Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

В серпні 2017 року кредитна спілка «МЕТРОНОМ» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 3 липня 2012 року між кредитною спілкою «МЕТРОНОМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №К172/12, за умовами якого позивачем було надано відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 64 500,00 грн. строком з 03.07.2012 року по 03.07.2013 року з виплатою 36 % річних. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач повинен, починаючи з серпня 2012 року по липень 2013 року, сплачувати позивачу, в рахунок погашення кредиту встановлені в графіку суми щомісячно. В порушення умов договору відповідач несвоєчасно виконує свої зобов'язання щодо погашення кредиту, в зв'язку з чим станом на 17.08.2017 року в нього виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 215 143,73 грн., з яких: прострочена заборгованість по основному боргу - 64 500,00 грн.; прострочена заборгованість по відсотках - 150 643,73 грн. В результаті не виконання відповідачем умов договору позивач направив вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Проте вони були залишені без розгляду. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 3 липня 2012 року між кредитною спілкою «МЕТРОНОМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №К172/12, за умовами якого позивачем було надано відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 64 500,00 грн. строком з 03.07.2012 року по 03.07.2013 року з виплатою 36 % річних (а.с. 4). Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 цього договору. Згідно п. 3.1 кредитного договору, плата за користування кредитом (проценти) становить 36% річних від початкової суми кредиту за кожен день коритування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків (а.с. 5), що є невід'ємною частиною цього договору (п. 3.3 кредитного договору). Пунктами 3.6, 3.7 кредитного договору визначено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. За будь-яких умов, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 72% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний використати кредит за призначенням; вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіку розрахунків. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Позивач виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, зокрема надав [PERSON] кредит в сумі 64 500,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.07.2012 року (а.с. 8). Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № К172/12, суд встановив, що станом на 17.08.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 215 143 грн. 73 коп., яка складається з: прострочена заборгованість по основному боргу - 64 500,00 грн.; прострочена заборгованість по відсотках - 150 643,73 грн. (а.с. 9). Також, слід зазначити, що позивачем неодноразово направлялись вимоги [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитним договором №К172/12 від 03.07.2012 року (а.с. 10-13), однак вони були залишені без відповіді та виконання. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № К172/12 від 03.07.2012 року щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3227,16 грн., що підтверджено документально (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved