Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк "Дельта") 23 травня 2014 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що між банком та відповідачкою [PERSON] 13 березня 2007 року був укладений кредитний договір № 001-21070-130307. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав відповідачці кредит у сумі 1613 грн. на придбання певного майна на умовах визначених договором, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків не пізніше ніж 12 вересня 2008 року, що підтверджується меморіальним ордером № 8446530 від 13 березня 2007 року, рахунком-фактурою № 190 від 13 березня 2007 року та рахунком-фактурою № 190 від 6 березня 2007 року. Уклавши з банком кредитний договір, відповідачка [PERSON]. порушує свої договірні зобов'язання. Станом на 3 березня 2014 року, відповідачка має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 1096 грн. 46 коп., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 707 грн. 92 коп., заборгованості за відсотками - 22 грн. 16 коп., заборгованості за комісіями - 366 грн. 38 коп. Про допущену заборгованість відповідачка повідомлялася належним чином, однак заборгованість не погашає. Просили стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 001-21070-130307 від 13 березня 2007 року в сумі 1096 грн. 46 коп. та судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не прибула, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про застосування судом строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з цієї підстави. Суд, ознайомившись із матеріалами справи та заявою відповідачки про застосування строків позовної давності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи зі слідуючого: З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк "Дельта", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-21070-130307, відповідно до якого, банк надав відповідачці кредит у сумі 1613 грн. на придбання певного майна на умовах визначених договором, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків не пізніше ніж 12 вересня 2008 року, що підтверджується меморіальним ордером № 8446530 від 13 березня 2007 року, рахунком-фактурою № 190 від 13 березня 2007 року та рахунком-фактурою № 190 від 6 березня 2007 року. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 3 березня 2014 року, відповідачка має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 1096 грн. 46 коп., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 707 грн. 92 коп., заборгованості за відсотками - 22 грн. 16 коп., заборгованості за комісіями - 366 грн. 38 коп. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачка [PERSON] останній платіж здійснила 12 вересня 2009 року в сумі 86 грн. 71 коп. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з зазначеним позовом 23 травня 2014 року . Клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не подавалося. Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Суд вважає, що до правовідносин, що виникли між сторонами, необхідно застосувати Закон України «Про захист прав споживачів», так як кредит відповідачці надавався банком для розрахунків за товари, придбані у суб'єктів господарювання. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно ст. 261 ч. 1 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку. Так як умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - штраф, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно роз'яснень в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» подано після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, і кредитним договором не передбачена збільшена позовна давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості, в порівнянні з тією, що встановлена чинним законодавством. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] слід відмовитим у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, як вбачається з тексту кредитного договору, укладеного між сторонами, а саме п. 10.1 в якому зазначено, що строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Однак, даний пункт договору не може бути прийнятим судом до уваги при ухваленні рішення про відмову в задоволення позову у зв'язку зі сплином строку позовної давності, так як він суперечать положенням цивільного законодавства в сфері, яка регулює питання застосування строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed