Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] акціонерного товариства « Європейський страховий альянс» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньої транспортною пригодою, посилаючись на те, що він є власником автомобіля [NUMBER] № кузова 216663. 21 жовтня 2013 року о 17 годині 50 хвилин перед перехрестям вул. Гагаріна та вул. Кірова в м. Горлівка Донецької області трапилася ДТП, а саме: під час того, як він повертався додому, керуючи зазначеним автотранспортом, прямував з боку пр. Перемоги в районі Соборної площі, за ним рухався автомобіль [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] О.О. Перед перехрестям вул. Гагаріна та вул. Кірова в м. Горлівка Донецької області він зупинив автомобіль перед пішохідним переходом з метою пропустити людей, які переходили дорогу по зебрі, але в цей час відчув удар в задню частину свого автомобіля, після чого увімкнув двигун, увімкнув аварійне світло і вийшов з машини та підійшов до відповідача [PERSON], який в цей час знаходився в нетверезому стані та не впорався з управлінням автомобіля. Він вважає, що [PERSON] через свій нетверезий стан не впорався з управлінням автомобіля [NUMBER], чим грубо порушив вимоги ст. 13, 18.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу». п.18.1»Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». п.2.9 «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп»яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; В результаті ДТП приналежний йому автомобіль отримав значні механічні пошкодження, а саме: механічні пошкодження заднього бамперу, кут над задньою правою фарою, кришки багажника, що підтверджується Довідкою ДАЇ м. Горлівки УДАЇ МУ МВС України в Донецькій області. Цією подією, у зв»язку з пошкодженням автомобіля, йому заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 8371 грн 05 коп. Розмір матеріальної шкоди підтверджується Звітом про визначення вартості шкоди за № 22/11/13 від 22 листопада 2013 року. Приналежний [PERSON] автомобіль застрахований в страховій компанії Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс», Страховий поліс № АС/6912482 від 08 жовтня 2013 року. Відповідач за час, який минув з часу скоєння ДТП не зробив спроби вибачитися, в добровільному порядку відшкодувати спричинену матеріальну шкоду. Просить суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства « Європейський страховий альянс» на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8371 грн. 05 коп. Стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати та за проведення оцінки майна - 1000 грн. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2015 року ( а.с. 4), які належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи не з»явилися. 04 квітня 2016 року від представника позивача адвоката [PERSON] до суду надійшла Заява, в якій вона просить суд розглядати позовну заяву без її участі та участі позивача [PERSON] ( а.с. 59). Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства « Європейський страховий альянс» до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 23 березня 2016 року представник відповідача [PERSON], що діє на підставі Довіреності № 3/9/2015 від 31 грудня 2015 року ( а.с. 51) звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі та відмовити в задоволення позовних вимог [PERSON] Також представник [PERSON] акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" надав суду Заперечення на позовну заяву, де вказав, що «Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Пунктом 2 Договором страхування передбачена франшиза у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до п. 37.5. Закону 1961 Страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Якщо порівняти перелік пошкоджень автомобіля зазначених в довідці ДАІ, що складалася на місці пригоди, та з Експертизою 22/22/13 то є розбіжності. До експертизи включено пошкодження, що не відносяться до ДТП, які в довідці ДАІ не зазначені та фізично не могли утворитися за обставин даної ДТП. А саме, у звіті безпідставно включені дверцята задні праві та вітрове скло на загальну суму 2970,23 грн. відповідно до п. 37.4.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (що є спеціальним нормативним актом (ст. 2 цього закону)), Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Отже, Позивачу має бути відмовлено у будь-яких вимогах до страховика, оскільки будь-які звернення до Страховика відсутні. Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, "Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності". Під час розгляду даної справи ВСУ зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. 4) Позивач не надав Постанову суду в адміністративній справі, про визнання [PERSON] винним у ДТП. За таких обставин, винуватцем ДТП може бути і сам Позивач. В такому разі будь-які вимоги про відшкодування шкоди безпідставні. Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). ( а.с. 47-48). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. У звязку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м.Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ Укрпошта). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.» У відповідності до п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме». Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження. При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача. Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.» Оголошення у пресі Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 73 ( 5693) від 16 квітня 2016 року ( а.с. 64). Оголошення на сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано на сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2016 року ( а.с. 63) і тому з 12 квітня 2016 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з»явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньої транспортною пригодою не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.2 ст. 1187 ЦК України « Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку». На підставі ст. 1188 Цивільного кодексу України «Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою…». У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України « Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала». Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди „Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У відповідності зі ст. 1187 ч.2 ГК України « Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, збереження або зміст якого створює підвищену небезпеку.» Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». В судовому засіданні встановлено, що 21 жовтня 2013 року, приблизно о 17 годині 50 хвилин перед перехрестям вул. Гагаріна та вул. Кірова в м. Горлівка Донецької області трапилася дорожньо - транспортна пригода. В результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобіль [NUMBER] № кузова 216663, який належить на праві власності [PERSON] ( а.с.39) та яким 21 жовтня 2013 року керував позивач [PERSON], отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою ДАІ м. Горлівка Донецької області ( а.с.9). У відповідності до вимог п.13 Постанови Пленуму [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: « Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб)», тому суд приходить до переконання, що позивач [PERSON], який 21 жовтня 2013 року керував автомобілем [NUMBER] № кузова 216663, який належить на праві власності [PERSON], має право вимагати відшкодування шкоди. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз. У відповідності до абзацу 3 пункту 4 Постанови Пленуму [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: « Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду». Відносно доказів, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту винуватості відповідача [PERSON] у дорожньо - транспортній пригоді та заподіяння матеріальної шкоди позивачу слід виходити з загальних положень про докази у цивільних справах, відповідно до Глави 5 ЦПК України. Крім даних, встановлених на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, пояснень свідків, серед допустимих письмових доказів слід відокремити рішення про винуватість відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В той час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов»язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, подавши суду відповідні докази, які свідчать про винуватість відповідача [PERSON] у вчиненні 21 жовтня 2013 року дорожньо-транспортної пригоди, а також про наявність причинного зв»язку між заподіяною автомобілю під керування позивача шкодою та протиправною поведінкою заподіювача відповідача по справі, оскільки обов»язок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов»язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які позивач повинен подати в рахунок обгрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Як передбачено ч.1 ст. 185 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні. Особи, які беруть участь у справі, можуть давати свої пояснення з приводу цих доказів. Крім того, в п. п. 23, 27 Постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2, Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне:«…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей\~58,\~59\~ЦПК\~про належність і допустимість доказів…», «…виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті\~58,\~59\~ЦПК\~) в порядку, передбаченому статтями \~185,\~ 187, \~189\~ЦПК…». \~ \~ \~ \~ Але, позивачем не надано суду передбачених законом доказів, що винним в даній дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 21 жовтня 2013 року є [PERSON] і саме його протиправні дії знаходяться у прямому причинному зв»язку з настанням ДТП. Яких-небудь доказів, що підтверджують провину відповідача [PERSON] в скоєні ДТП, позивач [PERSON], а також його представник суду не надали та на їх наявність не посилаються. У судовому засіданні не доведено той факт, що у відношенні [PERSON] було взагалі складено Протокол про адміністративне порушення за порушення Правил Дорожнього Руху України 21 жовтня 2013 року, що він у встановленому законом порядку притягувався до відповідальності. Доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 жовтня 2013 року у передбаченому законом порядку позивач та його представник до суду не надали. У відповідності до ст. 1166 ЦК України - Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода- у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, є обов»язковою підставою деліктної відповідальності. в) причинний зв»язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, є обов»язковою підставою деліктної відповідальності. г) вина. Згідно зі ст. 614 ЦК України вина може проявлятися у формі умислу та необережності. Позивачем не надано до суду ніяких переконливих доказів, які б свідчили про те, що саме відповідач [PERSON] є винним у ДТП, яка сталася 21 жовтня 2013 року Посилання позивача на те, що [PERSON] через свій нетверезий стан не впорався з управлінням автомобіля [NUMBER], чим грубо порушив вимоги ст. 13, 18.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що потягло за собою спричинення механічних пошкоджень автомобілю, яким він керував, є тільки припущеннями позивача і не підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Ніяких переконливих доказів, які б спростовували ці висновки суду, позивач [PERSON] суду не надав та на їх наявність не посилається. Окрім того, у відповідності до пункту 12 Постанови Пленуму [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: « Керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину,…». Згідно ч.2,3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але, в судовому засіданні позивач не довів наявність протиправних дій відповідача відносно нього, а також не надав суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач будь-яким чином порушив його право власності, заподіяв шкоду його інтересам, є винуватим в скоєнні ДТП, в результаті якої автомобіль під його керуванням, отримав механічні пошкодження. Таким чином, в судовому засіданні, у передбачений законом спосіб, не встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] винний у скоєнні ДТП, яка мала місце 21 жовтня 2013 року. У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України « Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі». З Звіту № 22/11/13 експертного автотоварознавчого дослідження від 22 листопада 2013 року вбачається, що « Вартість відновного ремонту автомобіля [NUMBER] № кузова 216663, з урахуванням зносу, що належить позивачу [PERSON] на момент проведення дослідження 22 листопада 2013 року може складати 8371 грн 05 коп ( а.с. 9 зворот-39). Вказаний Звіт № 22/11/13 експертного автотоварознавчого дослідження викликає сумнів у суду, оскільки наявність механічних пошкоджень не підтверджена Довідкою ДАІ. Тобто, при порівнянні переліку пошкоджень автомобіля [NUMBER] № кузова 216663, що належить позивачу [PERSON] на момент ДТП, а саме 13 жовтня 2013 року, зазначених у Довідці, що складалася на місці ДТП та з тими механічними пошкодженнями, які викладені у Звіті № 22/11/13 за визначенням вартості збитку КТЗ пошкодженого в результаті ДТП, то вбачається наявність розбіжностей. ( а.с.9). До Звіту № 22/11/13 за визначенням вартості збитку КТЗ пошкодженого в результаті ДТП включено пошкодження, а саме: включені дверцята задні праві та вітрове скло на загальну суму 2970,23 грн, які не відносяться до ДТП, яка сталася 21 жовтня 2013 року, оскільки ці механічні пошкодження автомобіля в Довідці ДАІ від 13 жовтня 2013 року не зазначені та фізично не могли утворитися за обставин даної ДТП. Окрім того, у порушення вимог ч.2 ст. 64 ЦПК України позивачем або його представником не було подано до суду оригіналу Довідки ДАІ м. Горлівки Донецької області від 13 жовтня 2013 року, а також оригіналу Звіту № 22/11/13 за визначенням вартості збитку КТЗ пошкодженого в результаті ДТП. Згідно п.4 .Постанови Пленуму Верховного Судові України №6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди-„Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює есплуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу прав власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договорові оренди , довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела ( шофер, машиніст, оператор і т. Інш). Оскільки в судовому засіданні провина відповідача [PERSON] у скоєні ДТП, яке сталося 21 жовтня 2013 року не встановлена, то згідно ст. 1187 ч.2 ЦК України він не повинен нести відповідальність перед позивачем за причинену його майну матеріальну шкоду. В судовому засіданні встановлено, що у [PERSON] з [PERSON] Акціонерним Товариством « Європейський страховий альянс» укладено Договір про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів- Поліс АС № 6912482 від 09 жовтня 2013 року, а також те, що Приватне акціонерне товариство « Європейський страховий альянс»» має обов»язок, відповідно до умов зазначеного Договору відшкодувати позивачу матеріальні збитки в межах, передбачених Договором лімітів, а саме: за шкоду, заподіяну здоров»ю- 100000, 00 грн, за шкоду, заподіяну майну 50000,00 грн, сума франшизи складає 1000 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована полісом АС № 6912482 від 09 жовтня 2013 року обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим страховою компанією Приватне Акціонерне Товариство « Європейський страховий альянс» ( а.с. 40). У відповідності до ст. 979 «За договором страхування одна сторона ( страховик) зобов»язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму ( страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору». Згідно до Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року: Стаття 3: « Обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників». Стаття 5: « Об»єктом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з відшкодуванням особою, цивільно- правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров»ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу». Стаття 6: «Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність». Стаття 9- п.9.1:» Обов»язковий ліміт відповідальності страховика- це грошова сума, в межах якої страховик зобов»язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування». Стаття 22 п.22.1 « При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи». Стаття 28 « Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого,- це шкода, пов»язана: -з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу». Стаття 29 «У зв»язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов»язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством…». Згідно вищевказаного та ст. 988 ЦК України, страховик зобов»язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором». Згідно до Страхового полісу АС № 6912482 від 09 жовтня 2013 року Приватне Акціонерне Товариство « Європейський страховий альянс» має обов»язок, відповідно до умов зазначеного Договору відшкодувати позивачу матеріальні збитки в межах, передбачених Договором лімітів, тобто 50000 грн.- ( а.с. 40 ). Згідно до Розділу 5 ЦПК України, доказами можуть бути лише ті факти, які мають документальне та фактичне підтвердження та на підставі яких в подальшому суд може дослідити їх правдивість. Згідно до вимог ст. 1194 ЦК України «Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 7 Закону України « Про страхування» від 7 вересня 1996 року об»єктами обов»язкового страхування цивільної відповідальності, на які поширюються положення ст. 1194 ЦК України, є: б) страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів;. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов»язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника ( його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором і страхового акта ( аварійного сертифіката). Страховий акт ( аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов»язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров»я, майна або відповідальності іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи ( обов»язкове страхування). Відповідно до п.33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо- транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов»язаний : невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо - транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності, повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов»язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п.35.1 ст. 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно з абзацем 2 п.16 Постанови Пленуму [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: « Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Але, в порушення вимог зазначеного закону, ні страхувальник, ні потерпілий не зверталися до [PERSON] акціонерного товариства « Європейський страховий альянс» у встановлений строк для здійснення страхового відшкодування, також позивачем у передбачений законом спосіб не доведено, що саме [PERSON] є винним у ДТП, яка мала місце 13 жовтня 2013 року, тому підстав для звернення страхового відшкодування з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» не має. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати» Оскільки в судовому засіданні позивачу [PERSON] відмовлено в задоволенні його позовних вимог до [PERSON], [PERSON] акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньої транспортною пригодою, то не підлягають стягненню з відповідача [PERSON] і понесені [PERSON] витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення оцінки майна у розмірі 1000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed