Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку. Мотивуючи позовні вимоги зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,55 га, яка розташована на території Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3521783500:02:000:0115. 26.06.2017 року позивачу стало відомо про те, що нібито між ним та ТОВ "ЗГОДА" був укладений договір оренди землі без дати, який зареєстрований 20 серпня 2010 року у Добровеличківському РВ КРФ ДП " Центр ДЗК" за №041036900024. З огляду на те, що волевиявлення на укладення зазначеного вище договору позивач не мав, вказаний договір не підписував, вважає, що є підстави для визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку. Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та обґрунтували їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Стверджували, що спірний договір [PERSON] не підписував. Викладені у вказаному правочині умови не відповідають волевиявленню позивача. Повноважень на укладення та підписання оспорюваного правочину іншим особам він не надавав. Додали, що вказану земельну ділянку [PERSON] успадкував після смерті своєї бабусі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, мотивуючи тим, що спірний договір укладений з дотриманням вимог діючого законодавства. Стверджував, що на момент укладення вказаного правочину у [PERSON] було його волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі. Обставини укладення вказаного договору йому особисто невідомі . Разом з тим [PERSON] з моменту укладення спірного договору оренди землі отримував орендну плату за землю. В судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про застосування строків позовної давності так як договір зареєстрований 20.08.2010 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,55 гектара, яка розташована на території Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №042592, з цільовим призначення для ведення сільськогосподарського виробництва ( а.с.6 ). Відповідно до умов договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Згода", право оренди землі на підставі якого зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2010 за №041036900024, з'ясовано, що позивач надав відповідачу в строкове платне користування терміном на 10 років земельну ділянку площею 6,55 га, яка розташована на території Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. За користування обєктом оренди встановлена орендна плата у розмірі 3 % від грошової оцінки, яку орендар має сплачувати у строки з 01серпня по 31 грудня. Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі (далі по тексту Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 14 Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до статті 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). З пояснень позивача встановлено, що спірний договір суперечить його волі та ним не підписувався . Будь-яких доказів, які б підтверджували факт надання [PERSON] в установленому законом порядку повноважень іншій особі на укладення та підписання оспорюваного правочину стороною відповідача не надано . З висновку судової почеркознавчої експертизи № 733/734/17-27 від 26.12.2017, встановлено, що підпис , розташований у графі "Орендодавець [PERSON]В." у договорі оренди землі від 20.08.2010, укладений між [PERSON] та ТОВ "Згода", виконаний не самим [PERSON], а іншою особою (а.с. 88-91). Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин ) . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що спірний договір оренди землі має бути визнаний недійсним, оскільки він не підписаний орендодавцем та не відповідає його внутрішній волі . Відповідно до положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки суд прийшов до висновку, що спірний договір оренди землі є недійсним, тому підлягає задоволенню похідна позовна вимога про скасування державної реєстрації договору оренди землі без номера та дати, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Згода", яка вчинена 20.08.2010 у Добровеличківському РВ КРФ ДП "Центр ДЗК" за №041036900024 щодо земельної ділянки площею 6,55 га, кадастровий номер 3521783500:02:000:0115, яка знаходиться на території Марківської сільської ради Добровеличківського району. Доводи представника відповідача, щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові( ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Посилання представника відповідача про те, що позивач знав про існування договору оренди землі з 2010 року не підтверджено в судовому засіданні жодними доказами. Доказів отримання [PERSON] примірнику договору оренди землі, суду також не надано. Крім того в судове засідання стороною відповідача не надано належних доказів в підтвердження отримання [PERSON] орендної плати, саме за земельну відносно якої укладений спірний договір оренди землі. Наявні в матеріалах справи обороти рахунку №68511 та відомість по рахунку 68511, дану обставину не доводять (а.с.37,38). Відповідно до ч.4 ст.257 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже суд приходить до висновку про відсутність доказів, що [PERSON] знав про існування договору з моменту його укладення. Вирішуючи питання про застосування правил позовної давності, суд взяв до уваги пояснення представника позивача, а саме, що про порушене право він дізнався 26 червня 2017 року, який не укладав із ТОВ "Згода . Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 14 липня 2017 року, строк позовної давності ним не пропущено. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного суду України у справі № 6-48цс15, який зазначив, що за змістом частини 1 ст. 261 Цивільного Кодексу України (перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила) початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Необхідно наголосити, що захист права власності гарантується як національним законодавством, так і ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського суду з прав людини. Так у рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватись своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, порушено відповідачем. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами,

Outcome: approved