Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ 05 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди та зобовязання вчинити дії, який в послідуючому уточнила. В позові позивач послалася на те, що вона є засновником ТОВ "МІК" і його незмінним директором з самого початку роботи до травня 2014 року це більш ніж 25 років. Вона не знає хто 15.01.2014 року подав до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" платіжне доручення № 1 про перерахування коштів з кредитного рахунку 2600300011997 в філії АТ "Укрексімбанк" м. Кривий Ріг МФО 305589 на рахунок № 37310001010785 в Головному Управлінні державної Казначейської Служби України у Дніпропетровській області на імя отримувача ВДВС Криворізького РУЮ, код 34545939, з призначення платежу "часткова оплата платіжної вимоги № 1 від 14.01.2014 року", ухвала № 904/6113 від 08.08.13 та рішення Господарського суду на наказ № 904/6113 від 06.12.13. Платіжне доручення було помилковим, ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" протиправно провів трансакцію і відмовляється відкликати платіжне доручення. Вказує, що коли відповідач [PERSON] перейняв керівництво ТОВ "МІК", він виявив цей платіж. В присутності багатьох осіб відповідач неодноразово обвинувачував її в зговорі з керівництвом філії АТ "Укрексімбанк" м. Кривий Ріг з метою конвертувати кредитні кошти банку для підкупу державних виконавців, що вона збиралася довести ТОВ "МІК" до банкрутства, щоб за безцінок продати основні фонди ТОВ "МІК", які в заставі у АТ "УКРЕКСІМБАНК", що вона свідомо подала платіжне доручення на переказ 443702,96 гривень на рахунок № 37310001010785 в Головному управлінні Державної Казначейської Служби України у Дніпропетровській області. Вказує, що поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, порушує її права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, оскільки створює у громадськості уявлення про позивача, як про злочинця. Позивач неодноразово зверталася до керівника філії АТ "Укрексімбанк" м. Кривий Ріг, з вимогою повернути помилково перераховані кошти 15.01.2014 року, 20.05.2014 року вона приходила в банк в супроводі [PERSON] з метою переконати його, що банк не подає листа про повернення помилково перерахованих коштів не через зговір з позивачем ,а через свавілля керівництва філії АТ "Укрексімбанк" м. Кривий Ріг. Вказує, що вона з 12.05.2014 року не працює на посаді директора ТОВ "МІК" та не має права писати вимоги банку подати повідомлення банку-отримувачу, що платіжний переказ від 15.01.2014 року помилковий, як то передбачено законом та договором на відкриття рахунку. Вказує, що відповідач, як директор ТОВ "МІК" міг би самостійно вирішити цю проблему, проте відповідач ПАТ "Укрексімбанк" письмово відмовляється визнати [PERSON] законним директором для вчинення будь-яких операцій. На підставі вищевикладеного, просить визнати недостовірною, такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] розповсюджену протягом 2014-2015 років [PERSON] в присутності багатьох свідків неодноразово шляхом обвинувачення її в зговорі з керівництвом філії АТ "УКРЕКСІМБАНК" м. Кривий Ріг з метою конвертувати кредитні кошти банку для підкупу державних виконавців, що вона збиралася довести ТОВ "МІК" до банкрутства, щоб за безцінок продати основі фонди ТОВ "МІК", які в заставі у АТ "УКРЕКСІМБАНК", що вона свідомо подала платіжне доручення про переказ 443702,96 гривень на рахунок № 37310001010785 в Головному Управлінні Державної Казначейської Служби України у Дніпропетровській області. Визнати, що бездіяльність філії [PERSON] м. Кривий Ріг подати на рахунок № 37310001010785 , що полягає в неподанні Головному Управлінню Державної Казначейської Служби України у Дніпропетровській області повідомлення про помилковий переказ від 15.01.2014 року від ТОВ "МІК", є протиправні і наносить їй моральної шкоди. З метою спростування недостовірної інформації, зобовязати [PERSON] дати письмове пояснення, що його заяви були безпідставними і він вибачається за сказане. Стягнути солідарно з [PERSON] та філії АТ "УКРЕКСІМБАНК" м. Кривий Ріг моральну шкоду у розмірі 24360,00 гривні. Зобов'язати [PERSON] подати листа про помилковий переказ, а філію АТ "УКРЕКСІМБАНК" подати на рахунок № 37310001010785 в Головному управлінні Державної Казначейської Служби України у Дніпропетровській області на імя отримувача ВДВС Криворізького РУЮ, код 34545939 листа-вимогу щодо повернення помилково перерахованих згідно платіжного доручення № 1 від 15.01.2014 року коштів ТОВ "МІК" на рахунок 2600300011997 в філії АТ "УКРЕКСІМБАНК" м. Кривий Ріг МФО 305589. 30.12.2015 року позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала. Будучи присутньою в судовому засіданні 10.11.2015 року та 14.12.2015 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, на позові наполягала, при цьому уточнила, що вона дійсно свідомо 15.01.2014 року подала платіжне доручення на переказ 443702,96 гривень на рахунок № 37310001010785 в Головному управлінні Державної Казначейської Служби України у Дніпропетровській області, однак потім зрозуміла, що зробила це помилково в звязку з чим зверталася неодноразово до відповідача [PERSON] акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з вимогами про повернення помилково перерахованих коштів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме не заперечував те, що він дійсно розповсюджував інформацію про те, що [PERSON] за попередньою змовою з представниками відповідача [PERSON] акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з метою доведення підприємства ТОВ «МІК» до банкрутства, директором якого вона була станом на грудень 2013 року та січень 2014 року, свідомо протиправно перерахувала грошові кошти з кредитного рахунку 2600300011997 в філії АТ "Укрексімбанк" м. Кривий Ріг МФО 305589 на рахунок № 37310001010785 в Головному Управлінні державної Казначейської Служби України у Дніпропетровській області на імя отримувача ВДВС Криворізького РУЮ. На час розгляду справи він переконався в тому, що вона це робила під тиском, тому в цій частині він позовні вимоги визнає. Що стосується інших його заяв з приводу законності вказаного перерахунку коштів він наполягає на тому, що його висловлювання є достовірними та такими, що відповідають встановленим обставинам. Крім того пояснив, що його висловлювання з приводу причетності [PERSON] до незаконного перерахунку коштів підприємства є наслідком дій відповідача [PERSON] акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України". Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідач [PERSON] не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що платіжного доручення ТОВ "МІК" № 1 від 15.01.2014 року не існує, так як платіж на суму 443702,96 гривень відбувся в процедурі примусового списання на виконання платіжної вимоги ВДВС Криворізького РУЮ № 1 від 14.01.2014 року. При такій процедурі банк самостійно без участі клієнта оформлює меморіальний ордер, у даному випадку меморіальний ордер № 1 від 15.01.2014 року. Що стосується звернення позивача про повернення помилково перерахованих коштів, то в даному випадку, вказані вимоги не відповідають вимогам закону, оскільки кошти були перераховані не за її платіжним дорученням, а в порядку примусового списання, крім того питання про повернення помилково перерахованих коштів може мати місце лише в тому випадку, якщо це відбулося з вини банку. Просив в позові відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх\~\~вимог і заперечень. Приймаючи рішення у справі, суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст.297 ЦК України\~\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ч. 1, 3, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до\~\~п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У пункті 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач в свою чергу повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із частинами 4, 7 статті 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Відповідно до статей 57, 58, 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В той же час ні позивачем [PERSON] ні відповідачем [PERSON], який частково визнав позов, суду не доведено суду того, що [PERSON] дійсно вчиняв дії направлені на розповсюдження зазначеної позивачем інформації та яким саме чином, як і не доведено того яким чином порушуються особисті немайнові права позивача, тобто завдається шкода відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час її звернення до суду з позовом не займає посаду директора ТОВ «МІК», доказів того, що вона має право представляти інтереси цього товаритсва в судовому засіданні, нею не надані, в той же час у своїх вимогах до відповідача [PERSON]П позивач просить суд зобовязати його подати листа вимогу щодо повернення помилково перерахованих коштів саме на користь цього товариства. Крім того, позивач просить суд визнати бездіяльність філії [PERSON] м. Кривий Ріг, що полягає в неподанні Головному Управлінню Державної Казначейської Служби України у Дніпропетровській області повідомлення про помилковий переказ коштів 15.01.2014 року від ТОВ "МІК» протиправною та такою, що наносить їй моральної шкоди, в той же час доказів того, що вказана бездіяльність є протиправною і спричиняє їй моральну шкоду суду не надає. Зважаючи на вказані обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed