Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про поновлення на роботі, стягнення моральної, в обґрунтування якого вказав , що з 03.01.2012 року наказом по ДП «Ровенькиантрацит» №2 №/399-к. був прийнятий на роботу на посаду провідного юрисконсульту з оплатою у розмірі 0,1 посадового окладу. Основним місцем його роботи є ТОВ ДТЕК «Ровенькиантрацит» на посаді головного юрисконсульту. Вказані місця роботи знаходяться за однією адресою та в одній адміністративний будівлі,що в м.Ровеньки,вул.Комуністична,6. За основним місцем його роботи на підставі його заяви від 8.06.2016р йому з 10.06.2016р було надано відпустку на період проведення АТО, аналогічну заяву він написав і по ДП «Ровенькиантрацит» 21.06.2016 року, яку було погоджено з роботодавцем 22.06.2016р, що підтверджено відповідним підписом [PERSON] на самій заяві. За вказівкою [PERSON] він повинен був віддати заяву [PERSON],директору ВП ШУ «Ровеньківське ДП «Ровенькиантрацит», яка готує усі накази по ДП. [PERSON] повідомила,що їй ніколи і вона візьме пізніше мою заяву, у звязку з чим він з заяви зробив копію, а оригінал залишив для [PERSON] у своєму кабінеті та пішов додому. В той же робочий день заяву на відпустку на його робочому місці у присутності [PERSON] взяв [PERSON]. 6.07.2016 року у телефонному режимі від [PERSON] він дізнався про своє звільнення з посади провідного юрисконсульту ДП « Ровенькиантрацит» і 6.07.2016р. [PERSON] надала йому наказ №14-к від 21.06.2016р про звільнення за п.3 ст.43-1 КЗпП України., в якому він написав своє зауваження. Враховуючи, що розірвання трудового договору під час перебування робітника у відпустці є порушенням вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, погодження його заяви про надання відпустки 22.06.2016р свідчило про перебування його в трудових відносинах з роботодавцем станом на 22.06.2016р, вважає наказ фальсифікованим документом. Діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди на суму 5000грн , яка згідно з ст.237-1 КЗпП України підлягає відшкодуванню. Позовні вимоги були підтримані позивачем в ході попереднього розгляду справи суді, в подальшому позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в суді позовні вимоги не визнав, вказавши, що позивач був прийнятий провідним юрисконсультом ДП «Ровенькиантрацит» по сумісництву 03.01.2012р, а 21.06.2016р.звільнений відповідно до наказу №14-к від 21.06.2016р за ст. 43-1 п.3 КЗпП України. Підставою для звільнення позивача було прийняття на роботу провідним юрисконсультом з 22.06.2016р постійного робітника [PERSON] Наказ про надання відпустки позивачу не видавався, заява до відділу кадрів про надання відпустки не передавалася, позивач взагалі 21.06.2016року був відсутній протягом дня на робочому місті, про що складені акти, а тому з їх боку порушень трудового законодавства не було.В подальшому звернувся до суду з клопотанням проведення розгляду справи без його участі. 3-я особа-[PERSON] в заяві вказав про додержання вимог діючого законодавства під час звільнення позивача наказом від 21.06.2017р №14-к, так як на час звільнення позивач продовжував працювати головним юрисконсультом в ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», а з 22 червня 2016року на посаду, яку позивач займав за сумісництвом, прийнята інша особа, для якої ця робота є основною, а не за сумісництвом. Звернувся з клопотанням розглянути справи без його участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази , суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Роботу за сумісництвом регулюють Конституція України, Кодекс законів про працю. Закони України "Про відпустки" та "Про оплату праці". Постанова Кабінету Міністрів від 3 квітня 1993 р. №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій", Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженим Наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції. Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 р. №43. Сумісництво - це виконання, крім своєї основної, іншої роботи на умовах трудового договору на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи у вільний від основної роботи час. Не може вважатися сумісництвом робота без зайняття певної посади, що виконується епізодично, без регулярної оплати. В суді встановлено, що основним місцем роботи [PERSON] є ТОВ ДТЕК «Ровенькиантрацит» на посаді головного юрисконсульта. 03.01.2012 року наказом №2 /№399-к. по ДП «Ровенькиантрацит» позивач прийнятий на роботу по сумісництву на посаду провідного юрисконсульту з оплатою у розмірі 0,1 посадового окладу. Наказом №14-к від 21.06.2016року по ДП « Ровенькиантрацит» [PERSON] , який працює по сумісництву, звільнено 21.06.2016року у звязку з прийняттям на роботу постійного працівника згідно п.3ст.43-1 КЗпП України ( підстава наказ №13-к від 17.06.2016р про прийняття на роботу [PERSON] з 22 червня 2016 року провідним юрисконсультом з оплатою в розмірі 0,1 посадового окладу). Посилання позивача на те, що відповідач лише для його звільнення з посади прийняв на роботу іншу особу, яка буцім-то кілька днів пропрацювала, а потім була звільнена, не є підставою для задоволення позову про поновлення на роботі. Згідно діючому законодавству, суд не наділений правом обговорювати питання про доцільність запропонованих позивачем в суді дій відповідача. Згідно ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу також не потребує згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує , що його заява про надання йому відпустки з 22.06.2016 року була написана ним 21.06.2016р, а погоджена з роботодавцем 22.06.2016року, що підтверджується відповідним підписом [PERSON] на самій заяві, однак на самій заяві взагалі відсутня дата узгодження з керівником ДП «Ровенькиантрацит». Крім того, позивачем не надано суду наказу про надання йому відпустки з 22.06.2016 року в підтвердження своїх доводів про порушення відповідачем вимог законодавства про звільнення його під час перебування у відпустці. До доводів позивача щодо фальсифікації наказу №14-к від 21.06.2016р, оскільки він підготовлений та виданий після вирішення питання про надання саме позивачу відпустки 22.06.2016р. ,суд відноситься критично, так як не підтверджені жодним доказом. Згідно ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог відповідно до ст.11 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поновлення позивача на роботі без скасування наказу про його звільнення. Між тим позивач з вказаною вимогою до суду не звертався. З підстав вищевикладеного суд не вбачає підстав для поновлення позивача на посаді провідного юрисконсульта ДП «Ровенькиантрацит»,оскільки порушень вимог діючого трудового законодавства з боку відповідача позивачем не доведено. Оскільки позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позову про поновлення на роботі, в задоволенні якої суд відмовляє, то не підлягає задоволенню позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000грн. На підставі вимог ст.88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позовних вимог стороні, яка звільнена від оплати судового збору, він компенсується за рахунок держави в порядку, встановленом КМ України. Під час звернення до суду з даним позовом до оплати підлягав судовий збір в сумі 551.20 грн. за подання позову немайнового характеру та 1378,0грн за подання позову про відшкодування моральної шкоди, всього 1929,20грн.

Outcome: dismissed