформлена як громадянин України та похована як громадянин України. Вона тривалий час перебувала у лікарні і не мала можливості з'ясовувати обставини подальших трудових відносин. Зазначені факти створили для неї ряд незручностей: неможливості повноцінного життя для неї та моральних страждань, які негативно вплинули на стан її здоров'я. Пережитий стрес став причиною нервових розладів, для ліквідації наслідків, для яких необхідні значні фінансові витрати. Для відновлення імунної системи, з ослабленням якої вона мала, також необхідні витрати. На даний час вона перебуває на довготривалому лікарняному 13.03.2018 року по 31.07.2018 (140 днів) , у цей період реабілітації вона знову вимушена прикладати моральні зусилля для надання уточнюючої моральної вимоги, керувати нервово-психічним станом, боротися із пережитим горем втрати дитини, чекати розгляд справи щодо надання компенсацій за невикористані додаткові відпустки, прокручувати перелік наслідків штучно сфабрикованої догани та сам процес винесення стягнення, як переслідування за свої соціальні права як одинока мати, про що наполегливо суд просить врахувати. З часу смерті дитини у неї нервові зриви та безсоння. Її постійно переслідує відчуття перебування живої дитини за час вагітності, її рухи, правильно фізіологічно сформований вигляд дитини після пологів, яка по законам України вважається дитиною на 25 тижні народження. Такий стан нервової, емоційної, фізичної напруги змушує вживати заспокійливі медичні препарати, що для виходу з такого стану потрібний довгий час та довга стороння допомога з метою реабілітації та значні фінансові втрати. Оскільки постраждало її здоров'я, здоров'я та життя дитини, вона продовжую жити з психо-емоційним стресом, який від незалежних від неї чинників співпав з передчасним народженням дитини та її смертю. З приводу вияснення психо-емоційного стану її неодноразово відвідував лікар-психотерапевт. Призначено лікування. Вона просить суд врахувати те, що протягом тривалого часу розглядається цивільна справа № 592/8019/16-ц, відповідачем по якій є ректор [PERSON] . Розгляд справи триває протягом 2016, 2017, 2018 років. Спричинена моральна шкода є значимою, оскільки ігнорування передбачених трудових прав відбулося щодо неї, жінки, одинокій матері, громадянина України. Розмір компенсації моральної шкоди вона оцінює у сумі 500000,00 грн. . У зв'язку з тим, що відповідач позбавив її права вчасно скористатися відпустками та належними грошовими коштами, порушив її трудові права у сфері трудових відносин, що призвело до моральних страждань та наслідків у 2017 році, вона звільнилася з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти. У зв'язку з цим вона просить суд взяти до уваги корективи до позовних вимог. Вона просила: 1. Зобов'язати вчинити дії до комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку загальною тривалістю 20 календарних днів: 10 календарних днів за 2015 рік та 10 календарних днів за 2016 рік без урахування святкових і неробочих днів. 2. Стягнути з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти частину недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку із щорічною відпусткою за 2009, 2010, 2014, 2015 роки у розмірі 0,5 посадового окладу методиста у сумі 2842,90 грн. . 3. Стягнути з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2009, 2010, 2014, 2015 роки, що складають 5685,80 грн. . 4. Стягнути з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти на її користь моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн. (а. с. 140 - 151) . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представниця адвокат [PERSON] позов підтримали з урахуванням уточнень, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в позовній заяві (уточненій) , вони просили позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представниця відповідача за договором адвокат Бордюк Юлія Володимирівна позов не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відгуку. Вона просила відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог позивачки. В судове засідання третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ректор комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти [PERSON] не з'явився. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті та не перешкоджає вирішенню спору, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представниці адвоката [PERSON], пояснення представниці відповідача за договором адвоката Бордюк Юлії Володимирівни, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 182-1 КЗпП України жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі) , а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 КЗпП України) . За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів. Зазначена у частині першій цієї статті відпустка надається понад щорічні відпустки, передбачені ст. ст. 75, 76 КЗпП України, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переноситься на інший період або продовжується у порядку, визначеному ст. 80 КЗпП України. У відповідності до ст. 19 Закону України "Про відпустки" жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі) , а також особі, яка взяла під опіку дитину або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 КЗпП України) . За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів. Згідно ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до ст. 257 ЦПК України залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк. Із змісту абз. 3 п/п 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, суд бере до уваги п. 24 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" , в яких наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Отже, що стосується позовних вимог позивачки про зобов'язання вчинити дії до комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку загальною тривалістю 20 календарних днів: 10 календарних днів за 2015 рік та 10 календарних днів за 2016 рік без урахування святкових і неробочих днів, про стягнення з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти частину недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку із щорічною відпусткою за 2009, 2010, 2014, 2015 роки у розмірі 0,5 посадового окладу методиста у сумі 2842,90 грн. , про стягнення з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2009, 2010, 2014, 2015 роки, що складають 5685,80 грн. , то суд дійшов наступного висновку. Чинне законодавство України не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Твердження представниці відповідача про те, що позивачка [PERSON] не має статусу "одинокої матері" , оскільки до заяви про надання відпустки нею не було додано документів, які достовірно засвідчували б той факт, що батько дитини не бере участі у вихованні дитини, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України "Про відпустки" визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, а тому його участь в утриманні та у вихованні дитини не позбавляє матері статусу одинокої (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/36969987, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42986216) . За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачка [PERSON] підпадає під категорію одинокої матері та має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку відповідно до вимог чинного трудового законодавства України. Отже, що стосується позовних вимог позивачки про стягнення з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти на її користь моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн. , то суд дійшов наступного висновку. Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до ст. 257 ЦПК України залишається без розгляду. Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, та не було сплачено судовий збір. Оскільки позивачка [PERSON] не сплатила судовий збір за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відтак в цій частині позовну заяву слід залишити без розгляду. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ректор комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії, про стягнення моральної шкоди, слід задовольнити частково та зобов'язати комунальний заклад Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку загальною тривалістю 20 календарних днів: 10 календарних днів за 2015 рік та 10 календарних днів за 2016 рік без урахування святкових і неробочих днів; стягнути з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти на користь [PERSON] частину недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку із щорічною відпусткою за 2009, 2010, 2014, 2015 роки у розмірі 0,5 посадового окладу методиста в сумі 2842,90 грн. ; стягнути з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти на користь [PERSON] матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2009, 2010, 2014, 2015 роки, що складають 5685,80 грн. , а позовну заяву в частині стягнення з комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн. слід залишити без розгляду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial