Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію, відомості, поширені щодо нього відповідачем, що оприлюднені на веб-сайті Інтернет-видання «БЕЗ КУПЮР» від [INFO] у публікації під назвою « [INFO] », а саме: - « [INFO] і «договора» були підписанні не моїми батьками. Не батьком, не мамою він зробив всі договори тому, що подавали копії паспортів і його бухгалтер, [PERSON] фамілія [PERSON] , в той час коли вона працювала, зараз вона не працює, він її осудив «условно», що вона вкрала в нього якесь зерно там, чи, що в них було. І він... засудив, і брата свого рідного тоже «условно» дав, за те, що вони якесь в нього зерно вкрали, хоча цього не було, я так думаю. От і він зробив подпісі в документах, поставив...»; «...Підробив підписи в документах, договорів оренди. Зробив подпісь матері»; «...тоді проігнорувала наша прокуратура і слідчий, конечно, були всі куплені і зараз він їздить і купляє всіх»; «а оказується що він же ж ну рейдер, фактично він захватив нашу землю орендодавців села Петрове». Також просить зобов`язати відповідача спростувати зазначену недостовірну інформацію у той же спосіб, у який її поширено, а саме шляхом розміщення в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «БЕЗ КУПЮР» протягом 10 календарних днів після набрання законної сили рішенням суду у даній справі, відеозапису, в якому [PERSON] належить оголосити резолютивну частину судового рішення із зазначенням, що розповсюджена ним інформація є недостовірною і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] . Та стягнути з відповідача на його користь 20000 моральної шкоди. Вимоги обґрунтував тим, що він є підприємцем, волонтером та поважною законослухняною людиною, а вказаний ним відповідач посягнув на його честь і гідність, наніс значної шкоди його репутації, шляхом розповсюдження недостовірної інформації, стосовно нього, і такі дії відповідача завдали йому значної моральної шкоди. Так на початку травня 2020 року, від знайомого він дізнався про те, що на сайті Інтернет-видання «БЕЗ КУПЮР», за адресою: [INFO] , відповідачем було поширено недостовірну та таку, що не відповідає дійсності інформацію, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Після того як йому повідомили таку інформацію, він зайшов за вказаною адресою в мережі Інтернет і побачив, що відповідач [PERSON] поширив інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: - «Вже в серпні було справлено і строк договору було справлено з 5 зроблено 15 і «Договора» були підписані не моїми батьками. Не батьком, не мамою він зробив всі договори тому, що подавали копії паспортів і його бухгалтер, світлана фамілія [PERSON] , в той час коли вона працювала, зараз вона не працює, він її осудив «условно», що вона тоже вкрала в нього якесь зерно там, чи, що в них було. І він… засудив, і брата свого рідного тоже «условно» дав, за те, що вони якесь у нього зерно вкрали, хоча цього не було, я так думаю. От і він зробив подпісі в документах, поставив…»; - «… Підробив підписи в документах, договорів оренди. Зробив подпісь матері»; -«тоді проігнорувала наша прокуратура і слідчий, конечно, буди всі куплені і зараз він їздить і купує всіх»;- «а оказується що він же ж ну рейдер, фактично він захватив нашу землю орендодавців села Петрове». Крім того, на сайті Інтернст видання «БЕЗ КУПЮР» є фото відповідача з плакатами, що містять образливі вислови в його адресу. З цього приводу зазначено, що « [PERSON] і [PERSON] разом із декількома іншими пайовиками принесли до суду якісну однотипну поліграфію з написами « [INFO] », [INFO] » та « [PERSON] , віддай нашу землю». З оприлюдненої відповідачем інформації випливає, шо він підробив договори, здійснив підкуп правоохоронців, незаконно захватив землю орендодавців села Петрове. Згідно словника слово Рейдер є словом англійського походження, та має таке значення (англ. Raider) нальотчик; нападник; загарбник. Ознайомившись з вказаною інформацією люди можуть сприймати його як особу яка здійснює кримінальні правопорушення, підкуп правоохоронців, як нальотчика чи загарбника, що незаконно захоплює чуже майно, зокрема землю. Все це не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширені в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. На сайті Інтернет-видання «БЕЗ КУПЮР» (за вищевказаною адресою) є два відеоролики в яких відповідач [PERSON] дає інтерв`ю кореспонденту Інтернет-видання «БЕЗ КУПЮР» та поширює інформацію, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Поширена відповідачем інформація є не оціночними судженнями, а фактичними твердженнями, які можуть бути перевірені на предмет достовірності, так як вона містить прямі посилання на вчинення ним злочинних дій. Поширена інформація не є критикою його діяльності, а є прямим обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень. Внаслідок розповсюдження відповідачем неправдивої інформації йому завдана значна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях щодо оцінки його дій оточуючими, друзями, знайомим. Моральна шкода пов`язана з тим, що невизначена кількість люднй дізналася про нього, бізнесмена та волонтера, негативну та недостовірну інформацію, яку він змушений спростовувати, відповідаючи на численні запитання з приводу достовірності поширеної інформації. Внаслідок вказаної публікації він втратив сон та душевну рівновагу і витрачає значну частину свого часу для роз`яснення оточуючим реальних обставин справи, та спростування поширеної інформації. Враховуючи, що розмір грошового відшкодування має бути співмірним із заподіяною шкодою, вважає, що компенсація за спричинену йому моральну шкоду в сумі 20000 відповідатиме ступеню перенесених ним страждань. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали відзив на позов, в якому не заперечують факту надання інтерв`ю та розміщення його на сайті Інтернет-видання «БЕЗ КУПЮР», але спростовують твердження позивача щодо розповсюдження відповідачем недостовірної інформації. Вказують, що інформація, яка не містить фактичних даних та в якій висловлюється критика, проводиться оцінка певних дій іншої особи, є оціночним судженням та не є недостовірною інформацією, а тому не підлягає спростуванню. Дії, які можливо і вчиняв відповідач по відношенню до позивача, виходячи зі змісту позовної заяви не порушують права останнього і є вираженням суб`єктивної думки, тобто є судженням. Позивачем не наведено доказів, на які він посилається у позовній заяві, та не розрізняє поняття «Оціночні судження» і «Фактичні твердження». Також вважають, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. У судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві та просили у разі відмови в задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст.3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Відповідно до ч.1\~ст.200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. У\~статті 1 Закону України "Про інформацію"\~під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Статтею 5 Закону України "Про інформацію"\~визначено, що кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до\~ст.7 Закону України "Про інформацію", право на інформацію охороняється законом. При цьому, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Разом з тим,\~ст. 32 Конституції України\~встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно зі\~ст.201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ч.4\~ст. 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно з ч. 6\~ст. 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Частиною 7\~ст. 277 Цивільного кодексу України\~передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1\~роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є\~сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Судом встановлено, що [INFO] на сайті Інтернет видання «Без купюр», за адресою: [INFO] , розміщено публікацію під назвою « [INFO] » в якій вказано, що в селі Петрове Знам`янського району\~більше ніж 30 пайовиків заявляють про підробку договорів оренди їх землі фермером\~ [PERSON] .\~Вони заявляють, що аграрій виправив цифри в їх договорах, подовживши термін дії документів на 10 років, і не дає їм змоги розірвати угоди. Один із пайовиків, [PERSON] , розповів, що мають конфлікт з [PERSON] ще з 2007 року, коли жителі села Петрове укладали з ним договори оренди на 5 років. Коли через 5 років люди запропонували розірвати договори оренди, їм відмовили. Тому пайовики звернулись до\~ суду. Одночасно опубліковано відеоінтерв`ю, яке кориспонденту Інтернет видання «Без купюр» надав відповідач [PERSON] . В інтерв`ю на пропозицію розповісти ситуацію, яка склалася з [PERSON] , [PERSON] промовив наступне: «У 2007 році були збори орендодавців по підприємству «Матвєєв», люди не погодилися надавати землю в оренду останньому строком на 15 років, вирішили укладати договори на 5 років про що було зафіксовано у протоколі зборів, який нажаль не зберігся. При отриманні орендної плати в серпні 2007 року глянули, що строки договорів було справлено з 5 зроблено 15, і договора були підписанні не моїми батьками. Не батьком, не мамою він зробив всі договори тому, що подавали копії паспортів і його бухгалтер, [PERSON] фамілія [PERSON] , в той час коли вона працювала, зараз вона не працює, він її осудив «условно», що вона вкрала в нього якесь зерно там, чи, що в них було. І він засудив, і брата свого рідного тоже «условно» дав, за те, що вони якесь в нього зерно вкрали, хоча цього не було, я так думаю. От і він зробив підписи в документах, поставив...»; «...Підробив підписи в документах, договорів оренди. Зробив підпис матері»; «...тоді проігнорувала наша прокуратура і слідчий, були всі куплені і зараз він їздить і купляє всіх»; «а оказується що він же ж ну рейдер, фактично він захватив нашу землю орендодавців села Петрове». Крім того, на сайті Інтернст видання «БЕЗ КУПЮР» є фото чоловіків, які знаходяться біля приміщення Знам`янського міськрайонного суду та тримають у руках плакати з написами: «Матвєєв РЕЙДЕР», «Матвєєва за грати» та « [PERSON] , віддай нашу землю». Вказані обставини підтверджуються записом копії відеоінтерв`ю [PERSON] наданому кореспонденту Інтернет видання «Без купюр» на диску DVD + RW Verbatim, який містяться в матеріалах справи та публікацією розміщеною [INFO] на сторінці сайту Інтернет видання «Без купюр», за адресою: [INFO] , що підтверджується відповідною роздруківкою, що міститься у матеріалах справи.\~ Саме надану відповідачем у відеоінтерв`ю інформацію, позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує його право на недоторканність ділової репутації. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Пункт 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року\~закріплює положення про те, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права. У п.19 цієї\~постанови\~вказано, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, - суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 1\~ст. 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 цієї статті визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вбачається, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так з пояснень сторін судом з`ясовано, що між мешканцями с. Петрове Знам`янського району, в тому числі і [PERSON] , та ФОП [PERSON] існує спір щодо орендних правовідносин, які склались внаслідок передачі мешканцями належних їм земельних ділянок в оренду ФОП [PERSON] . Відповідні спори між ними вирішувались і в судовому порядку. Інтерв`ю відповідачем було надане якраз під стінами суду під час розгляду такого спору. З долученої за клопотанням відповідача до матеріалів справи копії висновку експерта Кіровоградського НДЕКЦ від 12.12.2017 року вбачається, що у провадженні Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 28.08.2017 за № 12017120160001492 за колективною заявою жителів с. Петрове, в тому числі і [PERSON] щодо того, що невідома особа підробила договори оренди землі, які були укладені між ними та ФОП [PERSON] . За цим висновком експерта, предметом дослідження був договір оренди землі від 14.02.2007 укладений між [PERSON] (батьком відповідача) та [PERSON] . Як встановив експерт у розділі «Строк дії договору» договору оренди землі має місце зміна первинного змісту документа у вигляді дописки цифри «1» перед цифрою «5» та рукописного запису «п`ятнадцять» - після цифри «5». Спершу був нанесений запис «5» (а.с. 59-62). Інформацією щодо результатів вказаного досудового розслідування сторони за їх поясненнями не володіють. Отже,\~повертаючись до\~змісту поширеної\~ [PERSON] \~інформації,\~суд вважає,\~що за\~наведених обставин\~вона є\~оціночними судженнями,\~оскільки джерелом\~поширеної інформації,\~є суб`єктивна\~думка відповідача,\~оцінка ним\~певних фактів\~-\~суб`єктивне\~бачення обставин\~справи,\~що викликала\~певний суспільний\~інтерес серед\~мешканців с.\~Петрове Знам`янського\~району.\~Висловлювання відповідача\~у справі\~взяті із\~контексту обговорення\~обставин спору,\~а тому\~на відповідача\~не може\~бути покладена\~цивільноправова відповідальність\~за допущені\~висловлювання критики\~щодо позивача\~у справі,\~межі якої\~у такому випадку є ширшими. Вказані висловлювання не носять характер образ, а є критичними по відношенню до причетної до даного спору людини - позивача у справі, та є вираженнями погляду відповідача на вказані обставини. Право на власне тлумачення обставин справи є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань (правова позиція викладена ВС у постанові від 06.03.2019 у справі № 545/3721/15-ц). Особа, яка висловлює власні погляди, критичні висловлювання не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. У справі Торгіерсон проти Нідерландів, рішення № 11308/84 Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що стаття 10 Конвенції передбачає різницю між «інформацією» та «ідеями». З цього можна зробити висновок, що свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення. Таким чином, гарантії статті 10 поширюються не тільки на «правдиву», тобто таку, що ґрунтується на фактах, інформацію. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість - це є порушенням статті 10 Конвенції. У справі «Лінгенс проти Австрії» ЄСПЛ відзначив:\~«необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року».\~Така позиція повністю кореспондується з українським законодавством та судовою практикою. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист правіосновних свобод людини. 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя». У зв`язку із наведеним, суд також приходить до висновку, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вислови в інформації, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність, ділову репутацію позивача, а тому відзначає й відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів. Крім того, слід звернути увагу на те, що, відповідно до ч. 2\~ст. 30 Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. І лише якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижу гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. З огляду на викладене, слід зауважити про те, що якщо позивач вважав висловлювання та інформацію, з приводу яких заявлено позов, такими, що принижують ділову репутацію, то він не був позбавлений можливості скористатися правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Крім того, слід зазначити про те, що позивачем під час розгляду справи, не доведено сукупність обставин, на які він посилається у позовній заяві з метою обґрунтування заявлених вимог. При цьому саме на позивача у силу приписів закону покладається обов`язок доведення належними доказами тих обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами свої вимоги про спростування недостовірної інформації, оскільки, відомості, поширені щодо нього відповідачем у відеоінтерв`ю, оприлюднені на веб-сайті Інтернет-видання «БЕЗ КУПЮР» від 27 березня 2018 року разом з публікацією під назвою « [INFO] » викладені в формі оціночних суджень, а тому у такому випадку не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобов`язання відповідача спростувати зазначену недостовірну інформацію у той же спосіб, у який її поширено, оскільки, зазначена вимога є похідною від первісної вимоги позивача про визнання інформації недостовірною. В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Згідно із\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до положень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зважаючи на те, що обставин, з якими закон пов`язує підстави для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, а відтак вимога про відшкодування моральної шкоди є також недоведеною та необґрунтованою. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та вказані вище вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов є недоведеним та безпідставним, відтак задоволенню не підлягає. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем за подання даного позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2102 грн., Відповідач поніс витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 3000 грн., які просить суд стягнути з позивача у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Судові витрати відповідача на оплату послуг адвоката Майданюка С.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №000094 від 28 квітня 2017 року) підтверджуються наявними в матеріалах справи: ордером про надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги без номеру від 15 липня 2020 року; договором про надання правової допомоги від 15 липня 2020 року; додатковм до договору від 15 липня 2020 року, в якому міститься детальний опис послуг, кількість витраченого часу на них та розрахунок вартості; актом приймання передачі правової допомоги від 16 липня 2020 року; квитанцією АТ КБ «Приватбанк» якою підтверджується оплата відповідачем послуг за надання правової допомоги на суму 3000 грн. Таким чином з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивачем не заявлялося. Сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду, відповідно до ст.141 ЦПК України суд відносить на його рахунок.

Outcome: approved