Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

У квітні 2017 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON], [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 1800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 08.02.2017 року складає - 48 654 (сорок вісім тисяч шістсот п'ятдесят чотири) гривні 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 лютого 2017 року він через оголошення придбав у [PERSON] та [PERSON] автомобіль Пежо Боксер д.н.з. [NUMBER], за 1800 доларів США (48 654 грн. за курсом НБУ), що підтверджується розпискою. Пізніше виявилося, що довіреність від 21.05.2008 року, на підставі якої діяв [PERSON], була прострочена на момент передання коштів та отримання автомобіля. Отже, у відповідачів не було правових підстав отримувати кошти за автомобіль, оскільки вони не були його власниками, а довіреність за якою [PERSON] мав право користуватися і розпоряджатися транспортним засобом, відповідно, вчиняти будь-які юридично значимі дії, втратила силу. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON], [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 1800 доларів США (48 654 грн. за курсом НБУ у день передання коштів) та судовий збір. Позивача у судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи наявна його заява з проханням розглянути справу за його відсутності з посиланням на те, що позовну заяву підтримує та просить її задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], кожен в окремості, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що проти позовних вимог заперечують з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 10.04.2017 р. справу передано в провадження судді Смолки І.О. (а.с. 1). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 02.06.2017 р. справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г. (а.с. 12). Ухвалою від 06.06.2017 р. суддя Скользнєва Н.Г. прийняла справу у своє провадження (а.с. 13). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2017 року відкрито провадження у справі. (а.с. 15) Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2017 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 1800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 08.02.2017 року складає - 48 654 (сорок вісім тисяч шістсот п'ятдесят чотири) гривні 00 копійок. Стягнуто з [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], суму сплаченого при зверненні до суду з майновим позовом судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок. (а.с. 50-52) 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. 19.01.2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду від 07.08.2017 р. (а.с. 75) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року заява [PERSON] залишена без руху. Повідомлено заявника про необхідність у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали усунути недоліки заяви. (а.с. 78-79) 08 лютого 2018 року [PERSON] усунуу недоліки заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду від 07.08.2017 р., шляхом подання уточненої заяви з додатками. (а.с. 82-85) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2018 року прийнято до провадження заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду по справі № 331/2542/17, а саме: заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2017 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошей (а.с. 86) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2017 року скасовано. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд цієї справи у підготовче судове засідання.( а.с. 100-101) 19.04.2018р. від відповідача [PERSON] до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2014 року за ним визнано право власності на автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначений автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] був об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року затверджена мирова угода від 08 липня 2015 року, укладена на підставі взаємних поступок між [PERSON] та [PERSON]. Визнано право власності на автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] 08 лютого 2017 року [PERSON] через оголошення придбав у нього та [PERSON] автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], про що було складено відповідну розписку, тобто було укладено договір купівлі-продажу. Твердження позивача щодо відсутності у нього та [PERSON] правових підстав здійснення продажу автомобіля є безпідставними та спростовуються відповідними копіями судових рішень. Вважає посилання позивача на відсутність підстав набуття та збереження грошових коштів у розмірі 1800 доларів США голослівними та необґрунтованими, оскільки зазначені грошові кошти набуті ним та [PERSON] у законний спосіб, тобто на підставі договору купівлі-продажу автомобіля. На підставі викладеного просив суд у задоволенні позову відмовити. (а.с. 120-123) 19.04.2018р. від відповідача [PERSON] до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2014 року за [PERSON] було визнано право власності на автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначений автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] був об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року затверджена мирова угода від 08 липня 2015 року, укладена на підставі взаємних поступок між [PERSON] та [PERSON]. Визнано право власності на автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] 08 лютого 2017 року [PERSON] через оголошення придбав у неї та [PERSON] автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], про що було складено відповідну розписку, тобто було укладено договір купівлі-продажу. Твердження позивача щодо відсутності у неї та [PERSON] правових підстав здійснення продажу автомобіля є безпідставними та спростовуються відповідними копіями судових рішень. Вважає посилання позивача на відсутність підстав набуття та збереження грошових коштів у розмірі 1800 доларів США голослівними та необґрунтованими, оскільки зазначені грошові кошти набуті нею у законний спосіб, тобто на підставі договору купівлі-продажу автомобіля. На підставі викладеного просила суд у задоволенні позову відмовити. (а.с. 133-136) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 148) Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяви позивача та відповідачів, кожного в окремості, наявні в матеріалах справи докази, письмові пояснення сторін, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2014 року за [PERSON] визнано право власності на автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначене рішення суду набрала законної сили 14 квітня 2014 року (а.с. 124-128) 21 березня 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу, видане 21 березня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 19. (а.с. 83) Автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], був об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року затверджена мирова угода від 08 липня 2015 року, укладена на підставі взаємних поступок між [PERSON] та [PERSON]. Право власності на автомобіль «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] в цілому визнано за [PERSON]. Зазначена ухвала суду набрала законної сили 14 липня 2015 року. (а.с. 142-144) Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 08 лютого 2017 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за 1800 доларів США, про що було складено відповідну розписку [PERSON], [PERSON] (а.с. 6) Після отримання грошових коштів відповідачі передали [PERSON] автомобіль PEUGEO BOXER, д.н.з [NUMBER], 2001 року випуску, коричневого кольору, шасі [NUMBER]; реєстраційний талон на транспортний засіб, довіреність від 21.05.2008 року та ключі від автомобілю (а.с. 5). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки продаж спірного рухомого майна відбувся із досягненням згоди сторін з усіх істотних умов договору, що визнається сторонами, суд приходить до висновку, що на момент передачі грошових коштів між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], з іншої сторони, існували договірні відносини. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14. Правова природа набуття [PERSON] та [PERSON] грошових коштів у розмірі 1800,00 доларів США, випливає з дій, пов"язаних з укладенням договору купівлі-продажі рухомого майна, а саме: автомобіля марки «PEUGEOT Boxer», 2001 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який на момент розгляду справи не визнано недійсним. Отже, до спірних правовідносин не застосовуються положення статті 1212 ЦК України. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: судовий збір у сумі 640,00 грн. (а.с. 2), а оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то і в цій частині позов [PERSON] також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed