Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

01.06.2018 до суду звернувся позивач [PERSON] до Турківської міської ради Турківського району Львівської області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме: - визнати за ним право власності на 1/4 частку будинковолодіння за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . - визнати за ним право власності на 3/4 частки будинковолодіння за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , а [INFO] померла його мати [PERSON] . До спадкового майна після смерті його батьків належить житловий будинок, літня кухня, стайня, два сараї, стодола за адресою [ADDRESS] . Він являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті своїх батьків, оскільки заповіту вони не залишили. Іншим можливим спадкоємцем також являється його сестра [PERSON] , яка спадщину не прийняла. Інших спадкоємців, в тому числі, які мають право на обов`язкову частку немає. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно він не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушений звернутись до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 10.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, 09.09.2020 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Турківської міської ради Львівської області в підготовче засідання не з`явився, 16.10.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Третя особа [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, 08.09.2020 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, пояснення щодо позову не надала. Представник третьої особи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в підготовче засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце проведення підготовчого засідання, причин неявки не повідомив, пояснення щодо позову не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому засіданні. Водночас у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачем та його батьками [PERSON] та [PERSON] підтверджено наданими позивачем свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 28.12.1972 (а.с.7). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що 29.10.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що 04.11.2016 Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). До складу спадщини, що відкрилась після смерті \~батьків позивача - [PERSON] та [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлих на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 12.02.2013 № 433 [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , дочкою [PERSON] (а.с.22). Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 04.05.2017 № 2490 [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом із сином [PERSON] (а.с.23). \~Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 22.02.2018 №835 житловий будинок [PERSON] розміщений по [ADDRESS] (а.с.24). \~Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 29.05.2018 №586 житловий будинок по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці комунальної власності Турківської міської ради площею 0,10 га (а.с.25). Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 05.05.2017 №2504 згідно рішення виконавчого комітету №84 від 21.05.1991 [ADDRESS] (а.с. 26). Будучи спадкоємцем за законом після смерті своїх батьків позивач звернувся із заявами до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. Проте постановами приватного нотаріуса Турківського РНО Федаш М.М. від 18.02.2013 та від 12.06.2017 йому було відмовлено у оформленні спадкових прав після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадковий житловий будинок з приналежними господарськими будівлями та спорудами (а.с.20- 21). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р.) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред.2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно довідки виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 29.05.2018 №586, житловий будинок по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці комунальної власності Турківської міської ради площею 0,10 га. Згідно довідки виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 18.09.2020 №743, земельна ділянка комунальної власності по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,06 га до дня смерті знаходилася в постійному користуванні [PERSON] . Суд встановив, що спірний будинок є збудований в 1967 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.12\~- 16), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 25.04.2018 (а.с.28\~-\~32) та житловий будинок [PERSON] розміщений по [ADDRESS] на земельній ділянці комунальної власності Турківської міської ради площею 0,10 га (а.с.24, 25). Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійних батьків підставно просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно. Визначаючи правильність визначення часток у спадковому майні суд виходить з наступного. Так, суд встановив, що спадковий будинок належав батькові позивача [PERSON] . Водночас, мати позивача [PERSON] мала право на 1/2 частку у спільному майні подружжя. У спадщині батька - 1/2 частина спірного будинку, кожному спадкоємцю, а саме позивачу, його матері і сестрі належало по 1/6 цього майна. Відтак, з урахуванням належної матері позивача частки у спільному майні подружжя - 1/2 та 1/6 у майні померлого чоловіка, [PERSON] належало 2/3 частки спадкового будинку. Оскільки сестра позивача [PERSON] своєї частки в спадковому майні батьків не приймала, відтак, позивач правомірно визначив та просить визнати за ним право власності на спадкове майно , а саме на 1/4 частину спадкового будинку після смерті батька, та 3/4 - після смерті матері. За таких обставин справи, суд дійшов, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у нього відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. А тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі\~ст.\~1216-1218,\~1220, 1261, 1268\~\~ЦК України,\~ст 4, 10, 12, 13, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: approved