Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на пільги, передбачені при сплаті державного мита відповідно до припису ст..4 Декрету КМУ "Про державне мито", визнання незаконними дій відповідача при розгляді звернення, визнання незаконною бездіяльність відповідача в частині відмови від складання подання про повернення надмірно сплаченої суми державного мита у розмірі 8 155,86 грн., зобов'язання відповідача розглянути звернення позивача та надати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, а також підготувати подання про повернення надмірно сплаченої суми державного мита в розмірі 8 155,86 грн і видати його позивачу (а.с.1-6). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у вересні 2013 року він звернувся до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори з приводу посвідчення договорів відчуження майна. Державним нотаріусом, не дивлячись на те, що позивач є інвалідом ІІ групи Великої Вітчизняної війни, учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії та звільнений від сплати державного мита, було повідомлено про необхідність сплатити державне мито в розмірі 8 155,86 грн. Вважає, що вимога державного нотаріуса є незаконною. У зв'язку з чим, він письмово звернувся до відповідача про повернення безпідставно сплаченого державного мита, однак державним нотаріусом було відмовлено з підстав того, що під час сплати даного збору не було з боку платника ніяких заперечень. Таким чином, вважає, що при розгляді його письмового звернення нотаріальна контора вчинила незаконні дії, допустила незаконну бездіяльність та прийняла незаконне рішення. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, при цьому посилалися на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника та заперечення проти позову, які долучено до матеріалів справи (а.с.19,20). Вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і наданих суду доказах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Здійснення нотаріусом нотаріальних дій регулюється Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-XII, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року №7-93 та іншим законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про нотаріат» за вчинення нотаріальних дій державні нотаріуси справляють державне мито у розмірах, встановлених чинним законодавством. Розмір справляння державного мита встановлюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року №7-93. Як зазначено у статті 1 Декрету, державне мито сплачують юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами. Згідно ст. 4 цього Декрету, від сплати державного мита звільняються, зокрема, громадяни, віднесені до категорій 1 і 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліди І та ІІ групи. Відповідно до копії посвідчення №114857 серії А позивач відноситься до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, а також відповідно до копії посвідчення [NUMBER] являється інвалідом ІІ групи (а.с.12). Як встановлено в судовому засіданні і не оспорюється сторонами, протягом 19-20 вересня 2013 року державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори було посвідчено три договори відчуження нерухомого майна, а саме дарування двох квартир та дарування частки квартири від імені [PERSON] на користь [PERSON] Тобто, при вчинені вказаних нотаріальних дій позивач має право на пільги, передбачені при сплаті державного мита відповідно до ст..4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито". В той же час, [PERSON] було сплачено державне мито на загальну суму 8 155,86 грн., що не заперечується представником відповідача відповідно до його письмових заперечень(а.с.20). Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право зокрема звернутися до посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У відповідності до вимог ч.4 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Згідно положень п.8 ч.1 ст.19 вказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. У жовтні 2013 року позивач звернувся до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори (а.с.7-10) із зверненням щодо ухвалення рішення про повернення помилково сплаченого державного мита та складання відповідного подання. За результатами розгляду звернення 18.11.2013 року відповідачем було встановлено відсутність підстав, передбачених ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», для повернення сплаченого 19-20 вересня 2013 року державного мита за посвідчення договорів дарування, з підстав того, що підпис позивача на договорах дарування свідчить про те, що всі істотні умови при посвідченні договорів дарування позивачу зрозумілі, прочитані, сплачено всі необхідні платежі і до державного нотаріуса не має жодних претензій (а.с.11). Згідно п.1 ч.1 та ч.2 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадках внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством. Повернення державного мита провадиться за умови, якщо заяву подано до відповідної установи, що справляє мито, протягом року з дня зарахування його до бюджету. Відповідно інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 07.07.2012 року №811, повернення державного мита здійснюється органом казначейства на рахунок якого зараховано цей платіж, за заявою платника. Органи казначейства здійснюють повернення платникам помилково або надміру сплачених сум державного мита за поданням органів, що контролюють справляння надходження державного мита. У ч. 1 ст.3 ЦПК України закріплене право кожної особи звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, під час розгляду справи було встановлено порушення відповідачем права позивача на пільги, передбачені при сплаті державного мита відповідно до ст..4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", права на повернення помилково сплачених коштів. Крім того, в силу положень ст.ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», надаючи відповідь позивачу, відповідач не роз'яснив заявнику порядок оскарження рішення з посиланням на норми закону, не надав обґрунтованої відповіді на звернення позивача чи правильне рішення прийнято державним нотаріусом щодо сплати позивачем державного мита, без врахування приписів ст..4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито". З огляду на викладене, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права на пільги, передбачені при сплаті державного мита відповідно до припису ст..4 Декрету КМУ "Про державне мито", визнання незаконними дій відповідача при розгляді звернення, визнання незаконною бездіяльність відповідача в частині відмови від складання подання про повернення надмірно сплаченої суми державного мита у розмірі 8 155,86 грн., зобов'язання відповідача розглянути звернення позивача та надати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк Водночас, позовні вимоги про зобов'язання відповідача скласти відповідно до припису ст..8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» належним чином оформлене подання про повернення [PERSON] надмірно сплаченої суми державного мита та зобов'язання відповідача надати позивачу вказане подання не підлягають задоволенню через їх невідповідність способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України, а крім того, складання подання про повернення надмірно сплаченого державного мита в даному випадку належить виключно до повноважень відповідача і суд не може перебирати на себе його функцій. Також, судом не встановлено підстав, передбачених ст.367 ЦПК України, для негайного виконання рішення суду. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial