Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

У серпні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, усунення від права на спадкування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якій позивач вказує, що вони з відповідачкою являються доньками [PERSON], який помер [INFO], в порядку приватизації набув у власність квартиру за адресою: [ADDRESS], проте за життя право власності в органах технічної інвентаризації не зареєстрував. Сторони по справі є єдиними спадкоємцями померлого, які прийняли спадщину після його смерті, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено через відсутність державної реєстрації права власності на квартиру за спадкодавцем. Крім того, позивач вказує, що батько [PERSON] перед смертю тяжко хворів, у зв'язку з чим потребував постійного лікування та догляду, через свій незадовільний стан здоров'я звертався за допомогою до відповідачки, проте вона ухилялась від цього. Витрати з утримання та лікування батька взяла на себе позивач, відповідачка будь-якої допомоги не надавала. Просить суд встановити факт належності померлому [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.06.2008 року, встановити факт ухилення відповідача [PERSON] від надання допомоги під час хвороби до моменту настання смерті [INFO] батька [PERSON]; усунути [PERSON] від права на спадкування 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], та визнати за позивачкою право власності на вказану квартиру вцілому в порядку спадкування за законом. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи надала суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], в якій просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартиру за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] Ухвалою суду від 18.08.2015 року зустрічний позов [PERSON] об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник адвокат Буглак В.В. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому пояснили, що позов [PERSON] визнають частково, в частині встановлення факту належності померлому [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS], не заперечували право [PERSON] на 2/3 частину квартири в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], в іншій частині позовних вимог просили відмовити, посилаючись на безпідставність та на недоведеність того факту, що [PERSON] ухилялась від надання допомоги своєму хворобу батьку, а відповідно, відсутність підстав для встановлення вказаного факту, усунення її від права спадкування та визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру вцілому. Зустрічний позов [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представники третіх осіб Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явились, надавши заяви з проханням проводити розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Представник третьої особи Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради в судовому засіданні пояснила, що з приводу вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду. Після перерви, оголошеної в судовому засіданні, не з'явилась надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Полтавської міської ради в судовому засіданні з приводу вирішення позовів [PERSON] та [PERSON] поклався на розсуд суду. Враховуючи обставини справи та наявні докази, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу без участі осіб, які не з'явились в судове засідання. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 27.04.1962 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] з 28.08.1983 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали, та є батьками [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], яка після реєстрації шлюбу з [PERSON] 17.09.2005 року взяла прізвище чоловіка "[PERSON]". Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.06.2008 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS], вона складається з наступних приміщень: 1-а кімната (5) площею 18,9 кв.м, кухня (4) площею 5,8 кв.м, вбиральня (поєднана) (3) площею 2,9 кв.м, коридор (1) площею 4,6 кв.м, вбудована шафа (2) площею 1,1 кв.м. Разом з тим, право власності на вказану квартиру [PERSON] за життя в органах державної реєстрації прав на нерухома майно у встановленому законом порядку не зареєстрував. Відповідно до Свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 27.09.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] у віці 52 років, про що зроблений актовий запис за № 225. Як встановлено в ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно положень ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В ч. 1 ст. 1269 ЦК Укаїни встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. В ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно положень ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що право на спадщину після смерті [PERSON] мають його мати [PERSON] та доньки [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до змісту постанови державного нотаріуса Третьої Полтавської державної нотаріальної контори № 255/01-30 від 18.04.2015 року, 20.01.2015 року відкрито спадкову справу № 2/2015 на майно померлого [INFO] [PERSON]. В спадковій справі знаходяться наступні заяви: від імені дочки померлого [PERSON] про прийняття спадщини за законом; від імені дочки померлого [PERSON] про прийняття спадщини за законом; від імені матері померлого [PERSON] про відмову від спадщини за законом на користь дочки померлого [PERSON]. Інших заяв в спадковій справі немає. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Таким чином, не викликає сумніву той факт, що сторони по справі прийняли спадщину після смерті батька, позивач [PERSON] має право на отримання у власність в порядку спадкування 2/3 частину спадкового майна, а відповідач [PERSON] - на 1/3 його частину. Постановою державного нотаріуса Третьої Полтавської державної нотаріальної контори № 255/01-30 від 18.04.2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на 2/3 частину квартири [ADDRESS], після померлого [INFO] батька [PERSON], оскільки при вивченні поданих документів було встановлено, що квартира придбана [PERSON] в результаті реалізації його права на приватизацію згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", про що останнім одержано свідоцтво про право власності на житло, але право власності на квартиру не було зареєстроване у відповідних органах за [PERSON], як це вимагало чинне законодавство. В обґрунтування рішення послалась на норми ст. ст. 334, 1216 ЦК України, п.п. 4.12, 4.15 Глави 10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", п.п. 3, 4 ст. 3, п. 7 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зауваживши, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації, яку можливо провести на підставі заяви власника, який помер, й дійшла до висновку про неможливість видачі свідоцтва, оскільки нотаріусу не надано належним чином оформлені документи, передбачені вимогами чинного законодавства, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як встановлено в ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. В ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна, а за змістом положень ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація являється відчуженням квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін..) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до роз'яснень, наведених у листі Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради № 01-05/01.1-19/1649 від 01.09.2015 року, право комунальної власності на квартиру [ADDRESS] було припинено шляхом завершення процедури приватизації та оформлення свідоцтва про право власності 10.06.2008 року, а відповідно до вимог п. 23 "Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян" обов'язковій реєстрації в органі державної реєстрації прав підлягає саме свідоцтво про право власності, а не право власності, що свідчить про виникнення у [PERSON] права власності на квартиру. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] за життя реалізував своє право на приватизацію квартири [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право власності на житло набув її у власність, проте не зареєстрував у встановленому законом порядку у відповідному державному органі та оскільки чинним законодавством термін реалізації такого права не обмежений, не встиг зробити цього за життя. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на доведеність набуття [PERSON] за життя права власності на квартиру [ADDRESS], наявність якого підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 10.06.2008 року, на переконання суду, не викликає сумніву, що вказане нерухоме майно входить до складу спадкового. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, встановленню в судовому порядку підлягають факти, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення і заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, тоді як факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності квартири об'єктивно підтверджується правовстановлюючим документом, оригінал якого не втрачений та знаходиться у спадкоємців, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення судовим рішенням факту належності йому нерухомого майна. Як встановлено в ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Обґрунтовуючи позовні вимоги про встановлення факту ухилення відповідача [PERSON] від надання допомоги під час хвороби до моменту настання смерті [INFO] [PERSON] та усунення її від права на спадкування 1/3 частини квартири [ADDRESS], позивач [PERSON] послалась на те, що [PERSON] тяжко хворів з квітня 2014 року до смерті, у зв'язку з чим потребував допомоги у лікуванні та догляді, таку допомогу надавала лише позивач, яка оплачувала придбання ліків, проведення аналізів та досліджень, послуги доглядальниці, здійснювала оплату житлово-комунальних послуг та кредитних зобов'язань батька, тоді як [PERSON] будучи достовірно обізнаною про вказані обставини, від надання такої допомоги ухилялась, відповідні прохання [PERSON] та самої позивачки ігнорувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила вказані обставини, пояснивши, що періодично 1-2 рази на місяць приїздила до батька на 2-3 дня, привозила продукти харчування, доглядала за ним, готувала їжу, придбавала на його прохання продукти, по можливості виходячи зі свого матеріального становища передавала батьку та позивачці кошти по 200-500 грн. на лікування та інші витрати, пов'язані з хворобою батька, переказувала кошти на вказані цілі через банківську установу, перебувала у батька з 25.09.2014 року до часу його смерті [INFO], і понесла витрати на його поховання. Той факт, що [PERSON] хворів на тяжку хворобу - на лівобічний паратонзилярний абсцес горла і у нього було діагностовано онкозахворювання, у зв'язку з чим в період з квітня 2014 року лікувався в 2-ій міській клінічній лікарні м. Полтави, Полтавській обласній клінічній лікарні ім. Скліфасовського, відділковій лікарні ст. Полтава ДП "Південна залізниця", Дорожній клінічній лікарні м. Харкова, а також в Полтавському обласному клінічному онкологічному диспансері, де перебував на диспансерному обліку, пройшов два курси хіміотерапії, підтверджується відповідними медичними документами (довідками, епікризами, виписками з історії хвороби), а також не заперечувалось сторонами по справі. Суд вважає доведеним, що він хворів на тяжке захворювання та в останні місяці життя потребував сторонньої допомоги. Відповідно до довідки про причину смерті № 352 від 27.09.2014 року [PERSON] помер внаслідок ракової інтоксикації. Об'єктивно, що лікування [PERSON] вимагало витрат, проте позивачем не доведено, що необхідні ліки придбавались нею виключно за особисті та особисто позичені кошти, як власне не надано суду жодних об'єктивних та достовірних доказів того, що позивач [PERSON] понесла будь-які витрати на лікування батька. На підтвердження факту участі позивача [PERSON] у лікуванні та догляді за тяжко хворим батьком [PERSON] за клопотанням позивача судом допитано ряд свідків. Так, лікар Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру [PERSON], лікар відділової лікарні ст. Південна ДП "Південна залізниця" [PERSON] підтвердили факт перебування на лікуванні у закладах охорони, де кожен з них працює, хворого [PERSON], пояснили, що усіма питаннями щодо догляду за ним та лікування, забезпечення ліками займалась його донька [PERSON], іншу доньку хворого вони в лікарні не бачили, з нею особисто не спілкувались. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у серпні-вересні на прохання [PERSON] доглядала за її хворим батьком [PERSON], вона періодично приходила до нього, коли він телефонував і просив про це (у серпні пару раз на тиждень, а у вересні частіше, майже щодня), придбавала продукти, готувала їжу, спілкувалась з ним. Другу доньку хворого [PERSON] вона не бачила, проте чула як [PERSON] телефонував їй і просив приїхати. Востаннє приходила до нього за 2-3 дня до смерті. Свідок [PERSON], який являється родичем сторін по справі, пояснив, що був свідком телефонної розмови [PERSON] з [PERSON], під час якої [PERSON] відмовила у наданні матеріальної допомоги у зв'язку з лікуванням їхнього батька [PERSON] Свідок пояснив, що давав [PERSON] кошти на лікування батька, зі слів останньої знає, що вона оплачувала лікування, коштами допомагали інші родичі, а [PERSON] кошти не передавала. Вказав, що в період хвороби [PERSON] декілька разів приходив до нього, [PERSON] там не бачив. Показання вказаних свідків підтверджують факт участі у догляді за хворим батьком позивача [PERSON], проте, на переконання суду, не спростовують пояснення відповідача [PERSON] про те, що вона також по мірі сил і можливостей брала участь у догляді і лікуванні батька, та не доводять що вона ухилялась від допомоги тяжко хворому батьку. Той факт, що відповідкач не з'являлась в лікарню та не спілкувалась з лікарями батька не може стати доказом її відмови від надання допомоги. Доглядальниця [PERSON] підтвердила, що перебувала в квартирі у [PERSON] не постійно і навіть не щоденно, відповідно, не може достовірно стверджувати про те, що [PERSON] не з'являлась у батька та не допомагала йому в період її відсутності. Непереконливими в частині ухилення відповідача від допомоги хворому батьку суд вважає також показання свідка [PERSON], який володіє відповідною інформацією зі слів позивача. Разом з тим, допитані в якості свідків сусіди померлого [PERSON] - [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] в період хвороби батька та до його смерті 1-2 рази на місяць приїздила до нього на 2-3 дня, привозила продукти харчування, на його прохання придбавала цигарки та продукти, а також позичала у них 3000 грн., які були витрачені на похорон. Допитані за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON], які проживають в одному населеному пункті з [PERSON], підтвердили той факт, що остання кілька місяців до смерті батька регулярно 1-2 рази на місяць на кілька днів їздила до нього в м. Полтаву, везла йому продукти харчування, оскільки у [PERSON] дуже скрутне матеріальне становище, вона позичала у свідків на лікування батька гроші, які іноді передавались через машиністів потягів, які рухались в напрямку м. Полтави. Крім того, відповідач зазначила про те, що здійснювала переказ коштів на лікування батька в період з квітня по вересень 2014 року на ім'я батька [PERSON] та сестри - позивача по справі [PERSON], безпосередньо передавала останній гроші з цією метою. При цьому, позивач вказані твердження відповідачки не спростувала. За клопотанням відповідача судом в порядку забезпечення доказів було витребувано інформацію про переказ коштів [PERSON] з відділення ПАТ КБ "Приватбанк", в якому вона здійснювала відповідні платежі, проте ухвала суду була проігнорована банківською установою. Відповідач [PERSON]а. в судовому засіданні пояснила, що знаходилась поряд з батьком останні дні його життя, він помер у неї на руках, вказані твердження підтвердила свідок [PERSON] та не оспорювала позивач по справі [PERSON] Встановлені в ході судового розгляду справи обставини та досліджені докази в їх сукупності свідчать про відсутність підстав стверджувати про те, що відповідач [PERSON] ухилялась від надання допомоги тяжкохворому батьку [PERSON], у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту ухилення [PERSON] від допомоги батьку [PERSON] та усунення її від права на спадкування після його смерті. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] за життя реалізував своє право на приватизацію державного житлового фонду та на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.06.2008 року набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Сторони по справі, які являються його рідними доньками, прийняли спадщину та з урахуванням відмови матері спадкодавця від спадщини на користь [PERSON] мають право: позивач [PERSON] - на отримання у власність в порядку спадкування 2/3 частину спадкового майна, відповідач [PERSON] - на 1/3 частину спадкового майна, до складу якого входить квартира. Постановою державного нотаріуса Третьої Полтавської державної нотаріальної контори № 255/01-30 від 18.04.2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки при вивченні поданих документів було встановлено, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], не було зареєстроване у відповідних органах за спадкодавцем [PERSON], як це вимагало чинне законодавство. З огляду на підставу відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії суд вважає обґрунтованими твердження сторін по справі про неможливість реалізувати своє право на оформлення права на спадщину в позасудовому порядку, у зв'язку з чим вважає безпідставними доводи представника позивача про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на частину садкового майна з огляду на відсутність постанови нотаріуса про відмову їй у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину, та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON], визнання за нею права власності на 2/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], та задоволення у повному обсязі позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом й визнання за нею права власності на 1/3 частину вказаного нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: partial