Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 887-10/К-07 від 26 грудня 2007 року, укладений між ТОВ "Український промисловий банк" правонаступником якого за кредитними забезпечувальними договорами є ПАТ "Дельта Банк". При цьому позивач вказує, що 26.12.2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" (правонаступником якого за кредитними та забезпечувальними договорами є ПАТ "Дельта Банк") та нею було укладено кредитний договір № 887-10/К-07. Відповідно до умов даного договору їй було надано кредитні кошти у валюті долар США. Договір укладено на 120 місяців, на основі стандартної форми, запропонованої банком для клієнтів - фізичних осіб з кінцевим терміном повернення 25.12.2017 року. Банк, за умовами кредитного договору надав позивачці кредит в сумі 60 800 доларів США. Позивачка посилається на те, що єдиним законним засобом платежу, що застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. А грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно законодавства. Крім того, на день укладення кредитного договору курс валюти становив приблизно 5 грн. за 1 долар, а на сьогодні він становить - 8, 87 грн. за 1 долар. Тобто існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, оскільки з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, фінансовий стан позивача значно погіршився. Отже, зазначає він, подальше виконання кредитного договору, на умовах, що діють на даний час з порушенням принципу справедливості, є протизаконним, такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача кредитних послуг. Несправедливістю вважає вона - умови кредитного договору, що передбачають погашення кредиту у доларах США, що є способом зловживання правом. Позивачка у судове засідання не з'явилася надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні позову наполягає. Представник позивача в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або заперечень проти позову суду не надав. Представник третьої особи - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, в особі відділу розвитку підприємництва та захисту прав споживачів у судове засідання не з'явився надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутності . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 26 грудня 2007 року між позивачкою та ТОВ "Український промисловий банк" (правонаступником якого за кредитними та забезпечувальними договорами є ПАТ "Дельта Банк") було укладено кредитний договір № 887-10/К-07. За умовами вказаного договору позивачка отримала 60 800 доларів США та зобов'язалася сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,6 % річних, здійснюючи повернення кредиту щомісячними платежами відповідно узгодженого між сторонами графіку. Кредит був наданий позивачки строком на 120 місяців з кінцевим терміном повернення 25 грудня 2017 року. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет КМУ). Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету. Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностям, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Судом встановлено, що під час укладання кредитного договору з позивачкою ТОВ "Український промисловий банк" мав банківську ліцензію, видану НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому мав право здійснювати видачу кредитів у іноземній валюті. Таким чином, посилання позивачки на неправомірність дій Банку щодо видачі кредитів у іноземній валюті є безпідставними. Посилання позивача на несправедливість умов кредитного договору про надання кредиту в доларах США, а відтак покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти, як на підставу визнання договору недійсним суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України "Про захист прав споживачів" і виконана банком перед укладенням оспорюваного позивачем кредитного договору, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, зростання курсу долара США - валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для визнання умов кредитного договору несправедливими, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed