Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] року помер їх батько [PERSON]. Спадкоємцями за заповітом, посвідченим 05 листопада 2007 року державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. за реєстром №3724, щодо житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], які подали заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ставищенського районного нотаріального округу [PERSON] є вони: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради народних депутатів №3 від 18 березня 1964 року виконком Ставищенської селищної ради Тетіївського району Київської області визнав, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON], як побудувавшому цей будинок за дозволом Ставищенської селищної ради від 08.06.1960 р. 10 квітня 1964 року Білоцерківським бюро технічної інвентаризації виготовлено свідоцтво про право особистої власності на будівлі на ім'я [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] та зареєстроване в реєстровій книзі №737. Проте, реєстрація вказаного свідоцтва була проведена до його видачі уповноваженим органом. 29 квітня 2010 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку серії ЯК №316548 на земельну ділянку кадастровий номер 3224255100:01:052:0015 площею 0,1500 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS]. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок нотаріус відмовила, оскільки правовстановлюючий документ не відповідає вимогам п.2 ст.80 Закону України «Про нотаріат», а саме: відсутні підпис посадової особи та печатка видавника документа. Внести зміни в документ або ж видати його дублікат Ставищенська селищна рада відмовилася. Видача дублікатів документів на ім'я померлих та державна реєстрація права власності на майно на підставі таких дублікатів чинним законодавством України не передбачена. 18 березня 1964 року Рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради народних депутатів [PERSON] отримав право приватної власності на житловий будинок за вказаною адресою, але належним чином дане рішення в бюро технічної інвентаризації не зареєстрував, чим порушив діючу на той час інструкцію Міністерства юстиції та Держплану УРСР, від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР». Згодом видача свідоцтв про право власності на житлові будинки належала до делегованих повноважень органів місцевого самоврядування і покладалася на них. Законом Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", п.п.10 пункту «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 7 лютого 2002 року. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Вважають, що [PERSON] за життя набув права власності на житловий будинок [ADDRESS] а тому вказане право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] року внаслідок смерті останнього. Житловий будинок загальною площею 73,90 кв. метри, житловою площею 42,6 кв. метри, вартістю 128595 гривень. Позивачі просять суд визнати за кожною з них право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року їх батька [PERSON] на ? частину житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 73,90 кв. метри, житловою площею 42,6 кв. метри, вартістю 64297 гривень 50 копійок. В судове засідання позивачі не прибули, направили до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просять справу розглядати без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не прибув. Відповідач направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без участі його представника. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву про визнання позову відповідачем, та дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Спадкоємцями за заповітом, посвідченим 05 листопада 2007 року державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. за реєстром №3724, щодо житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], які подали заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ставищенського районного нотаріального округу [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 29). Рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради народних депутатів №3 від 18 березня 1964 року виконком Ставищенської селищної ради Тетіївського району Київської області визнав, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON], як побудувавшому цей будинок за дозволом Ставищенської селищної ради від 08.06.1960 р. (а. с. 19). 10 квітня 1964 року Білоцерківським бюро технічної інвентаризації виготовлено свідоцтво про право особистої власності на будівлі на ім'я [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] та зареєстроване в реєстровій книзі №737. Проте, реєстрацію вказаного свідоцтва проведено до його видачі уповноваженим органом (а. с. 14, 16, 58 ). 29 квітня 2010 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку серія ЯК №316548 на земельну ділянку кадастровий номер 3224255100:01:052:0015 площею 0,1500 га цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] (а. с. 20). Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок нотаріус відмовила, оскільки правовстановлюючий документ не відповідає вимогам п.2 ст. 80 Закону України «Про нотаріат», а саме: відсутні підпис посадової особи та печатка видавника документа (лист №300/02-14 від 06.12.2013 року) (а. с. 15). Внести зміни в документ або ж видати його дублікат Ставищенська селищна рада відмовилася (лист №721 від 12.12.2013 року) (а. с. 17). Видача дублікатів документів на ім'я померлих та державна реєстрація права власності на майно на підставі таких дублікатів чинним законодавством України не передбачена. У відповідності до вимог статей 100,101 ЦК УРСР (1963 року) чинних на час виникнення правовідносин, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Порядок оформлення права власності на будинок або домоволодіння при відсутності правовстановлюючих документів визначався Інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року "Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", у відповідності до якої після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Як вбачається зі змісту вказаної Інструкції, яка втратила чинність, виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації, хоча вказаний нормативний акт передбачав державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вказаною Інструкцією визначено перелік об'єктів, що підлягають реєстрації, до них віднесено будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрація проводилася бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів). Таким чином, 18 березня 1964 року Рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради народних депутатів [PERSON] отримав право приватної власності на житловий будинок за вказаною адресою, але належним чином дане рішення в бюро технічної інвентаризації не зареєстрував, чим порушив діючу на той час інструкцію Міністерства юстиції та Держплану УРСР, від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР». Згодом видача свідоцтв про право власності на житлові будинки належала до делегованих повноважень органів місцевого самоврядування і покладалася на них Законом Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", п.п.10 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 7 лютого 2002 року. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Як видно із ч.4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Згідно з положеннями ст. 1218, ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як видно із статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Слід зазначити, що порядок та процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів встановлено на законодавчому рівні 5 серпня 1992 року постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 73,90 кв. метри, житловою площею 42,6 кв. метри, вартістю 128595 гривень (а. с. 16, 21-23). Із словника-довідника «Власні імена людей» (за ред.. Л.Г.Скрипник, Н.П.Дзятківська Інституту мовознавства ім.О.О.Потебні Національної академії наук України. Київ: Наукова думка, 2005) видно, що імена «[PERSON]» та «[PERSON] є тотожними. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved