Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.11.2012 року надав [PERSON] довіреність на право керування автомобілем ЗАЗ TF698 ЗНГ реєстраційний номер [NUMBER] та вчинення юридично значущих дій, пов'язаних з його експлуатацією, яку скасував заявою від 06.05.2014 року, про що повідомив органи ДАІ та відповідача [PERSON], однак 20.10.2014р. довідався, що той передав автомобіль у власність іншої особи, хоча довіреність, яка на той час була скасована, не передбачала права розпорядження транспортним засобом. Як з'ясувалося, автомобіль був придбаний [PERSON] через ТОВ «Форвардавто-4» і зареєстрований за ним в органах ДАІ на підставі довідки-рахунку від 30.09.2014р. Просив визнати правочин недійсним та зобов'язати [PERSON] повернути йому автомобіль. Відповідачі та третя особа до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (п. 8). Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться (п. 33). У разі перереєстрації транспортного засобу свідоцтво про реєстрацію підлягає заміні на загальних підставах (п. 39). Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. N 1200, від громадян України на комісію приймаються транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, зареєстровані або зняті з обліку в Державтоінспекції, або машини, зняті з обліку в Держсільгоспінспекції, для їх подальшої реалізації за наявності паспорта громадянина України чи тимчасового посвідчення громадянина України, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або свідоцтва про реєстрацію машини, свідоцтва про спадщину, рішення суду або довідки на складову частину, що має ідентифікаційний номер, виданої Державтоінспекцією або Держсільгоспінспекцією (п. 43). На продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, комісіонер видає покупцеві стосовно транспортних засобів, облік яких ведеться Державтоінспекцією, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), а також на зняті з обліку транспортні засоби номерні знаки для разових поїздок. Крім зазначених документів, також видається сервісна книжка (гарантійний талон), довідка-рахунок, розрахунковий документ, який посвідчує факт купівлі транспортних засобів (п. 44). За змістом ст. 658 ЦК визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить лише власникові товару. Правовідносини, що виникають з представництва регулюються нормами глави 17 ЦК, згідно з якими представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ст. 237). Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ст. 238). Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (ст. 241). Представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала (ст. 248). Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася (ст. 249). З матеріалів справи вбачається, що нотаріально посвідченою довіреністю від 30 листопада 2012 року позивач уповноважив відповідача [PERSON] бути його представником щодо належного йому, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого РЕВ 6-го МРЕВ м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 06.07.2010 року, автомобіля марки ЗАЗ TF698 ЗНГ, 2010 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого РЕВ 6-го МРЕВ м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 06.07.2010 року, в усіх установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності. Для чого повіреній особі надається право укладати договір про відшкодування заподіяної шкоди транспортному засобу третіми особами, договір страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, договір про проведення експертної оцінки транспортного засобу, одержувати та сплачувати за такими договорами гроші, представляти інтереси в органах ДАІ, інших органах та установах, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією вищевказаного транспортного засобу, в тому числі сплачувати передбачені законом податки та збори щодо утримання транспортного засобу, проходити технічний огляд, подавати, одержувати та підписувати документи, експлуатувати вищевказаний транспортний засіб, а також виконувати інші юридичні дії, пов'язані з даною довіреністю (а.с. 17). Заявою від 06.05.2014 року позивач скасував зазначену довіреність (а.с. 18, 19) та звернувся до відділу ДАІ Горлівського МУ УМВС України в Дорнецькій області з проханням про вжиття заходів щодо розшуку та вилучення належного йому автомобіля (а.с. 20). За повідомленням управляння ДАІ ГУ УМВС України в Донецькій області від 13.11.2014р. № 9/6062 автомобіль було зареєстровано на нового власника на підставі довідки-рахунку ВІА № 565890, виданої 30.09.2014р. ТОВ «Форвардавто-4», яка була оформлена торгівельною організацією без попереднього зняття транспортного засобу з обліку (а.с. 58, 59). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не мав повноважень на відчуження, переданого йому автомобіля, оскільки по-перше видана відповідачу довіреність не передбачала такого права, а по-друге вона була скасована позивачем до вчинення оспорюваного правочину, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу, за яким відповідач [PERSON] придбав автомобіль ЗАЗ TF698 ЗНГ, 2010 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належав позивачу [PERSON] є недійсним як такий, що за змістом і порядком вчинення не відповідає вимогам, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК, що є підставою для визнання його недійсним та задоволенню позовних вимог в цій частині відповідно до ст. 215 ЦК. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Разом з тим, Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, зокрема у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Оскільки спірний автомобіль був відчужений без згоди його власника, він підлягає поверненню позивачу. Вимога позивача про визнання за ним права власності на автомобіль є зайвою, оскільки відповідно до ст. 236 ЦК правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З визнанням недійсним договору купівлі-продажу автомобілю втрачають силу юридичні наслідки цього правочину, у зв'язку з чим поновлюється право власності позивача на автомобіль, що позбавляє необхідності додатково визнавати за ним право власності на автомобіль та є підставою для перереєстрації автомобіля в органах ДАІ за позивачем відповідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як встановлено ст.79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (станом на 01.01.2014 року мінімальна заробітна плата складає 1218 грн.). За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (абзац перший частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір"). Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн., тобто по 243,60 грн. за майнові та немайнові вимоги (а.с. 2, 5), в той час як судовий збір за позовні вимоги майнового характеру становить 1% ціни позову, тобто 400 грн. (ціна позову 40000 грн. (а.с.59)). Таким чином, сума недоплаченого судового збору дорівнює 156,40 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави. На користь позивача підлягає стягненню з відповідачів на відшкодування судових витрат 487,20 грн.

Outcome: partial