Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ „ОТП Банк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, рік випуску 2006, колір - чорний, кузов № [NUMBER], тип - легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] та переданий в заставу ПАТ „ОТП Банк" на підставі договору застави автотранспортного засобу № PCL-009/073/2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., 21 березня 2007 року за реєстровим № 923к. За рахунок коштів, від реалізації вказаного автотранспортного засобу - легкового автомобіля пропонується задовольнити вимоги ПАТ „ОТП Банк", у розмірі: кредит в сумі, еквівалентній 35186,88 доларів США; відсотки за користування кредитом в сумі 3251,94 доларів США; пеню за прострочення виконання зобов'язань в сумі 65720,21 гривень; штрафні санкції 150,00 гривень, що становить 38 438,82 доларів США (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять вісім) доларів США 82 центи, що за курсом НБУ становить 307 433,68 грн. (триста сім тисяч чотириста тридцять три) гривні 68 копійок та 65 870,21 грн. (шістдесят п'ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 21 копійка. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст.ст. 24, 25 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", оскільки даним законом не передбачено звернення стягнення на заставлене майно, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, а таке звернення стягнення на заставлене майно може бути вчинено лише на підставі рішення суду. Крім того, Банк всупереч п. 283 „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 р., яка була чинною на час вчинення виконавчого напису, не повідомив позивача про збільшений розмір заборгованості та звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на суму, яка значно перевищувала суму заборгованості, зазначену у вимозі, про яку був обізнаний позивач та яку останній не оспорював. Вказав також, що виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі розрахунку заборгованості боржника перед Банком, наданого нотаріусу Відповідачем, без дослідження первинних документів бухгалтерського обліку. Зазначив, що надані розрахунки не можуть вважатись доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково зазначив, що при співставленні розміру заборгованості за кредитним договором, який вказаний у досудовій вимозі від 18 лютого 2009 року, яку отримав позивач та розміру заборгованості, вказаному у виконавчому написі, вбачається, що у виконавчому написі вказано розмір заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом і штрафних санкцій значно вищий від розміру заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом і штрафних санкцій, яку йому пропонувалося виплатити у досудовій вимозі. Оскільки позивача не було проінформовано про збільшений розмір заборгованості, який вказано у виконавчому написі, вказаний розмір заборгованості не міг розцінюватися як безспірний, тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Представник відповідача проти позову заперечував, надав пояснення, в яких зазначив, що 21 березня 2007 року між ЗАТ „ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ „ОТП Банк") та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № CL-009/073/2007, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 44 580,51 (сорока чотирьох тисяч п'ятсот вісімдесяти) доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 березня 2007 року між банком та [PERSON], було укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL-009/073/2007 предметом якого є автотранспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, рік випуску 2006, колір - чорний, кузов [NUMBER], тип - легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER]. Оскільки у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором у останнього перед банком виникла заборгованість, банком, у порядку, визначеному законом, 24 лютого 2009 року позивачу (заставодавцю) було надіслано досудову вимогу № 22-2/65520 від 18 лютого 2009 року про погашення заборгованості за кредитним договором та яку [PERSON] отримав особисто. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О., а також представник Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 березня 2007 року між ЗАТ „ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ „ОТП Банк") та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір № CL-009/073/2007, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 44 580,51 (сорока чотирьох тисяч п'ятсот вісімдесяти) доларів США на споживчі цілі. Строком до 21 березня 2013 року зі сплатою 12,49 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 березня 2007 року між Банком (Заставодержателем) та [PERSON] укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL-009/073/2007, за умовами якого заставодавець передав заставодержателю в заставу автотранспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, рік випуску 2006, колір - чорний, кузов № [NUMBER], тип - легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER], який належить заставодавцю на праві власності. Заставою забезпечуються вимоги Заставодержателя щодо сплати боржником за кредитним договором всіх його платіжних зобов'язань. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, та направлено позивачу досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № CL-009/073/2007 від 21 березня 2007 року. Вказана вимога не була отримана позивачем, про що свідчить відсутність його підпису на повідомленні про вручення поштового відправлення, яке було надано на вимогу суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. 26 жовтня 2009 року Банк, враховуючи невиконання зобов'язань за кредитним договором, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. із заявою № 22-5/7557 про вчинення виконавчого напису на договорі застави автотранспортного засобу № PCL-009/073/2007 від 21 березня 2007 року. 26 жовтня 2009 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О. вчинив виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, рік випуску 2006, колір - чорний, кузов № [NUMBER], тип - легковий універсал, реєстраційний № [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], переданий в заставу згідно з договором застави автотранспортного засобу № PCL-009/073/2007 від 21 березня 2007 року. За рахунок коштів від реалізації вказаного автотранспортного засобу - легкового автомобіля запропоновано задовольнити вимоги ПАТ „ОТП Банк", у розмірі: кредит в сумі, еквівалентній 35186,88 доларів США; відсотки за користування кредитом в сумі 3251,94 доларів США; пеню за прострочення виконання зобов'язань в сумі 65720,21 гривень; штрафні санкції 150,00 гривень, що становить 38 438,82 доларів США (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять вісім) доларів США 82 центи, що за курсом НБУ становить 307 433,68 грн. (триста сім тисяч чотириста тридцять три) гривні 68 копійок та 65 870,21 грн. (шістдесят п'ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 21 копійка. Відповідно до статті 1 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 21, вказаного вище Закону до забезпечувальних обтяжень належать застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу країни, що виникає на підставі договору. Частиною 1 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Частиною 1 ст. 26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових засобів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Відповідно до п. 283 „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 р., яка була чинною на час вчинення виконавчого напису, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Згідно зі ст.ст. 87, 88 Закону України „Про нотаріат" у відповідності до ст. 282 частин 1 та 2 „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Пунктом 1 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, передбачено вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, предачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України „Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п. 284 Інструкції, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком. Як вбачається з матеріалів справи, в досудовій вимозі № 22-2/65520 від 18 лютого 2009 року про погашення заборгованості за кредитним договором позивачу в тридцяти денний термін пропонувалось сплатити банку заборгованість, яка включала: суму кредиту в розмірі 35 386,88 (тридцять п'ять тисяч триста вісімдесят шість) доларів США 88 центів; суму відсотків за користування кредитом в розмірі 1082,85 (одна тисяча вісімдесят два) долара США 85 центи; суму пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 5902,85 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот дві) гривні 85 копійок; суму штрафів у розмірі 75.00 (сімдесят п'ять) гривень. Вказана вимога є значно меншою за суму, зазначену у виконавчому написі. При цьому, Банк в порушення п. 283 „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", не переконався в отриманні [PERSON] досудової вимоги № 22-2/65520 від 18 лютого 2009 року, не повідомив позивача про збільшений розмір заборгованості та звернуся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на суму, яка значно перевищувала суму заборгованості, зазначену у вимозі № 22-2/65520 від 18 лютого 2009 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 58 , ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази ,які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідачем ПАТ „ОТП Банк" не було надано належних доказів, які б свідчили про повідомлення позичальника [PERSON] про розмір заборгованості за кредитним договором, зокрема збільшений. Вчинення ж виконавчого напису щодо заборгованості, зазначеної у вимозі, про яку не було проінформовано позивача та визнання такою заборгованості безспірною, суперечить вимогам закону. Крім того, ст. 26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не передбачено позасудовий засіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються в порядку ст. 88 ЦПК України

Outcome: approved