Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оргтехбуд", в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. До початку розгляду справи по суті позивач змінила предмет позову та просить суд визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним договір № 29/01 від 29.01.2011 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS], укладений між ТОВ "Оргтехбуд" в особі керуючого санацією Шкулова М.В. та [PERSON], із застосуванням наслідків недійсності; визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: 7484190, видане 02.08.2013 року Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оргтехбуд" понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що 12 січня 2006 року між нею та відповідачем 1 було укладено договір № 12.01/1-1 на дольову участь у будівництві. Відповідно до умов цього договору позивач зобов'язувалась прийняти дольову участь в будівництві 17-ти поверхового житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а відповідач 1 зобов'язувався після завершення будівництва та введення будинку до експлуатації передати по акту приймання-передачі у власність позивача однокімнатну квартиру [ADDRESS] на 9-ому поверсі 17-ти поверхового житлового будинку, житловою площею згідно проекту 47,80 кв.м. Позивач повністю виконала свої зобов'язання за договором № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року, сплатила на користь відповідача 170 717,71 грн. Однак відповідач після завершення будівництва, прийняття будинку до експлуатації та присвоєння йому поштової адреси не передав позивачу за актом приймання-передачі зазначену в договорі № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року квартиру [ADDRESS]. Крім того, позивач вказує на те, що 29 січня 2011 року між ТОВ "Оргтехбуд" в особі керуючого санацією Шкулова В.М. та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 29/01 на квартиру [ADDRESS]. 26 лютого 2013 року майнові права на вказану квартиру були передані [PERSON] по акту приймання-передачі. 02 серпня 2013 року Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], та видане їй свідоцтво про право власності на цю квартиру. Однак, позивач вважає, що договір № 29/01 від 29 січня 2011 року купівлі-продажу майнових прав, укладений між ТОВ "Оргтехбуд" в особі керуючого санацією Шкулова В.М. та [PERSON], є незаконним, протиправним, нікчемним в силу ст. 228 ЦК України, має бути визнаний судом недійсним у зв'язку із наступним. По-перше, договір № 29/01 від 29.01.2011 був укладений ТОВ "Оргтехбуд" в особі керуючого санацією Шкулова М.В., який на момент укладання договору не мав повноважень та прав керуючого санацією боржника - ТОВ "Оргтехбуд", це підтверджується тим, що Шкулов В.М. посилався у договорі на неіснуючу ухвалу господарського суду Харківської області, яка нібито наділяє його повноваженнями керуючого санацією, якої не існує. Ухвала господарського суду Харківської області, якою Шкулова В.М. було призначено керуючим санацією боржника була постановлена пізніше. По-друге, договір № 29/01 від 29.01.2011 купівлі-продажу майнових прав був укладений в рамках процедури банкрутства, але без відповідного дозвільного документу, а саме до винесення ухвали господарського суду Харківської області про затвердження плану судової санації боржника, в рамках якого боржнику було дозволено реалізовувати майно, адже така ухвала була постановлена 25.06.2011. По-третє, договір № 29/01 купівлі-продажу майнових прав від 29.01.2011 був укладений із приховуванням відповідачем 1 певних суттєвих обставин від [PERSON], які могли вплинути на його укладення. Зокрема, ТОВ "Оргтехбуд" приховав від [PERSON] той факт, що у 2006 році майнові права на спірну квартиру були відчужені [PERSON] за договором № 12.01/1-1 на дольову участь у будівництві від 12.01.2006 та [PERSON] на підставі цього договору повністю сплатила кошти у сумі передбаченій договором за будівництво спірної квартири та повну суму оплати квартири ТОВ "Оргтехбуд" прийняв ще до початку порушення провадження у справі про банкрутство. По-четверте, правочин, укладений між ТОВ "Оргтехбуд" та [PERSON] щодо спірної квартири, порушує конституційне право громадянки України - [PERSON], а саме право власності, такий правочин є нікчемним на підставі статті 228 ЦК України, та може бути визнаний недійсним відповідно до абз.2 ч.7 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Державна реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON], здійснена на підставі незаконного, нікчемного договору № 29/01 купівлі-продажу майнових прав від 29.01.2011, на думку позивача, має бути скасована, а свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане [PERSON], має бути визнане судом недійсним. 30 квітня 2014 року третя особа, [PERSON], звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із зустрічним позовом, у якому просить визнати недійсним договір № 12.01/1-1 від 12.01.2006 на дольову участь у будівництві, укладений між ТОВ "Оргтехбуд" та [PERSON]. Зазначену позовну вимогу [PERSON] обґрунтовує тим, що договір № 12.01/1-1 від 12.01.2006 на дольову участь у будівництві був укладений із порушенням частини 1 статті 227 ЦК України, тобто укладений юридичною особою - ТОВ "Оргтехбуд" без відповідного дозволу, у зв'язку з чим має бути визнаний судом недійсним. Адже, як зазначає [PERSON], відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" в редакції від 15.12.2005 р., інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості. Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволені зустрічного позову [PERSON] відмовити. При цьому пояснила, що частина 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" в редакції від 15.12.2005 р. не може бути застосована до правовідносин, які виникли між [PERSON] та ТОВ "Оргтехбуд" 12 січня 2006 року, адже станом на 12 січня 2006 року діяла ще редакція Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 25.03.2005 року. В свою чергу, редакція Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 15.12.2005 р., на яку посилається третя особа у своєму зустрічному позові, набрала чинності з моменту опублікування, яке відбулось 14.01.2006 р., тобто через два дні після підписання договору на дольову участь у будівництві № 12.01/1-1 від 12.01.2006 р. При цьому, представник позивача вказала на те, що [PERSON] не є кредитором в розумінні цього поняття Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки у ТОВ "Оргтехбуд" по відношенню до [PERSON] не грошові зобов'язання, а майнові - передати спірну квартиру по акту приймання-передачі у власність [PERSON], що підтверджується і судовою практикою України. У судовому засіданні представник позивача. Представник відповідача Колуцький Є.О. заперечував проти первісного позову, вважав позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. В обґрунтування своєї позиції, відповідач 1 вказує на те, що оскільки в провадженні Господарського суду Харківської області справа про банкрутство ТОВ "Оргтехбуд" порушена раніше, а саме 08.09.2010 р., ніж спірний об'єкт нерухомості був зданий в експлуатацію, було введено мораторій на задоволення вимог його кредиторів, а майнові права на спірну квартиру будинку по [ADDRESS] увійшли до ліквідаційної маси боржника, що відображено в плані судової санації боржника та затверджено відповідною ухвалою суду. Заяви від позивача до господарського суду Харківської області та розпоряднику майна ТОВ "Оргтехбуд" Панамаріну М.М. не надходило, у зв'язку з чим, на думку відповідача 1, вимоги позивача вважаються погашеними. Зустрічний позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача Часовський І.В. проти первісного позову заперечував, просив закрити провадження щодо вимог про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнання недійсним свідоцтва про право власності, серія та номер: 7484190, видане 02.08.2013 року Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області у зв'язку із непідсудністю розгляду їх у Дзержинському районному суді м. Харкова, інші вимоги первісного позову та зустрічний позов [PERSON] вирішити відповідно до вимог чинного законодавства України. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти позовних вимог [PERSON], оскільки вважає, що, по-перше, договір на дольову участь у будівництві не є правовстановлюючим документом на відміну від договору купівлі-продажу майнових прав, у зв'язку з чим у [PERSON] не виникло права власності на спірну квартиру, по-друге, [PERSON] мала заявити у строк, передбачений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кредиторські вимоги до ТОВ "Оргтехбуд" у справі про банкрутство ТОВ "Оргтехбуд", оскільки на момент порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Оргтехбуд" [PERSON] мала грошові вимоги до боржника, а не майнові, по-третє, квартира, яка є предметом договору на дольову участь у будівництві є відмінною за площею ніж квартира, яка є предметом договору купівлі-продажу майнових прав, у зв'язку чим квартира, яка є предметом судового спору не має відношення до квартири, право власності на яку має [PERSON] У судовому засіданні представник третьої особи та третя особа зустрічні позовні вимоги підтримали, просили в первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши доводи сторін у справі та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено згідно з матеріалами справи, 12 січня 2006 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оргтехбуд" було укладено договір № 12.01/1-1 на дольову участь у будівництві. Згідно п.п. 1.1., 1.2. цього договору позивач зобов'язувався прийняти дольову участь в будівництві 17-ти поверхового житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на умовах договору без утворення юридичної особи. Позивач приймає участь в будівництві будинку в формі часткового фінансування будівництва шляхом внесення дольових коштів в розмірі та на умовах, визначених даним договором. Після завершення будівництва та введення будинку до експлуатації відповідач 1 передає по акту приймання-передачі у власність позивача однокімнатну квартиру [ADDRESS] на 9-ому поверсі 17-ти поверхового будинку, житловою площею 47,80 кв. м. згідно проекту. Згідно п.п. 2.1. - 2.3. договору № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року дольова участь позивача у будівництві будинку складала фіксовану суму еквівалентну 33938 доларів США по курсу НБУ з урахуванням ПДВ, яку позивач зобов'язувалась внести згідно з графіком фінансування в термін до 30 червня 2013 року. Фінансування здійснюється у національній валюті України. Позивач повністю виконала свої зобов'язання за договором № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року та сплатила кошти за будівництво квартири [ADDRESS] на загальну суму 170717,71 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, які є в матеріалах справи: від 13.12.2007 р. на суму 17138,69 грн.; від 27.09.2007 р. на суму 17138,69 грн.; від 25.06.2008 р. на суму 16228,10 грн.; від 24.03.2008 р. на суму 17138,70 грн.; від 26.06.2007 р. на суму 17380,08 грн.; від 14.03.2007 р. на суму 35793,45 грн.; від 14.03.2007 р. на суму 49900,00 грн. Виходячи зі змісту п.п. 1.2., 3.1.4., 4.1. договору № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року за умови повного виконання позивачем зобов'язань, передбачених даним договором, відповідач 1 зобов'язаний після завершення будівництва та вводу будинку в експлуатацію передати позивачу за актом приймання-передачі не пізніше 10 днів після реєстрації будинку в державних органах БТІ квартиру [ADDRESS], розташовану на 9-ому поверсі 17-ти поверхового будинку, житловою площею 47,80 кв.м. Згідно п. 4.8. договору № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року, після здачі будинку до експлуатації йому буде присвоєно поштову адресу, про що буде укладено додаткову угоду між сторонами. Як свідчить декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 30.03.2012 р. № ХК 14312047946, зареєстрована Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, 17-поверховий житловий будинок по [ADDRESS] є закінчений будівництвом та готовим до експлуатації. Відповідно до Рішення № 798 від 12.12.2012 року Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області "Про присвоєння адреси 17-ти поверховому житловому будинку [ADDRESS] ТОВ "Оргтехбуд" у Дзержинському районі", вирішено присвоїти 17-ти поверховому житловому будинку літ. [ADDRESS]. Отже, враховуючи положення договору № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року та повне виконання позивачем своїх зобов'язань за цим договором, у відповідача 1 виникло зобов'язання щодо передачі у власність позивача квартири [ADDRESS]. Позивачем було направлено відповідачу 1 претензію № 1 від 26.02.2013 року щодо належного виконання обов'язків за договором № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року та вимогою передати у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідач 1 отримав претензію 16.04.2013 року, про що свідчить відповідна позначка на повідомленні про вручення, проте відповіді позивачу не надав та жодних дій щодо належного виконання умов договору № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року не вчинив. Таким чином, судом встановлено, що в порушення умов договору на дольову участь у будівництві № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року, відповідачем 1 не були виконані зобов'язання за договором та не передано позивачу квартиру [ADDRESS]. В серпні 2013 року представник позивача звернувся до суду із заявою про витребування доказів в порядку статті 137 ЦПК України, в якій просив направити запит до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з метою з'ясування інформації, а саме - на кого оформлюється або оформлено право власності на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою від 04.09.2013 заяву представника позивача задоволено, витребувано у Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції інформацію щодо того, на кого оформлюється або оформлено право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно наданої суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна № 8954026 від 05.09.2013, право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 7484190 від 02.08.2013 р., виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області. Ухвалою суду від 23.10.2013 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в порядку статті 137 ЦПК України, та було витребувано з Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Короленка, 16, копії документів, що підтверджують виникнення права власності у [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; копію технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; інформацію про наявність факту виконання [PERSON] умов правочину, на підставі якого у неї виникло право на квартиру [ADDRESS]. Листом № 0402-14/1811 від 07.11.2013 р. відділом державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області було направлено до суду копії договору № 29/01 від 29 січня 2011 року купівлі-продажу майнових прав, акту приймання-передачі майнових прав на об'єкт нерухомості від 26 лютого 2013 року, технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.08.2013, серія та номер: 7484190. На підставі наданих документів судом встановлено, що 29.01.2011 між [PERSON] та ТОВ "Оргтехбуд" в особі керуючого санацією Шкулова М.В. було укладено договір № 29/01 купівлі-продажу майнових прав. Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору № 29/01 від 29.01.2011 р. купівлі-продажу майнових прав, відповідач 1 продає, а [PERSON] купує майнові права на об'єкт нерухомості, що розташований в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] загальною площею 45,6 кв.м., розташована на 9-му поверсі. Як зазначено у п.п. 3.4, 3.5 договору № 29/01 від 29.01.2011 р. купівлі-продажу майнових прав, продавець (відповідач 1) оформляє на покупця ([PERSON]) право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку встановленим чинним законодавством України. Після оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] з додержанням вимог діючого законодавства, [PERSON] має право володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою [ADDRESS] без обмежень. 26 лютого 2013 р. між відповідачем та [PERSON] було підписано акт приймання-передачі майнових прав на об'єкт нерухомості, за яким відповідач 1 передав, а [PERSON] прийняла майнові права на об'єкт нерухомості, що розташований в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] загальною площею 45,6 кв.м., розташована на 9-му поверсі. 02 серпня 2013 року Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області було оформлено Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], за [PERSON]. В зв'язку з тим, що результати розгляду справи можуть вплинути на права і обов'язки іншої особи, ухвалою суду за клопотанням позивача до участі у справі як третю особу було залучено [PERSON]. Ухвалою суду за клопотанням третьої особи - [PERSON], до участі у справі як третю особу було залучено чоловіка [PERSON] - [PERSON], оскільки спірна квартира придбавалась під час шлюбу та судове рішення, у разі задоволення первісного позову, вплине на права [PERSON] 30 квітня 2014 року [PERSON], як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явила зустрічний позов, у якому просить суд визнати договір № 12.01/1-1 від 12.01.2006 року на дольову участь у будівництві, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Оргтехбуд", недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач 1 взяли на себе зобов'язання спільно діяти для досягнення спільної господарської мети: будівництва квартири [ADDRESS] та введення його в експлуатацію. З правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем 1, можливо зробити висновок, що такі правовідносини регулюються Законом України "Про інвестиційну діяльність". Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність", інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність", інвестиційна діяльність здійснюється на основі: інвестування, здійснюваного громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності. Статтею 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" визначено, що інвестиціями є всі види майнових цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності для створення прибутку (доходу) або досягнення соціального ефекту. Факт укладення позивачем інвестиційного договору з відповідачем 1 є рішенням позивача про вкладення інвестиційних грошових коштів в об'єкт будівництва (замовленням будівельних послуг) відповідно до Закону України "Про інвестиційну діяльність" з метою подальшого отримання долі - частини площі будинку у вигляді загальної площі квартири у будинку. Метою внесення позивачем інвестиції є набуття права власності на результат інвестиції, а саме, дольової частини в площі будинку, яка виражається у вигляді загальної площі відповідної квартири, в даному випаду квартири [ADDRESS]. Статтею 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода), умови якого, відповідно до ст. 18 цього Закону, зберігають чинність на весь строк його дії і у випадках зміни законодавства (окрім податкового, митного та валютного законодавства). Відповідно до статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, а також майнові права. Відповідно до положень статті 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами. Згідно частини 5 статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність", інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів. Уклавши інвестиційний договір та повністю виконавши умови цього договору позивач набула право на отримання у власність результату інвестиції на частину площі будинку у вигляді загальної площі квартири у житловому будинку, що не суперечить приписам частини 5 статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність". Відповідно до абз. 9 листа Міністерства юстиції України № 19-50-2309 від 22.06.07 р., квартира є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об'єкт, а майнові права на нього. Таким чином, у зв'язку з тим, що будівництво проінвестованого об'єкта нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS], є завершеним та готовим до експлуатації, інвестору, тобто позивачу, належить саме право власності на спірну квартиру [ADDRESS], як на окреме майно, а не майнові права на неї. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Частиною 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до якої такими підставами, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання). Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Доводи відповідача 1 та представника третьої особи про те, що [PERSON] мала заявити у строк, передбачений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кредиторські вимоги до ТОВ "Оргтехбуд" у справі про банкрутство ТОВ "Оргтехбуд", оскільки на момент порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Оргтехбуд" [PERSON] мала грошові вимоги до боржника, а не майнові, не можуть бути враховані судом при вирішенні справи. Адже, Постановою Вищого господарського суду України від 21 січня 2014 року у господарській справі № 922/1996/13 щодо ТОВ "Оргтехбуд" встановлено той факт, що обов'язок ТОВ "Оргтехбуд" по відношенню до особи, з якою був укладений у 2006 році договір на дольову участь у будівництві та якою будівництво квартири було повністю профінансовано ще до завершення будівництва нерухомого майна, полягає не у сплаті певної суми грошових коштів та у погашенні грошових зобов'язань (тобто не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), а полягає у виконанні дій, пов'язаних із передачею майна - спірної квартири, відповідно до договору на дольову участь у будівництві. При цьому, також встановлено, що договір на дольову участь у будівництві є належним доказом набуття права власності на квартиру. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Посилання представника третьої особи [PERSON] на те, що площа спірної квартири, яка вказана у договорі на дольову участь у будівництві № 12.01/1-1 від 12.01.2006 є відмінною від фактичної площі спірної квартири, вказаної у технічному паспорті на спірну квартиру, не можуть бути враховані судом, через те, що у п.п. 4.2., 4.3. договору на дольову участь у будівництві № 12.01/1-1 від 12.01.2006 відповідачем 1 та позивачем була передбачена ймовірність відходжень розміру фактичної площі спірної квартири від проектної. Згідно з вимогами статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а згідно із статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 3 статті 215 ЦК України, передбачено, що у разі коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У пункті 5 частини 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статтей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що станом на момент укладення між відповідачем і третьою особою договору № 29/01 від 29.01.2011 р., позивачем вже було повністю сплачено грошові кошти за договором № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року, тому згідно з умовами цього договору позивач набув право вимоги передачі їй у власність квартири [ADDRESS]. Будівництво об'єкту нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] було проінвестовано позивачем, є завершеним та будинок передано до експлуатації і йому присвоєно поштову адресу, що підтверджується матеріалами справи, отже позивач набув права власності на вказану квартиру та відповідач 1 зобов'язаний був передати квартиру [ADDRESS] саме позивачу. Таким чином, відповідачем 1 було фактично продано майнові права на квартиру [ADDRESS] третій особі [PERSON], за відсутності у відповідача на це правових підстав, оскільки на той час майнові права на цю квартиру вже фактично належали позивачу. Крім цього, пунктом 5.5. договору № 29/01 від 29.01.2011 р. купівлі-продажу майнових прав передбачено, що продавець (відповідач) гарантує, що від покупця (третьої особи) неприховано обставин, які мають істотне значення для цього договору; до укладення цього договору майнові права на об'єкт нерухомості будь-яким третім особам не відчужено; внаслідок укладення цього договору не будуть порушені права та законні інтереси третіх осіб. Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Отже відповідачем було порушено права позивача на отримання у власність квартири [ADDRESS] та укладено договір № 29/01 від 29.01.2011 р. купівлі-продажу майнових прав із введенням в оману третьої особи щодо відсутності прав інших осіб на зазначене нерухоме майно, у зв'язку з чим правочин, вчинений між відповідачем 1 та третьою особою - [PERSON] щодо спірної квартири має бути визнаний судом недійсним в порядку частини 1 статті 230 ЦК України. Крім того судом встановлено, що відповідно до договору № 29/01 купівлі-продажу майнових прав від 29 січня 2011 року, укладеного між ТОВ "Оргтехбуд" та [PERSON], ТОВ "Оргтехбуд", як "Продавець", виступав в особі керуючого санацією Шкулова Михайла Вікторовича, який діяв тоді, як зазначено в самому договорі, на підставі Ухвали про санацію боржника господарського Суду Харківської області від 24 січня 2011 року. Однак, станом на 29 січня 2011 року Шкулов М.В. ще не був призначений керуючим санацією боржника - ТОВ "Оргтехбуд" та ухвали про санацію боржника господарського суду Харківської області від 24 січня 2011 року, на яку Шкулов М.В. посилається у вказаному договорі як на документ, що наділяє його повноваженнями керуючого санацією, не існує. Керуючим санацією боржника - ТОВ "Оргтехбуд" Шкулова Михайла Вікторовича було призначено ухвалою господарського суду Харківської області від 24.02.2011 у справі № Б-39/112-10. Отже на момент укладання договору № 29/01 купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 29 січня 2011 року, Шкулов М.В. не мав повноважень на укладання вказаного договору як керуючий санацією та приховав цю обставину від [PERSON], ввівши її в оману щодо своїх повноважень, у зв'язку з чим договір має бути визнаний недійсним в порядку частини 1 статті 230, статті 227 ЦК України. Відповідно до вимог статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Також з матеріалів справи судом встановлено, що в момент укладання договору № 29/01 купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 29 січня 2011 року, план судової санації боржника - ТОВ "Оргтехбуд", тобто документу, в рамках та на підставі якого, згідно чинного законодавства України, реалізовується майно боржника для подальшого задоволення грошових вимог кредиторів, у якому вказуються порядок та умови такої реалізації, затверджено судом ще не було. План судової санації боржника - ТОВ "Оргтехбуд" був затверджений ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2011 у справі про банкрутство ТОВ "Оргтехбуд", а саме через 5 місяців після укладання договору № 29/01 купівлі-продажу майнових прав. Тобто ТОВ "Оргтехбуд" реалізував майно в рамках процедури банкрутства ТОВ "Оргтехбуд" без відповідного дозвільного документу, який передбачає таку реалізацію, у зв'язку з чим має бути визнаний недійсним на підставі ст. 227 ЦК України. Крім цього, суд не може залишити поза увагою той факт, ухвала суду про затвердження плану судової санації боржника - ТОВ "Оргтехбуд" скасована постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2014 у справі № Б-39/112-10, яка була залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 01 квітня 2014 року у справі про банкрутство ТОВ "Оргтехбуд" на тій підставі, що такий план порушує законні права особи, з якою у 2006 році ТОВ "Оргтехбуд" був укладений договір на дольову участь у будівництві. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Судом встановлено, що правочин щодо купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS], укладений 29 січня 2011 року між ТОВ "Оргтехбуд" та [PERSON], був спрямований на порушення конституційного права позивача - права власності на майнові права на квартиру [ADDRESS], що випливає із укладеного 12 січня 2006 року правочину між ТОВ "Оргтехбуд" та [PERSON] У зв'язку з цим правочин щодо купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS], укладений 29 січня 2011 року між ТОВ "Оргтехбуд" та [PERSON] є таким, що порушує публічний порядок в силу ст. 228 ЦК України, а отже є нікчемним на підставі ст. 228 ЦК України. Відповідно до абзацу 2 частини 7 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. При цьому, факт наявності свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], позбавляє можливості [PERSON] скористатися своїм законним правом власності на спірну квартиру та унеможливить реєстрацію права власності на спірну квартиру на користь [PERSON] Задоволення позовної заяви про визнання права власності позивача на спірну квартиру та постановлення лише з цього приводу рішення Дзержинським районним судом м. Харкова, не надасть [PERSON] можливості скористатися правом власності на квартиру та зареєструвати його у визначеному чинним законодавством України порядку, оскільки таке право вже зареєстроване за іншою особою - [PERSON] Доводи представника відповідача, викладені ним у своїх запереченнях, також не можуть бути враховані судом, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Так, позивач не оскаржує у суді окреме рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а просить скасувати усю процедуру державної реєстрації права власності на спірну квартиру, якою є офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення права власності на спірну квартиру за [PERSON] Доводи третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, викладені у зустрічному позові до [PERSON] про визнання договору № 12.01/1-1 від 12 січня 2006 року на дольову участь у будівництві недійсним в порядку ч. 1 ст. 227 ЦК України на тій підставі, що ч. 3 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" в редакції від 15.12.2005 забороняла укладати прямі інвестиційні договори, є помилковими, адже станом на 12 січня 2006 року, коли був укладений договір на дольову участь із [PERSON] діяла ще редакція Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 25.03.2005 року, редакція Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 15.12.2005 почала діяти 14.01.2006, тобто через два дні після підписання договору на дольову участь у будівництві № 12.01/1-1 від 12.01.2006. Статтею 16 ЦК України кожній особі надано право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі визнання права та визнання правочину недійсним. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved