Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-22 00:00:00

В січні 2017 р. позивач [PERSON] , інтереси якого представлені адвокатом Вербицьким Д.В., звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом, в якому просить: 1) визнати припиненим зобов`язання позивача за кредитним договором № 37.3/АА-00050.08.2 від 24.06.2008 р., укладеним між позивачем та відповідачем ПАТ «Родовід Банк»; 2) визнати припиненим договір застави транспортного засобу № 37.3/АА-00050.08.2-3 від 24.06.2008 р. та вилучити запис про обтяження з реєстрів щодо транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 24.06.2008 Відкрите акціонерне товариство «Родовід Банк» (відповідно до закону відбулася зміна найменування на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») (відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - далі Відповідач за первісним позовом) та Позивач за первісним позовом уклали кредитний договір №37.3/АА-00050.08.2. У відповідності до п.п. 1.1. кредитного договору Відповідач за первісним позовом відкрив позичальнику (Позивачу за первісним позовом) невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 10 821, 51 дол. США терміном по 24.06.2013 року включно. У зв`язку з простроченням Позивачем за первісним позовом сплати чергових платежів за графіком, Відповідач за первісним позовом звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09.04.2014 у справі № 755/364/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольно частково та стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 15 169, 23 доларів США та 3 % річних від суми простроченого кредиту та процентів по кредиту в розмірі 8 696,66 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18.06.2014 у справі № 755/364/14-ц уповноваженого представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задоволено частково, скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09.04.2014 в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 10 000 грн., в іншій частині рішення залишено без змін. Зазначене судові рішення були виконанні Позичальником ( [PERSON] ) та поручителем [PERSON] (Третя особа за первісним позовом) в повному обсязі, що підтверджується листами Банку від 20.10.2016 № 13-11-б.б/5314 від 20.10.2016 № 13-11-б.б/5315. Вважає, що в даному випадку Банк підтвердив не тільки виконання судових рішень щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, а і повне виконання зобов`язання за цим договором. Поряд з цим, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №37.3/АА-00050.08.2 від 24.06.2008, Позивач та Відповідач уклали договір застави транспортного засобу від 24.06.2008 № 37.3/АА-00050.08.2-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каліушко І.А., предметом якого є автомобіль марки ВАЗ, модель 21134, рік випуску 2008, колір зелений, реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку з виконанням судових рішень у справі № 755/364/14-ц та в свою чергу зобов`язань за кредитним договором №37.3/АА-00050.08.2. від 24.06.2008, Позивач за первісним позовом звернувся до Відповідача за первісним позовом з заявою від 21.10.2016 щодо визнання зобов`язань за кредитним договором виконаними та зняття обтяжень із заставного майна. Однак, Відповідач за первісним позовом своїм листом від 31.10.2016 відмовив Позивачу за первісним позовом у заявлених вимогах з мотивуванням нарахуванням ним нових сум заборгованості за кредитним договором без надання, при цьому, будь-яких обґрунтованих розрахунків та/або документів, що порушує права та законні інтереси Позивача за первісним позовом та свідчить про оспорювання Відповідачем за первісним позовом припинення грошових зобов`язань за зазначеним кредитним договором. Зважаючи на обґрунтування Позивач за первісним позовом просить визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №37.3/АА-00050.08.2. від 24.06.2008 та визнати припиненим договір застави транспортного засобу від 24.06.2008 № 37.31АА-00050.08.2-3 та вилучити запис про обтяження з реєстрів щодо транспортного засобу: автомобіль марки ВАЗ, модель 21134, рік випуску 2008, колір зелений, реєстраційний номер [NUMBER] . Провадження у справі було відкрито ухвалою від 25.01.2017 р. (суддя Роман О.А., справа № 758/481/17). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 14.11.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Разом з цим, в січні 2017 р. (через 2 тижні після звернення до суду [PERSON] ) ПАТ "Родовід Банк" звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №37.3/АА-00050.08.2 від 24.06.2008 в сумі 1 993 734,43 грн., з яких згідно доданого до позову розрахунку, зокрема: - 1 959 929,17 грн. пені, - 33 805,26 грн. 3 % річних. Свої вимоги банк обґрунтував тим, що відповідно до пункту 2.1 Договору банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 10 821,51 доларів США, з оплатою по процентній ставці 12,5% річних. Строк повернення кредитних коштів був визначений сторонами до 24.06.2013 року (п. 1.1.кредитного договору). Пунктом 3.6. кредитного Договору визначено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/чи сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1,6% від простроченої суми за кожен день прострочення. Банк вважає, що якщо заборгованість за кредитом та відсотками [PERSON] була погашена з простроченням, є всі підстави для нарахування штрафних санкцій, в підтвердження чого надає до позову розрахунок заборгованості. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 27.01.2017 р. ПАТ «Родовід Банк» було відстрочено сплату судового збору за вищевказаним позовом до ухвалення рішення у справі (справа № 755/1597/17). Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 09.02.2017 р. відкрито провадження за вищевказаним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29.03.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 29.05.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Васильченку О.В. В вересні 2017 р. представником [PERSON] , як відповідача-1 за вищевказаним позовом ПАТ «Родовід Банк» у справі № 755/1597/17, були подані письмові заперечення, в яких сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що строк позовної давності щодо стягнення заявлених позивачем сум сплинув 25.06.2016 р., а тому позов поданий поза межами такого строку. Одночасно подав заяву про застосування строку позовної давності. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 31.07.2018 р. у справі № 758/481/17 до участі в справі як третю особу залучено [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 18.11.2019 р., постановленою в межах справи 758/481/17, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Вербицького Д.В. та об`єднано в одне провадження цивільні справи: № 758/481/17 - за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: [PERSON] про визнання припиненими зобов`язання та визнання припиненим правочину; № 755/1597/17 - за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, присвоївши справі реєстраційний номер - № 758/481/17. Представником ПАТ «Родовід Банк», як відповідачем у справі № 758/481/17, були подані письмові пояснення, в яких сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що зобов`язання за укладеним з [PERSON] кредитним договором не були виконані в повному обсязі, оскільки заборгованість за рішенням Дніпровського районного м.Києва від 09.04.2014 р. заборгованість була стягнута станом на 12.09.2013 р. та саме рішення було виконано лише 20.10.2016 р., в зв`язку з чим до цієї дати Банком продовжували нараховуватись проценти та пеня за користування грошовими кошами. Виконання [PERSON] даного рішення не є підставою для припинення дії кредитного договору, а тому відсутні підстави і для припинення дії застави. Стверджує, що з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] . Банк звернувся в межах строку позовної давності. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) розгляд справи проведений за нормами ЦПК України, чинного з 15.12.2017 р., в порядку загального позовного провадження. В підготовчому засіданні 06.08.2020 р. підготовче провадження у справі закрито з призначенням судового розгляду справи. В судовому засіданні представник Позивача за первісним позовом Вербицький Д.В. позов підтримав повністю на підставі наведених в позовній заяві доводів, просив його задовольнити та відмовити у позові ПАТ «Родовід Банк» з підстав, викладених у запереченнях на нього. Додав щодо заявлених до позивача та поручителя вимог за позовом Банку зазначив, що скориставшись своїм правом встановленим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, банк трансформував зобовязання за кредитним договором в зобовязання по виконанню судового рішення, відповідно до Закону України « Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин). Але у разі, якщо суд прийде до переконання про наявність достатніх підстав для задоволення даного позову, то відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України, просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог, оскільки згідно правового висновку, що містяться в Постанові Верховного суду України від 18 червня 2014 року справа № 6-61цс14, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховуватись судом - у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідна заява міститься в матеріалах справи. Представник відповідача, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в матеріалах справи № 755/1597/17 міститься заява, в якій представник ПАТ «Родовід Банк» просить розглянути позов Банку за його відсутності та задовольнити з підстав, наведених у ньому. Третя особа за первісним позовом [PERSON] просив суд позов [PERSON] до банку задовольнити та в задоволенні позову про стягнення з нього та [PERSON] заборгованості за кредитом відмовити в повному обсязі з підстав того, що зобов`язання за кредитним договором було виконано в повному обсязі, а правові підстави нараховувати штрафні санкції були відсутні, і також усно заявив про застосування строку позовної давності до заявлених банком вимог. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 24.06.2008 Публічнне акціонерне товариство «Родовід Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №37.3/АА-00050.08.2, за яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 10 821, 51 дол. США терміном по 24.06.2013 року включно. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №37.3/АА-00050.08.2 від 24.06.2008, Позивач та Відповідач уклали договір застави транспортного засобу від 24.06.2008 № 37.3/АА-00050.08.2-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каліушко І.А., предметом якого є автомобіль марки ВАЗ, модель 21134, рік випуску 2008, колір зелений, реєстраційний номер [NUMBER] . Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , як позичальника, за вищевказаним кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки від 24.06.2008 р. У зв`язку з простроченням [PERSON] сплати чергових платежів за графіком, ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09.04.2014 у справі № 755/364/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задовольно частково та стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 15 169, 23 доларів США та 3 % річних від суми простроченого кредиту та процентів по кредиту в розмірі 8 696,66 грн., яка виникла станом на 12.09.2013 р. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18.06.2014 у вищевказаній справі скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09.04.2014 в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалено в цій частині нове рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 10 000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи та визнається всіма учасниками справи, зазначені судові рішення були виконанні в повному обсязі, що підтверджується листами ПАТ «Родовід Банк» від 20.10.2016 № 13-11-б.б/5314 та від 20.10.2016 № 13-11-б.б/5315. 21.10.2016 р. [PERSON] звернувся до Банку із заявою про визнання зобов`язання за кредитним договором від 24.06.2008 р. у повному обсязі та просив зняти обтяження з заставного майна. Банк листом від 31.10.2016 р. за вих.№ 10-11б.б/5489 відмовив у знятті обтяження у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна з транспортного засобу, з тих підстав, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору наявні пеня та 3% річних, що не увійшли до заборгованості, яка була стягнута за рішенням суду, а саме: станом на 31.10.2016 р. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором становить 2 186 197,28 грн. та 3% річних (відповідно до ст.625 ЦК України) - в сумі 34 410,4 грн. Позивач [PERSON] вважає такі підстави для відмови у задоволенні його заяви незаконними, оскільки вважає повністю виконаними свої зобов`язання за кредитним договором в зв`язку з повним виконанням рішення суду, а позивач ПАТ «Родовід Банк» за своїм позовом вважає наявну заборгованість [PERSON] та [PERSON] станом на 31.10.2016 р., оскільки заборгованість за рішенням суду була стягнута лише станом на 12.09.2013 р., після чого договір продовжував діяти. Позивач [PERSON] стверджує, що в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором і вважає, що право застави за договором застави повинно бути припиненим на підставі ст.593 ч.1 п.1 ЦК України, у зв`язку з припиненням зобов`язання припиненого заставою та Банк пропустив строк позовної давності для стягнення заявленої у позові суми. Перевіряючи доводи позивача про повне виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором та пропуск строку позовної давності відповідачем для стягнення суми пені та твердження відповідача про наявність заборгованості позивача по пені та відсутність такої правової підстави для припинення зобов`язань як пропуск строку позовної давності, суд виходить з такого. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначене поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право що кореспондує обов`язку першій. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст.510 ЦК України). Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18; від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що його зобов`язання за договором застави припинилися, оскільки ним виконані умови кредитного договору. Відповідач же в порушення вимог закону відмовляється зняти обтяження з належного йому транспортного засобу. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто при зверненні з позовом про визнання припиненим зобов`язання на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Встановивши, що строк кредитування закінчився 24 червня 2013 року, заборгованість за кредитним договором стягнута рішенням суду від 09.04.2014 р., погашена позичальником в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання зобов`язання за договором застави, укладеним між сторонами, припиненими та припинення обтяження щодо транспортного засобу, які є похідним від зобов`язань за кредитним договором. Посилання банку на наявність у нього права на стягнення з позивача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, суд не приймає до уваги, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітні 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2014 року, заборгованість за кредитним договором, яка виникла в межах строку кредитування, була стягнута в повному обсязі. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц). Дослідивши в судовому засіданні рішення суду першої та апеляційної інстанції у цивільній справі № 755/364/14-ц, суд дійшов переконання, що з моменту ухвалення судового рішення 09.04.2014 року, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину площину виконання судового рішення, які врегульовані спеціальним законом Законом України про виконавче провадження. Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 14.02.2017 року по справі № 564/ 2199/15-ц , провадження № 61-2404св18. Отже, стягнувши заборгованість за судовим рішенням у справі № 755/364/14-ц, яке позичальником було виконано в рамках виконавчого провадження, у банка було втрачено право на нарахування додаткових штрафних санкцій, так як строк нарахування неустойки припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Дана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). В даній справі судом встановлено, що попереднє рішення суду повністю виконане, ще до подачі банком цього позову у цій справі, що підтверджується листами банку та поясненнями представника відповідача за первісним позовом. Щодо заявлених банком вимог про стягнення з позичальника та поручителя 3-х відсотків річних у розмірі 33 805,26 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до норм ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову. Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору строк повернення кредитних коштів був визначений сторонами до 24.06.2013. Отже перебіг позовної давності почався з дати коли у кредитора виникло право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (п. 1.1.кредитного договору), тобто з 25.06.2013. З даним позовом банк звернувся до суду 19.01.2017. Таким чином банк звернувся з вимогами про стягнення 3 % річних зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено позичальником та поручителем, що підтверджується відповідною заявою в матеріалах справи. При цьому, суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобовязання вважаються припиненими. Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі № 6-118цс16. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобовязання забезпеченого заставою (Аналогічні вимоги зазначені в абз. 1 ч. 1 ст.28 Закону України «Про заставу»). При цьому, як зазначено в ч.1 ст.26 Закону України «Про заставу» - заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання. Таким чином, застава є способом забезпечення зобовязань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»). Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Застава має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору (ч.3 ст.3 Закону України «Про заставу») При таких обставинах, оскільки на сьогодні день [PERSON] повністю виконано основне зобовязання по кредитному договору яке відповідно до рішення суду було трансформовано у виконавче провадження, то право застави вищевказаного автомобіля підлягає припиненню, а здійснені записи в державному реєстрі обтяжень рухомого майна скасуванню. При розгляді даної справи суд також зазначає наступне. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Європейський Суд з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, а відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше вони не виконують свої зобов`язання щодо п.1 ст. 6 Конвенції. (Рішення у справі « Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, пункти 23. 25). Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Європейський суд з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогамКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод,необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності. При цьому слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дєло" та Штекель проти України", у судовому рішенні національного суду є можливим посилання на судові рішення українських судів, у яких суди схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, якими врегульовано подібні відносини, або у яких був загальний підхід національних судів у таких справах та вбачається, що відповідне тлумачення або загальний підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття судового рішення зі спору у подібних відносинах. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими та заснованими на законі, а позов ПАТ «Родовід Банк» не підлягає до задоволення, оскільки такі позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовані позовом [PERSON] . Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] , то відповідно до ст.141 ЦПК України на користь останнього з ПАТ «Родовід Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 536,8 грн. (2 вимоги немайнового характеру по 768,4 грн.), сплачений за квитанціями №№ 90096, 90119. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Родовід Банк» перебуває в стадії ліквідації, в зв`язку з чим, беручи до уваги висновок суду про відмову в задоволенні позову Банку, але враховуючи його майновий стан, на підставі ст.136 ЦПК України суд вважає за можливе звільнити Банк від стягнення судового збору в дохід бюджету, сплата якого була відстрочена Банку, як позивачу за його позовом, до ухвалення рішення по суті справи. На підставі викладеного, ст.ст.15, 509, 526, 593, 609-611, 1050 ЦК України, Закону України «Про заставу»,

Outcome: approved