Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Державне територіально-галузеве Об'єднання ''Львівська залізниця" (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ держземагенство у Глибоцькому районі про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що в смузі відведення залізниці на км 7 + 960 м правої сторони по ходу колії за напрямком Карапчів Чудей на відстані 35 м від осі колії та в смузі відведення залізниці з 7 км + 877 м лівої сторони по ходу колії за напрямком Карапчів Чудей на відстані 10 м від осі колії розташовані земельні ділянки [PERSON], які були передані останньому у власність [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства на підставі рішення [PERSON] сільської ради №10-01/2006 від 26.04.2006 року ( площа накладки ділянки №1 0,0143 га, площа накладки ділянки №2 0,0332). Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №10-01/2006 від 26.04.2006 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON], площею 0,0475 га, що знаходиться в с. Купка Глибоцького району Чернівецької області, визнати недійсними державні акти серії ЯЕ№330610, в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0332 га та серії ЯЕ№330609, в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0143 га. Представник позивача державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він уточнюючі позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомили і не просили суд відкласти розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Глибоцький районний відділ держземагенства в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що в смузі відведення залізниці на км 7 + 960 м правої сторони по ходу колії за напрямком Карапчів Чудей на відстані 35 м від осі колії та в смузі відведення залізниці з 7 км + 877 м лівої сторони по ходу колії за напрямком Карапчів Чудей на відстані 10 м від осі колії розташовані земельні ділянки [PERSON], які були передані останньому у власність [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства на підставі рішення [PERSON] сільської ради №10-01/2006 від 26.04.2006 року ( площа накладки ділянки №1 0,0143 га, площа накладки ділянки №2 0,0332). Згідно «Плана границ полосы отвода Кишеневской железной дороги направление Карапчу-Чудей», розробленого в 1949 році проектною конторою Південно-Західної залізниці, ширина смуги відведення на ділянці перегону Карапчів-Чудей з привязкою до колії км 7 + 960 правої сторони по ходу колії становить 40 м від осі колії. Також, згідно даного плану ширина смуги відведення на ділянці перегону Карапчів-Чудей з привязкою до колії км 7 + 877 лівої сторони по ходу колії становить 15 м від осі колії. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. [PERSON] СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. [PERSON] Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»([PERSON] ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Проте, всупереч зазначеному та існуючим нормам частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], де останній веде особисте селянське господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення, відстань від залізничного полотна має становити 40 м. та 15 м. відповідно Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» Чернівецька дистанція колії №3179 від 06 листопада 2012 року про сплату земельного податку з 2010 року по 2012 рік в розмірі 7463,82 гривень за земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», площею 19,0 га., на території [PERSON] сільської ради, по ВП «Чернівецька дистанція колії». Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.б) ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, [PERSON] сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. На підставі вищезгаданого рішення [PERSON] були видані державні акти на право власності на дані земельні ділянки, які повинні бути визнані також недійсними. З листа Глибоцької Державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] помер 12 серпня 2006 року. Спадкоємцями останнього є [PERSON] та [PERSON]. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 [PERSON] Верховної [PERSON] України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 [PERSON] Верховної [PERSON] Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, при прийняті оскаржуваного рішення [PERSON] сільської ради і видачі державного акту, не враховано вищенаведені норми законодавства та прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси залізниці, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60,131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що обставини викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Враховуючи наведене, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55\~\~Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: approved