Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею за набувальною давністю право власності на 1/4 жилого будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що народилася [INFO] в м.Рівне. Її матір [PERSON] померла [INFO] . Свого батька вона ніколи не бачила, місцезнаходження його їй невідоме. Після смерті матері продовжувала проживати зі своєю бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] . Бабусі за життя належала 1/4 домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Адреса житлового будинку замінена на підставі розпорядження № 275-р від 19 травня 1983 року та рішення міськвиконкому № 189 від 29 квітня 1992 року. Все своє життя вона проживала у вказаній частині домоволодіння. Після смерті бабусі успадкувала за законом 1/4 житлового будинку по [ADDRESS] . За оформленням спадщини звернулася в 1980 році та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. 3 серпня 2000 року Рівненським міським БТІ їй було видано реєстраційне посвідчення на частину будинку. Опису приміщень, з яких складається успадкована нею 1/4 частина будинку, не отримала. В 1996 році замовила технічний паспорт на свою нерухомість. Згідно технічного паспорту житловий будинок фактично поділений на 3 квартири з окремими входами і вона фактично володіє 1/2 частиною будинку. Тобто, вона фактично користується та фактично володіє 1/4 оформленою часткою житлового будинку і 1/4 неоформленою часткою, однак ця неоформлена 1/4 частка житлового будинку не виділена в натурі, але є складовою частиною майна. Кому саме належить 1/4 неоформлена частина, якою вона користується та фактично володіє, їй не було відомо під час початку користування цим майном і достеменно не відомо до теперішнього часу. Декілька разів зверталася до різних інстанцій з питання щодо оформлення частки, однак всюди їй радили звернутися до суду. Пройшло 46 років з часу смерті бабусі і 40 років з моменту успадкування частини будинку та початку одноосібного користування нею. За всі 46 років ніхто не звернувся із заявою про вступ у спадщину щодо неоформленої 1/4 житлового будинку та не пред`явив своїх прав на це майно, або будь-яким способом не заявив про право власності. Один із співвласників житлового будинку виділив свою 1/4 частку житлового будинку в цілу частку і на даний час вона вже користується 1/3 житлового будинку. На даний час у неї постало питання щодо оформлення власності на земельну ділянеу, на якій знаходиться її частина будинку. Однак через те, що на неї оформлено тільки 1/4 частина, а ще 1/4 не оформлена, виникла необхідність у визнанні права власності на 1/4 частку житлового будинку. Вона володіє 1/4 часткою будинку більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно, не приховує факту знаходження майна в її володінні, а тому набула право власності на 1/4 частину домоволодіння за набувальною давністю. Ухвалою від 12 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем усунені. Ухвалою від 11 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 18 березня 2021 року суд задовольнив клопотання представника відповідача про витребування матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 14 червня 2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Ухвалою від 13 вересня 2021 року суд витребував з КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Ухвалами від 6 жовтня 2021 року суд витребував з архівного відділу Рівненської міської ради та державного архіву Рівненської області матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . 18 травня 2021 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на 1/4 житлового будинку, не зазначає з яких приміщень складається зазначена частка та не вказує її площу. З аналізу доданих технічних паспортів вбачається, що позивач здійснила реконструкцію у житлових кімнатах та добудувала ще одне приміщення (санвузол "3-3" площею 3,4 кв.м), в результаті чого загальна площа квартири № 3 збільшилася з 31,8 кв.м. до 35,3 кв.м. Враховуюи зазначене, позивач через набувальну давність намагається узаконити добудову до 1/4 житлового будинку. Вважає, що позивач неправильно обрала спосіб захисту своїх прав, оскільки ст.344 ЦК України до цих правовідносин не застосовується. У відповіді на відзив, отриманій судом 24 травня 2021 року, представник позивача зазначає, що повноваження представника відповідача не підтверджені належним чином. Те, що за 40 років проживання в будинку позивач побудувала собі туалет, не робить цей будинок, або 1/4 цього будинку, на яку вона просить визнати право власності, самочинним будівництвом. Рівненська міська рада неналежним чином виконує свої обов`язки, зокрема в частині ведення дркументації. Відповідач не вказує який правильний спосіб захисту мала б обрати позивач. Позивач довгий час не знала, що фактично користується 2/4 частинами майна. Через неможливість будь-яким іншим шляхом набути право власності на мано позивач змушена звернутися за захистом та поновленням прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заявв. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом РАГС м.Рівне 16 вересня 1974 року, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00028434166 від 6 листопада 2020 року. В свідоцтві про народження батьками позивача зазначені [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). [PERSON] (матір позивача) померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом РАГС м.Рівне 16 вересня 1977 року. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , якій належала 1/4 частка житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 517 кв.м, жилою площею 42,20 кв.м, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рівненською державною нотаріальною конторою 2 листопада 1951 року за реєстром № 21-975 та зареєстрованого в Рівненському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за реєстровим № 2-182-232. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Філюк В.М. 30 червня 1980 року за № 1-4480, спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , внучка [PERSON] . Згідно з архівною довідкою № 827/01-24 від 20 жовтня 2020 року, виданою Рівненським обласним державним нотаріальним архівом, відповідно до матеріалів спадкової справи № 118/1980 р. до майна померлої [PERSON] інших спадкоємців немає. 3 серпня 2000 року Рівненським міським бюро технічної інвентаризації [PERSON] видано реєстраційне посвідчення на 1/4 частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , записане в реєстрову книгу за реєстровим № 17-222-15374. В реєстраційному посвідченні наяана інформація про зміну адреси на підставі розпорядження № 275-р від 19 травня 1983 року та рішення міськвиконкому № 189 від 29 квітня 1992 року. Відповідно до відомостей, які зазначені на стор.11 паспорта [PERSON] , місце проживання позивача зареєстроване за адресою [ADDRESS] 7 червня 1980 року. Згідно з зведеним актом вартості будівель і споруд, який знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи № 14623 на житловий будинок [ADDRESS] , власниками будинку зазначені [PERSON] - 1/4, [PERSON] - 1/4, [PERSON] - 1/2. Така ж інформація міститься в плані земельної ділянки, на якій розташований будинок. Відповідно до експлікації внутрішніх приміщень до плану житлового будинку спірний будинок складається з трьох квартир: квартира № 1 площею 18,7 кв.м; квартира № 2 площею 17,3 кв.м та квартира № 3 площею 31,8 кв.м. В довідці-характеристиці № 3725 від 5 липня 1996 року, виданій [PERSON] для відчуження, власниками спірного будинку зазначені: [PERSON] - 1/4 частка, [PERSON] - 1/4 частка та [PERSON] - 1/2 (перекреслено) частка. [PERSON] відчужила свою 1/4 частку [PERSON] за договором дарування від 3 листопада 1995 року, посвідченим державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Красновською В.А., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9228869 від 9 грудня 2005 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 4 травня 2007 року у справі № 2-4713/2007 р. припинено право спільної часткової власності між [PERSON] та іншими співвласниками на домоволодіння [ADDRESS] , виділено [PERSON] приміщення "1-1" площею 14,4 кв.м. та "ІІ" площею 4,3 кв.м в окрему квартиру № 1 як самостійний об`єкт нерухомого майна, визнано [PERSON] власником квартири [ADDRESS] загальною площею 18,7 кв.м, житловою площею 14,4 кв.м. В довідці-характеристиці № 2008 від 6 березня 2006 року, виданій [PERSON] для відчуження, власниками спірного будинку зазначені: [PERSON] - 1/4 частка; [PERSON] - 1/4 частка та [PERSON] - 1/4 частка. Також вказано, що 1/4 частка в РМБТІ не зареєстрована. Аналогічна інформація наявна у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 10023305 від 6 березня 2006 року. 9 березня 2006 року [PERSON] відчужила свою 1/4 частку домоволодіння [PERSON] за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11268534 від 19 липня 2006 року. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2006 року у справі № 2-5881/2006 р. припинено право спільної часткової власності між [PERSON] та іншими співвласниками у домоволодінні [ADDRESS] , виділено [PERSON] приміщення "2-1" площею 7,1 кв.м, "2-2" площею 7,3 кв.м та "ІІІ" площею 2,9 кв.м як самостійний об`єкт нерухомого майна, визнано [PERSON] власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 17,3 кв.м, житловою площею 7,3 кв.м. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 12775209 від 6 грудня 2006 року [PERSON] належить на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS] . Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14756734 від 1 червня 2007 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . В інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 221125991 від 21 серпня 2020 року містяться відомості про належність [PERSON] на праві приватної власності будинку [ADDRESS] , [PERSON] - 1/4 частки будинку [ADDRESS] , [PERSON] - 1/4 частки будинку [ADDRESS] , 1/4 частка будинку в РМБТІ не зареєстрована. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права (ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За роз`ясненнями, викладеними в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). У п.14 вказаної постанови зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Враховуючи положення ст.335 та 344 ЦК України, право власноств за набувальною давністю може бути набуто на мацно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разв якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ,. Право власності грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказанихї умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння, визначений законом. Володілеь майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Після заволодіння чужим майном поальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. З досліджених доказів суд встановив, що будинок [ADDRESS] поділений на три квартири, хоча за відомостями інвентаризаційної справи № 14623 часток у праві власності на домоволодіння є чотири. Дві квартири, по 1/4 частці у праві власності на спірний будинок кожна, нині виділені в окремі об`єкти нерухомого майна. Позивач фактично володіє та користується 1/2 будинку, однак право власності за нею зареєстроване лише на 1/4 частку. Встановити попереднього власника 1/4 частки спірного житлового будинку, яка не зареєстрована в РМБТІ, встановити не вдалося, оскільки матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] такої інформації не містять, а інвентаризаційна справа на житловий будинок [ADDRESS] (з 29 квітня 1992 року - [ADDRESS] ) до архівних відділів не надходила. Позивач отримала 1/4 частку житлового будинку у спадщину після смерті баби [PERSON] , якій вказане майно належало з 2 листопада 1951 року. При цьому, в свідоцтві про право на спадщину за законом не зазначено приміщень (в тому числі і їх площі), з яких складається 1/4 частина житлового будинку житловою площею 42,20 кв.м. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 5 липня 1996 року, частка [PERSON] становить 1/4 та складається з квартири № 3 , до складу якої входять: кухня "3-1" площею 9,6 кв.м, жила "3-2" площею 7,2 кв.м, жила "3-3" площею 14,3 кв.м та коридор "ІV" площею 0,7 кв.м, загальною площею 31,8 кв.м, жилою площею 21,5 кв.м. З плану будинку вбачається, що частка, якою фактично володіє та користується позивач, становить 1/2 домоволодіння занальною площею 70,1 кв.м, жилою площею 43,2 кв.м. В технічному паспорті на спірний житловий будинок, виготовленому станом на 7 листопада 2020 року, частка [PERSON] зазначена 1/3 та складається з: кухні "3-2" площею 9,6 кв.м., житлової "3-3" площею 6,8 кв.м, житлової "3-5" площею 14,8 к.м, тамбуру "з-1" площею 0,7 кв.м та санвузла "3-3" площею 3,4 кв.м. На плані будинку загальна площа частини будинку, яка знаходиться в користуванні у [PERSON] та позначена синім кольором, становить 35,3 кв.м, що фактично є 1/2 житлового будинку. Таким чином, нині позивач володіє та користується 1/2 частиною будинку (або двома 1/4 частками), з яких 1/4 частка належить їй на праві власності, а 1/4 - не зареєстрована. Зазначені обставини свідчать про добросовісність володіння позивачем не зареєстрованою 1/4 часткою домоволодіння. Позивач володіє спірним майном відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, про що свідчать досліджені в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи та технічні паспорти, виготовлені на замовлення позивача. Позивач володіє спірним майном безперервно більше десяти років, з 1980 року, що підтверджується фактом реєстрації місця проживання [PERSON] в спірному житловому будинку. Доводи відповідача про намагання позивача узаконити добудову до 1/4 житлового будинку (а саме санвузла "3-3" площею 3,4 кв.м) суд до уваги не приймає, оскількки ні матеріали інвентаризаційної справи, ні технічні паспорти не містять відомостей про здійснення позивачем самочинного будівництва. Крім того, встановити з достовірністю в складі якої частки домоволодіння - 1/4 зареєстрованої чи 1/4 не зареєстрованої - знаходиться самочинна, на думку відповідача, добудова неможливо, оскільки в свідоцтві про право на спадщину за законом не зазначено конкретних приміщень спірного будинку, які спадкувала позивач і право власності на які за нею зареєстроване. З цих же підстав неможливо встановити з яких конкретно приміщень складається не зареєстрована в РМБТІ 1/4 частка житлового будинку та її площу. Не заслуговують на увагу покликання представника відповідача у відзиві на позовну заяву про обрання позивачем неналежного способу захисту. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15,16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном і понад десять років продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/4 часткою житлового будинку [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/4 житлового будинку за набувальною давністю, а тому позов належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved