Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач Національна академія внутрішніх справ через свого представника Романенко О.Є., який діє на підставі довіреності № 46/4997 від 21.10. 2013 року ( а.с.6) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, пов»язаних з утриманням випускника за період з 01.09. 2004 року по 20.06. 2008 року що становить 4 855 гривень 27 коп. Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до наказу ректора Національної академії внутрішніх справ України від 23.07. 2004 року за № 64 [PERSON] з 01.09. 2005 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання . Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09. 2005 року № 880 « Про реорганізацію вищих навчальних закладів та науково- дослідних установ Міністерства внутрішніх справ» Національну академію внутрішніх справ реорганізовано у Київський національний університет внутрішніх справ. 29.11. 2007 року Київський національний університет внутрішніх справ., комплектуючим органом - ГУ МВСУ в м. Києві та відповідачем [PERSON] укладено Договір № Кв-240 про підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов"язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Розпорядженням КМУ від 27.08. 2010 року № 1709-р "Про реорганізацію деяких навчальних закладів Міністерсмтва внутрішніх справ" КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Відповідно до вищезазначеного розпорядження, Національна академія внутрішніх справ є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. З 01.09. 2004 року по 20.06. 2008 року відповідно до умов Договору № Кв-240, відповідач у період навчання у Київському національному університеті внутрішніх справ за державним замовленням за напрямком "Правознавство" перебував на державному забезпеченні речовим майном та грошовим утриманням.. Наказом КНУВС від 20.06. 2008 року № 591 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору № Кв-240 відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС У в м. Києві. Таким чином , навчальним закладом умови Договору № Кв-240 виконано у повному обсязі. Наказом ГУ МВСУ в м. Києві від 30.12. 2010 року № 1280 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. Тобто, у порушення умов Договору № Кв-240 відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Відповідно до Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України "Про вищу освіту". Відповідно до ст. 56 Закону України "Про вищу освіту", випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Форму Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВСУ затверджено Наказом МВС України від 14.05. 2007 року № 150 « Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України». За п.2.1.3 Типового договору, виконавець зобов"язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно- правовими актами МВС України. Згідно до п.3.3 Типового договору, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є звільнення особи з ОВС за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п.4.1 Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов"язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. За таких обставин згідно п.п. 2.5, 3.2 Договору п.1, ст.1 Постанови КМУ від 01.03. 2007 року № 313 « Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», наказу МВС України від 14.05. 2007 року № 150 « Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України», наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв»язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07. 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 « Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов»язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» та відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» витрати на утримання курсантів у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають відшкодуванню у судовому порядку. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ кошти в сумі 4 855 гривень 27 коп. та суму судового збору. Представник позивача О.Є. Романенко , який діє на підставі довіреності 46/4997 від 21.10. 2013 року в судове не з»явився надіславши до суду письмову заяву , яка зареєстрована за вх. № 9388 від 27.02. 2014 року та просив слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від останнього через загальну канцелярію суду не надійшло. За приписами п.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов"язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також, відповідно до ч.2 п.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається : фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстроваеною у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином ( ч.3 п. 5 ст. 74 ЦПК України). Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статетю 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно витягу із наказу ректора Національної академії внутрішніх справ України від 23.07. 2004 року за № 64 [PERSON] з 01.09. 2005 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання ( а.с.13). З 01.09. 2004 року по 20.06. 2008 року відповідно до умов Договору № Кв-240, відповідач у період навчання у Київському національному університеті внутрішніх справ за державним замовленням за напрямком "Правознавство" перебував на державному забезпеченні речовим майном та грошовим утриманням. ( а.с. 11-12. Наказом КНУВС від 20.06. 2008 року № 591 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста ( а.с. 14) . Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору № Кв-240 відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС У в м. Києві. Таким чином , навчальним закладом умови Договору № Кв-240 виконано у повному обсязі. Наказом ГУ МВСУ в м. Києві від 30.12. 2010 року № 1280 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. Тобто, у порушення умов Договору № Кв-240 відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання ( а.с. 15) . Відповідно до довідки - розрахунку за № 34 від 30.08. 2011 року ( а.с.16) витрати, пов"язані з утриманням рядового міліції [PERSON] у Національній академії внутрішніх справ України за період з 01 вересня 2004 року по 20.06. 2009 року = 1389 діб - становлять 4855 грн. 27 коп. , які підлягають утриманню, із яких: - грошове забезпечення - 4 257 грн. 10 коп. - речове забезпечення - 598 грн. 17 коп. Зазначені витрати підтверджуються щодо: - речового забезпечення, довідкою -витрат перемінного особового складу університету за період навчання з 01.09. 2004 року по 20.06. 2008 року за підписом заступника начальника КМЗ капітана міліції О.П. Гордієва на загальну суму 598 грн.17 коп.( а.с. 17) - грошового забезпечення, довідками про доходи та відрахування, за підписом начальника ВФЗБО - головного бухгалтера Гуцалюка С.А. (а.с. 18 - 22): за 2004 рік з вересня по грудень складає 56 грн.; за 2005 рік з січня по грудень складає 773 гривні; за 2006 рік з січня по грудень складає 876 гривень; за 2007 рік з січня по грудень складає 1 062 грн. 87 коп.; за 2008 рік з січня по червень складає 2 042 грн. 23 коп., а всього витрат до утримання становить - 4 257 грн. 10 коп. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.6 Постанови КМУ від 01.03. 2007 року № 313 « Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України » у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку, разом з тим , позивачем було направлено претензію щодо врегулювання спору в добровільному порядку відповідачу за № 46/6673 від 09. 12. 2013 року ( а.с.8-9), остання залишилася без уваги. Оскільки, відповідно до абзацу 7 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07. 2002 року № 15-рп/2002 ( справа про досудове врегулювання спорів) обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов»язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Разом з тим, відповідачу відомо про судовий спір про відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України з 09.12. 2013 року, однак на день розгляду справи в суді відповідач і не намагався врегулювати спір в добровільному порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 230 гривень 00 копійок, а на користь держави у розмірі 13 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 11, 14, 16, 509, 526 ЦК України і

Outcome: approved