Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом в якому просила скасувати арешт накладений на її нерухоме майно. Свій позов мотивує тим, що у вересні 2020 року у неї виникла потреба розпорядитись своїм нерухомим майном. Як з`ясувалося вона позбавлена такої можливості, у зв`язку з тим, що на її нерухоме майно накладено арешт. Підставою обтяження стала постанова про арешт майна боржника б/н від 01.11.2001 р. видана ВДВС Тростянецького району Вінницької області. Зареєстровано це обтяження Другою Тростянецькою нотаріальною конторою 26.09.2011 р. за №11647295. Разом з тим, відповідно до даних, наданих Тростянецьким\~районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) у листі №14990 від 19.10.2020 року, на виконанні відділу відсутні виконавчі провадження, де б позивачка була боржником, а постанова про накладення арешту на її майно від 2001 року знищена у зв`язку із закінченням строку зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву. Крім того, згідно з довідкою АТ "Ощадбанк" №163 від 25.09.2020 року, [PERSON] виконала свої зобов`язання за кредитним договором, а тому відсутні підстави заборони відчужувати належне їй майно. Враховуючи викладене, позивач просила скасувати арешт майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника б/н від 01.11.2001р. та зареєстрований 26.09.2011 р. Ухвалою суду від 22.10.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. 10.11.2020 р. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та зазначила, що позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 09.11.2020 р. надійшов відзив від Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в якому зазначено, що на виконанні у відділі ДВС станом на 09.11.2020 р. не перебувають незавершені виконавчі провадження, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, за якими боржником була б [PERSON] . Враховуючи викладене, відповідач просить ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства та розглядати справу без представника відділу ДВС. Представник Другої Тростянецької нотаріальної контори Вінницької області у судове засідання не з`явився. Від завідувача Другої Тростянецької ДНК Кощеєвої Г.С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Також зазначила, що держнотконтора не має зацікавленості у вирішенні даної справи, дана справа може бути вирішена згідно закону. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно висновку вказаному у Постанові Великої палати ВС від 22 січня 2020 року по справі № 340/25/19, провадження № 11-669апп19, якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу Державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, за ідентифікаційним кодом позивача накладено арешт на все нерухоме майно. Зареєстровано вказане обтяження Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою 26.09.2011 p. за №11647295 на підставі постанови про арешт майна боржника б/н від 01.11.2001 р. виданою ВДВС Тростянецького району Вінницької області (а.с. 7). Відповідно до листа Тростянецького РВ ДВС від 19.10.2020 №14990, станом на 15.10.2020 р. на виконанні у відділі ДВС не перебувають незавершені виконавчі провадження, за якими боржником була б [PERSON] . Видати копію постанови про арешт майна боржника чи перевірити наявність арешту та заборони відчуження майна боржника, накладеного постановою про арешт майна боржника від 01.11.2001 р. ВДВС Тростянецького РУЮ неможливо, так як згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. А передані до архіву виконавчі справи та виконавчі провадження строк зберігання яких закінчився підлягають знищенню (а.с. 6). У листі АТ "Державний ощадний банк" №163 від 25.09.2020 р. зазначено, що [PERSON] виконала свої зобов`язання перед АТ "Ощадбанк" по кредитному договору. За даним договором в іпотеку АТ "Ощадбанк" передане наступне майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] (а. с. 30). Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене дає суду підстави дійти висновку, що оскільки на день звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав, пов`язаних з неможливістю реалізації належного їй майна, відсутні виконавчі провадження відносно неї, а тому її право підлягає захисту в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним її майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.7-15), 26.09.2011 року реєстратором - Другою тростянецькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника б/н від 01.11.2001 року ВДВС Тростянецького району Вінницької області. Даний запис було перереєстровано із архівного запису, вчиненого 13.11.2001 року у зв`язку із уточненням дати народження боржника. У даному реєстрі також наявна інформація про обтяження на нерухоме майно позивачки, вчинене 29.09.2007 року Тростянецькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення АТ "Ощадбанк", однак дане обтяження припинено 25.09.2020 року на підставі листа банку. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги розпорядитись своїм нерухомим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, оскільки відсутні дані пр наявність відносно [PERSON] невиконаних виконавчих проваджень, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved