Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 20 листопада 2008 року між ним та ВАТ «Ерсте банк» було укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/3949/2/27429, згідно умов якого банк зобовязався надати йому кредит в сумі 400\~000,00 дол. США на строк до 19.11.2024 року, зі сплатою 13,5% річних для придбання цільових облігацій серії «Т», в кількості 1 шт., емітованих ПП-БК «Поділля буд». В якості забезпечення вказаного кредитного договору, 20 листопада 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Ерсте банк» було укладено договір іпотеки № 014/3949/2/27429, відповідно до якого передано в іпотеку майнові права на 4-кімнатну квартиру № 72 в житловому будинку на розі вул.. [PERSON] та вул.. Міліційної в м. Вінниці, будівництво якої не завершено та яка в майбутньому стане власністю позивача. На думку [PERSON], договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, оскільки станом на день укладення оскаржуваного договору, предмет іпотеки не набув статусу об'єкта нерухомого майна, в зв'язку з тим, що будівництво не було завершене, будинок не був введений до експлуатації та не проведена його державна реєстрація. Також, станом на день укладення оскаржуваного договору, майнові права не входили до переліку майна, яке може бути предметом іпотеки. Дана норма була внесена до Закону України «Про іпотеку» лише 25.12.2008 року Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», який набув чинності з 14.01.2009 року. Отже, зміст договору іпотеки, станом на день укладення оскаржуваного договору, суперечив чинному законодавству України. Враховуючи вищевказане та наявність правових підстав для визнання вказаного договору недійсним, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить визнати договір іпотеки № 014/3949/2/27429, укладений 20.11.2008 року між [PERSON] акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON], посвідченим 20.11.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2154, недійсним. Ухвалою суду від 3 лютого 2017 року замінено неналежного відповідача [PERSON] акціонерне товариство «Ерсте Банк» на [PERSON] з обмеженою відповідальність «Фінанс [PERSON]», а також залучено до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] акціонерне товариство «Фідобанк» та [PERSON] з обмеженою відповідальність «Факторингова компанія «Глобал Фінанс». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду лист, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки майнові права могли бути предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки, що підтверджується ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», ст. 50 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», ст. 55 Закону України «Про нотаріат». Тому підстави для визнання договору іпотеки №014/3949/2/27429 від 20 листопада 2008 року недійсним, відсутні. Всі дії стосовно даної справи ним були здійснені з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Також просив розглядати дану справу за його відсутності. В судове засідання представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Фідобанк» в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальність «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» в судове засідання також не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальність «Фінанс [PERSON]» в судове засідання не зявився, неодноразово звертався до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, однак доказів про поважність причин неявки в суд не надавав. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Разом з тим, суд зазначає, що на електрону адресу суду від директора ТОВ «Фінанс [PERSON]» надійшло заперечення, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню так, як на час укладення оспорюваного договору іпотеки, чинне законодавство не позбавляло власника об'єкта незавершеного будівництва звернутись за проведенням державної реєстрації права власності на такий об'єкт. Договір іпотеки відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку», якою передбачені істотні умови іпотечного договору. Одностороння незгода сторони з положеннями раніше підписаного нею свідомо та в добровільному порядку договору не може вважатися обставиною для визнання його недійсним. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволеню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20 листопада 2008 року між [PERSON] акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/3949/2/27429 (а.с. 7-9). Відповідно до умов даного договору ВАТ «Ерсте Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 400\~000,00 дол. США, зі строком користування кредитними коштами до 19 листопада 2024 року (включно), із сплатою 13,5 % річних. Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що кредитні кошти призначені для придбання цільових облігацій серії «Т», в кількості 1 штука емітованих ПП-БК «Поділля буд», відповідно до Договору купівлі-продажу облігацій № Б-3/0608-24 від 20 листопада 2008 року, укладеного між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Профіт-Капітал» та [PERSON] Облігації, при їх погашенні, надають право їх власнику на отримання у власність об'єкту нерухомого майна, яким є 4-кімнатна квартира за адресою: м. Вінниця, на розі вул. [PERSON] та вул. Міліційної, будівельний номер квартири 72, загальною площею 237,09 кв.м. Згідно п. 3.6. вищевказаного договору, у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням цього договору є: іпотека майнових прав позичальника на об'єкт нерухомості, право на набуття у власність якого позичальником в майбутньому підтверджується наступними документами: - договіром № Б-3/0608-24 купівлі-продажу цінних паперів від 20 листопада 2008 року, укладеного між позичальником та приватним підприємством будівельною компанією «Поділля-буд» від імені якої на підставі договору на брокерське обслуговування № Б-3/0608 від 26 червня 2008 року та Замовлення №24 від 18 листопада 2008 року діє [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Профіт-Капітал», - договіром № Б-3/0608-24-ПБ про бронювання квартири/нежитлового приміщення для передачі у власність від 20 листопада 2008 року, укладеного між позичальником та [PERSON] підприємством будівельною компанією «Поділля-буд», надають право їх власнику на отримання у власність об'єкту нерухомого майна, яким є 4-кімнатна квартира за адресою: м. Вінниця, на розі вул. [PERSON] та вул. Міліційної, будівельний номер квартири 72, загальною площею 237,09 кв.м. 20 листопада 2008 року між [PERSON] підприємством будівельна компанія «Поділля-буд» та [PERSON] було укладено договір № Б-3/0608-24 купівлі-продажу цінних паперів (а.с. 122), відповідно до умов якого ПП БК «Поділля-буд» передала у власність позивача цінні папери, а саме облігації підприємства, іменні, серії «Т», в кількості 1 штука, вартістю 4\~146\~214,00 грн. Судом встановлено, що відповідно до договору № Б-3/0608-24-ПБ про бронювання квартири/нежитлового приміщення для передачі у власність від 20 листопада 2008 року, укладеному між [PERSON] підприємством будівельна компанія «Поділля-буд» та [PERSON] (а.с. 123-126), за позивачем заброньовано квартиру/нежитлове приміщення, право на придбання якої належить йому як власнику облігації, а також визначається порядок передачі квартири/нежитлового приміщення у власність позивача після завершення будівництва будинку, в якому розташована зазначена квартира/нежитлове приміщення та реєстрації виконавцем на замовника права власності на цю квартиру/нежитлове приміщення. Згідно п. 1.3. вищевказаного договору, виконавцем заброньовано за позивачем квартиру/нежитлове приміщення для передачі її/його у власність, а саме 4-кімнатну квартиру №72 на 15 поверсі, загальною площею 237,09 кв.м.,розташованої на розі вул. [PERSON] та вул. Міліційної в м. Вінниці, облігація серії «Т». Також, 20 листопада 2008 року між [PERSON] акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/3949/2/27429, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 10-11). Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору, даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/3949/2/27429 від 20 листопада 2008 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодержатель зобов'язується перед іпотекодавцем надати йому кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування, в сумі 400\~000 дол. США, а іпотекодавець, в свою чергу, зобов'язується повернути цей кредит у строк до 19 листопада 2024 року, сплатити проценти за його користування в розмірі 13,5% річних, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижчевказаних умовах. Отже, згідно п. 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є майнові права на 4-кімнатну квартиру № 72, на 15 поверсі, загальна проектна площа складає 237,09 кв.м., в житловому будинку на розі вул. [PERSON] та вул. Міліційної в м. Вінниця Вінницької області, будівництво якої не завершене і яка в майбутньому стане власністю іпотекодавця до оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності на вищевказану квартиру, яка після оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності стане забезпеченням виконання зобов'язань іпотекодавцем за кредитним договором. Після завершення будівництва квартира продовжує бути предметом іпотеки за цим договором, при цьому внесення змін та/або доповнень до цього договору не вимагається, якщо іпотекодержатель не висуне вимогу до іпотекодавця про внесення змін та/або доповнень до цього договору в частині опису предмета іпотеки. Іпотекодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість. За цим договором, після здачі вищевказаної квартири в експлуатацію, нотаріус накладає заборону на вічуження нерухомості, яка є предметом іпотеки, за повідомленням іпотекодержателя (п. 1.2.1. договору іпотеки). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV (в редакції від 12.05.2006 року), обтяження об'єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Судом встановлено, що 20 листопада 2008 року приватним нотаріусом [PERSON] було накладено обтяження на іпотечне майно майнові права на 4-кімнатну квартиру №72 на 15 поверсі в житловому будинку на розі вул. [PERSON] та вул. Міліційної, на підставі договору іпотеки від 20.11.2008 року (іпотекодержатель ВАТ «Ерсте Банк»), що підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 20.11.2008 року (а.с. 135, 138). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 70779656 від 19.11.2016 року, суд вбачає, що 28.05.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13363692, де на підставі спірного договору іпотеки внесено до спеціального розділу Реєстру речових прав запис № 5808339 про обтяження майнових прав на 4-кімнатну квартиру №72, на 15 поверсі, в житловому будинку на розі вул. [PERSON] та вул. Міліційної в м. Вінниці (а.с. 29-36). Слід зазначити, що в даному Реєстрі іпотекодержателем вже зазначено ТОВ «Фінанс [PERSON]», замість ВАТ «Ерсте Банк». Відповідно до Статуту ПАТ «Фідобанк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів від 11 серпня 2015 року, оостанній є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» (а.с. 108-110). Слід зазначити, що 27 травня 2014 року [PERSON] акціонерне товариство «Фідобанк» відступив [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» свої права вимоги до боржників за кредитними договорами та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору. Даний факт підтверджується договором про відступлення права вимоги №2 (а.с. 87-91). З акту приймання-передачі прав вимоги від 30.05.2014 року (а.с. 92) та реєстру прав вимоги №1 (а.с. 93-94), за договором про відступлення права вимоги №2 від 27.05.2014 року, суд вбачає, що [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» було набуто права вимоги за кредитним договором № 014/3949/2/27429, укладеним з [PERSON] Також, 27 травня 2014 року між [PERSON] акціонерним товариством «Фідобанк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» укладено договір №3 про віступлення прав за договорами іпотек (а.с. 95-97). Враховуючи умови даного договору, ПАТ «Фідобанк» відступив права вимоги за договором іпотеки № 014/3949/2/27429 від 20.11.2008 року, - ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс». З договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 215 від 02.06.2015 року, укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс [PERSON]», ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» відступив останньому право вимоги, що виникло з: кредитного договору №014/3949/2/27429, договору іпотеки № 014/3949/2/27429 та договору застави облігацій та майнових прав на облігації в без документарній формі № 014/3949/2/27429, що були укладені з [PERSON] (а.с. 98-99). Крім того, 2 червня 2015 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» та [PERSON] з обмеженою відповідальність «Фінанс [PERSON]» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 014/3949/2/27429 (а.с. 100). Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що зміст договору іпотеки (майнові права) суперечить чинному законодавству України, з наступних підстав. Отже, майнове право це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною обставиною), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України). Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права визнаються речовими правами (ст. 190 ЦК України). Відповідно до ст. 5 абз. 1,7 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», в редакції від 14.01.2006 року (яка була чинною на момент посвідчення договору іпотеки № 014/3949/2/27429 від 20 листопада 2008 року), іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Іпотекодавцем за таким іпотечним договором може бути забудовник особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва. Оютяження майнових прав іпотекодавця на такий предмет іпотеки підлягає реєстрації у встановленому законом порядку. Також абзацом 1 статті 50 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» в редакції від 14.01.2006 року (чинною на момент посвідчення спірного договору іпотеки) банк надає кредит довірителю ФФБ на умовах, визначених в договорі про іпотечний кредит. Предметом іпотеки за іпотечним договором є об'єкт інвестування, який стане власністю позичальника в майбутньому, та/або майнові права на нього. Згідно абз. 8 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», в редакції від 06.04.2006 року (чинною на момент посвідчення договору іпотеки), іпотечні договори, іпотекою за якими є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується за умови подання документів, які підтверджують майнові права на нерухомість. Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-ІV (в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору), предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Згідно ч. 3 ст. 331 ЦК України та роз'яснувального листа Міністерства юстиції України № 19-32/1 від 10.05.2006 року «Щодо порядку реєстрації прав власності на об'єкти незавершеного будівництва» (в редакціях чинних на час укладення оспорюваного договору), у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до п. 38 наказу Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинній на момент посвідчення оспорюваного договору іпотеки, іпотечні договори, іпотекою за якими є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується за умови пподання документів, які підтверджують майнові права на нерухомість. Також, згідно аналізу висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалах за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2013 року від 01.02.2014 року щодо спорів про визнання правочинів недійсними, предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець міг документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що чинне законодавство не позбавляло власника об'єкта незавершеного будівництва звернутись за проведенням державної реєстрації права власності на такий об'єкт. А після проведення державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, даний об'єкт набуває цивільну оборотоздатність, яка полягає у вільному відчуджені такого об'єкта або у переході його від однієї особи до іншої. Отже, майнові права могли бути предметом іпотеки на час посвідчення оспорюваного договору іпотеки, тому підстави для визнання даного договору недійсним відсутні. З матеріалів справи вбачається, що приватним підприємством будівельною компанією «Поділля-буд» було належним чином зареєстровано право власності на вищевказаний об'єкт будівництва та емітовано цінні папери, а саме цільові облігації серії «Т», які при погашенні надають право їх власнику на отримання у власність нерухомого майна. Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 4 вересня 2013 року по справі № 6-72цс13, предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 8 Пленуму "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховоного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оспорюваний позивачем договір іпотеки № 014/3949/2/27429 від 20.11.2008 року був вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі [PERSON] проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до ТОВ «Фінанс [PERSON]», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], ПАТ «Фідобанк», ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», про визнання недійсним договору іпотеки не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову [PERSON], понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed