Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м.Запоріжжя 19 березня 2021 року надійшов позов Кредитної спілки «Запоріжжя» (далі позивач, КС«Запоріжжя») до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі відповідачі) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 2239 від 18квітня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.04.2019 року між сторонами укладено договір кредиту № 2239 (далі договір), відповідно до якого позивач зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 50000,00 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності і забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути його КС «Запоріжжя» відповідно до умов, передбачених цим Договором. КС «Запоріжжя» свої зобов`язання виконала та надала Відповідачу-1 кредит у сумі 50000,00 грн строком на 12 місяців до 18 квітня 2020 року. У зв`язку з невиконанням Відповідачем-1 умов Договору у нього станом на 19 березня 2021 р. утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45838,05 грн та процентами за користування кредитом, в тому числі за неправомірне користування кредитом за період з 18.04.2019 р. по 18.04.2020 р. у розмірі 4445,65 грн. Відповідно до п. 5.4. Договору за прострочення позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків, позичальник згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 250% процентів річних від простроченої суми. У зв`язку з порушенням Відповідачем-1 п. 1.3. Договору та не повернення повної суми кредиту у строк до 18.04.2020 р. у нього утворилась заборгованість відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за процентами за неправомірне користування коштами за період з 19.04.2020 р. по 19.03.2021 р. у розмірі 100542,79 грн. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пунктом 5.5 Договору у разі прийняття Спілкою рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50 % від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття Спілкою рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку. Штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 22919,03 (45838,05 грн фактичного залишку кредиту х 50 %). В забезпечення вимог КС «Запоріжжя» за Договором кредиту № 2239 від 18 квітня 2019р. між позивачем та поручителем [PERSON] (Відповідач-2) та позичальником [PERSON] (Відповідач-1) укладений Договір поруки № 2239/П1 від 18 квітня 2019р. Також, в забезпечення вимог КС «Запоріжжя» за Договором кредиту № 2239 від 18 квітня 2019р. між позивачем та поручителем [PERSON] (Відповідач-3) та позичальником [PERSON] (Відповідач-1) укладений Договір поруки № 2239/П3 від 18 квітня 2019р. Відповідно до договорів поруки поручителі кожний окремо взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають із Договору кредиту № 2239 від 18 квітня 2019р., укладеного між кредитором та боржником. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором, що складається з суми кредиту у розмірі 45838,05 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 4445,65 грн, проценти згідно з п. 5.4 Договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК ) у розмірі 100542,79 грн, штраф у розмірі 22919,03 грн, а також витрати на сплату судового збору. 28 квітня 2021 і 05 травня 2021 відповідачкою по справі [PERSON] подані заперечення, відповідно до яких відповідач заперечує щодо підсудності розгляду справи, вказує про розбіжності у примірниках укладеного договору, наявності виправлень в частині підписів і прізвищ осіб, що уклали договір. В примірнику відповідача є правка, яка не завірена. Договір укладений від імені виконавчого директора позивача Редько С.Ю., а підписантом у договорі є виконавчий директор КС Запоріжжя Ракус В.В. та виконавець Ракус В.В., який не підписаний жодною із сторін. На підставі викладеного вважає договір не може визнаним укладеним і дійсним. Вказує, що до кінця 2019 року відповідачем 1 сплачено 35750 гривень, що повинно зменшити тіло кредиту, а не проценти і штрафи, що перевищує суму сплати по договору на 7000 гривень. З 23.12.2019 року позивач надав їй кредитні канікули до 23.03.3021 року, а з 12.03.2021 в країни ввели карантин. В порушення Закону «Про протидію розповсюдження короно вірусної інфекції COVID-19» №530-IX позивач нараховував штрафні санкції у вигляді штрафу і процентів (пункт 5.4 Договору). На теперішній час сплачено 56350 гривень, що перевищує тіло кредиту. На запропоновану мирову угоду позивач відповіді не надав. На підставі викладеного просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 05.05.2021 КС «Запоріжжя» до суду подані письмові пояснення, відповідно до яких позивач зазначив, що позов поданий до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України за місцем виконання договору. Згідно п.2.3 Договору місцем виконання за згодою сторін встановлено місцезнаходження юридичної особи КС Запоріжжя за адресою:м.Запоріжжя, пр..Соборний,105. Щодо розбіжностей в договорі, то наданий відповідачем не підписаний договір є проектом договору і був наданий позичальнику до підписання договору кредиту для ознайомлення. Другий примірник договору підписаний сторонами і повністю збігається з копією кредитного договору наданому позивачем. Щодо розміру заборгованості, то погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється за графіком розрахунків (п.2.1 Договору). У разі порушення строків сплати, сума процентів змінюється (150 %). Надані відповідачем [PERSON] квитанції повністю підтверджують дані, наведені у розрахунку заборгованості. Щодо нарахування штрафу, то відповідно до п.15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у раз: прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вважає, що за вказаною нормою закону звільнення позичальника від сплати неустойки, штрафу, пені можливо якщо прострочення виконання грошового зобов`язання відбулося у період дії карантину або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину. Якщо прострочення виконання зобов`язання відбулося до введення карантин або після закінчення тридцятиденного строку після дня завершення дії такого карантину звільнення позичальника від сплати неустойки, штрафу, пені не передбачено. Відповідачем, прострочення виконання зобов`язання за Договору кредиту №2239 від 18 квітня 2019 р. настало 19 січня 2020 р., тобто до дня введення карантину, а тому відповідач не звільняється від обов`язку сплатити штраф за його порушення. Щодо надання кредитних канікул, настання форс-мажорних обставин та пропонування укласти мирову угоду відповідних доказів відповідачем не надано. За таких обставин, вважає позовні вимоги КС "Запоріжжя" законними й обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. 25.05.2021 року відповідачка по справі [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона з позовом КС „Запоріжжя" про стягнення заборгованості за кредитним договором не згодна частково.В позовній заяві КС „Запоріжжя" посилається на існування між мною та КС „Запоріжжя" договірних відносин, заснованих на кредитному договорі № 2239 від 18.04.2019 р. Відповідач підтвердила, що дійсно вказаний договір вона уклала та отримала за вказаним договором кредитні кошти в розмірі 50 000,00 грн на строк до 18 квітня 2020 р і сплатила за цим договором 46 650,00 грн. Вважає, що визначені до сплати штраф в розмірі 22 919,03 грн та компенсаційні виплати за ст. 625 ч 2 ЦК в розмірі 100 542,79 грн за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором не підлягають сплаті в силу чинного законодавства, проценти за користування кредитом в сумі 4 445,65 грн. вважає сплаченими у повному обсязі. Заборгованість по тілу кредиту в сумі 45 838,05 грн відповідач згодна сплатити частково в розмірі 45 681,10 грн. Позиція обґрунтована п. 2, п. 6 Розділу IV „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про споживче кредитування" № 1734-УІІІ від 15.11.2016 р., за яким на період дії карантину, тобто з 01.03.2020 р. і по цей день споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення грошових зобов`язань, тобто в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю:неустойку (штраф, пеню), тобто визначений в позові штраф в розмірі 22 919.03 грн не підлягає сплаті; інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за простроченнявиконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором (в т.ч. передбачені ст. 625 ч 2 ЦК), тобто визначені в позові компенсаційні виплати в розмірі 100 542,79 грн не підлягають сплаті. Забороняється кредитодавцю збільшувати процентну ставку споживачу за користування кредитом, яка кредитором КС „Запоріжжя"неправомірно збільшена в цей період з 75 % до 150%. За період з 01.03.2020 р. до 18 04.2020 р. (за 49 днів) розмір процентів за користування кредитом (при ставці 75 % річних) має становити 4 602,59 грн, однаккредитодавцем розраховано за збільшеною безпідставно вдвічі ставкою 150 % річних і визначено до сплати 9 205.18 грн, тому сплачені на погашення процентів грошові кошти повинні бути враховані на сплату тіла кредиту. За розрахунками наданими відповідачем [PERSON] остання визнає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 45 681,10 грн. В іншій частині позовні вимоги просить залишити без задоволення. 20 липня 2020року КС «Запоріжжя» надана відповідь на відзив, відповідно до якої вважає безпідставним посилання відповідачем [PERSON] на норми Закону України "Про споживче кредитування" і щодо того, що з відповідачів не підлягають стягненню штраф та проценти за неправомірне користування коштами, оскільки їх нарахування під час дії карантину заборонене законом. Сторонами договору кредиту було погоджено використання отриманих коштів саме на підприємницькі цілі з метою реалізації сільськогосподарської продукції, а не на споживчі цілі. За таких обставин, Договір кредиту № 2239 від 18.04.2019 р. не відноситься до договорів про споживчий кредит, відповідно, норми Закону України "Про споживче кредитування" не регулюють правовідносини сторін за зазначений договором, а посилання відповідача [PERSON] на порушення норм зазначеного закону є необгрунтованим. Щодо нарахування штрафу, процентів за неправомірне користування коштами та підвищення процентної ставки, підвищення процентної ставки у зв`язку з порушенням зобов`язання відбулося до дати введення в дію норми про заборону такого підвищення, у зв`язку із введенням карантину. На підставі викладеного вважає, що позовні вимоги КС «Запоріжжя» не підлягають задоволенню. Заяви учасників процесу та процесуальні документи суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2021 року у задоволення клопотання відповідача [PERSON] про направлення справи за підсудністю до Оріхівського районного суду Запорізької області - відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2021 провадження у справі за позовом КС Запоріжжя в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито, у зв`язку із смертю відповідача. В суді представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в наданих суду заявах по суті справи, просить їх задовольнити. Просить звернути увагу суду, що наданий відповідачу кредит є комерційним, а не споживчим. А також те, що прострочення виконання зобов`язання виникла з 19.01.2020 року, до введення карантину, а тому вважає, що положення Закону України „Про споживче кредитування" щодо звільнення від обов`язків сплачувати кредитодавцю: неустойку (штраф, пеню) по-перше не стосуються згаданого прострочення, яке виникло до введення карантину і набрання чинності зазначених змін, а по-друге не поширюється на спірний договір. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Железняка В.К. в суді проти позову заперечує з підстав, викладених в заявах по суті справи, просить задовольнити частково в частині стягнення заборгованості за тіло кредиту в сумі 45 681,10 грн, відповідно до наданих розрахунків. Представник відповідача вказав на неправомірність нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування та одночасне стягнення процентів за правомірне й неправомірне користування коштами. Зазначив про відсутність доказів того, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність, а тому вважає кредит споживчий, на який поширюються норми Закону України „Про споживче кредитування", а тому відповідач звільнення від сплати штрафів і відсотків. Заперечує щодо підсудності розгляду справи, оскільки договір укладався і виконувався за місцем проживання відповідача в м.Оріхів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію свого представника, проти позову КС Запоріжжя заперечує частково. Пропонувала позивачу мирову угоду, не заперечує проти сплати заборгованості за кредитним договором в частині сплати тіла кредиту в сумі 45 681,10 грн. Заборгованість перед позивачем виникла через втрату сільгосппродукції і хворобу відповідача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Заперечень проти позову суду не надали. З урахуванням думок учасників процесу, які присутні в судовому засіданні, і положень частини третьої статті 211 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності вказаних учасників процесу. Заслухавши пояснення учасників справи і дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 18 квітня 2019 року між Кредитною спілкою Запоріжжя і [PERSON] укладено договір кредиту № 2239 від 18.04.2019р. (а.с. 14-16). Відповідно до п. 1.1. договору кредиту № 2239 Кредитна спілка зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 50000,00 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути його спілці відповідно до умов, передбачених цим Договором. КС «Запоріжжя» свої зобов`язання виконала та надала [PERSON] кредит у сумі 50000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 18 квітня 2019р. (а.с. 20). [PERSON] неналежним чином виконувались обов`язки за Договором, через що у неї виникла заборгованість перед КС «Запоріжжя». У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р. у неї станом на 19 березня 2021 р. утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45838,05 грн і процентами за користування кредитом, в тому числі за неправомірне користуванням кредитомза період з 18.04.2019 р. по 18.04.2020 р. у розмірі 4445,65 грн, що підтверджується розрахунком КС «Запоріжжя» (а.с. 10). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17 зазначено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Як випливає з матеріалів справи пунктом 1.4 Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р. встановлений розмір процентної ставки за користування кредитом на рівні 75 % річних. Зазначеним пунктом договору передбачені проценти за правомірне користування кредитним коштами в межах строку користування кредитом. В той же час, пунктом 1.5. Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р. встановлено, що у разі прострочення позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків згідно п. 2.1. цього Договору, або у випадку виникнення відповідно до умов даного Договору зобов`язання Позичальника достроково повернути кредит, розмір процентів за користування кредитом становить 150% річних з наступного за днем сплати по кредиту дня і діє до повного погашення Позичальником простроченої заборгованості по кредиту. А згідно з пунктом 5.4. Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р.за прострочення позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків та/або п.п. 1.3., 4.1.5., 7.4. Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р., позичальник згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 250% процентів річних від простроченої суми. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2014 р. Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК в цивільному судочинстві разом з тим судам слід мати на увазі, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредиту, банківського вкладу, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК). Передбачене частиною другою статті 625 ЦК нарахування відсотків має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. А згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 91 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12). В пункті 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 по справі № 5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2019 р. по справі №910/21449/17, від 05.03.2019 р. по справі № 5017/1987/2012, від 05.06.2019 р. по справі № 907/955/16. Як випливає зі змісту позовної заяви позивач звернувся до відповідачів з позовними вимогами, в тому числі про стягнення 150 процентів річних за порушення грошового зобов`язання, за період з 18 квітня 2019 року по 18 квітня 2020 року, тобто в межах строку кредитування, на підставі п. 1.4. і 1.5 Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р. Також, позивач просить стягнути з відповідачів проценти за неправомірне користування коштами у зв`язку з порушенням п. 1.3. Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р. на підставі п. 5.4. зазначеного договору та частиною другою статті 625 ЦК України. За таких обставин посилання представника відповідача - адвоката Железняка В.К. на неправомірність нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування та одночасне стягнення процентів за правомірне й неправомірне користування коштами є необґрунтованим, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання, на підставі окремих пунктів договору та за різні періоди такого порушення. Відповідно до пункту 5.4. Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р.за прострочення позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків та/або п. п. 1.3., 4.1.5., 7.4. Договору, позичальник згідно з частиною другою статті 625 ЦК сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 250% процентів річних від простроченої суми. У зв`язку з порушенням [PERSON] пункту 1.3. Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р. та не повернення повної суми кредиту у строк до 18.04.2020 р. у неї утворилась заборгованість відповідно до частини другої статті 625 ЦК за процентами за неправомірне користування коштами за період з 19.04.2020 р. по 19.03.2021 р. у розмірі 100542,79 грн, що підтверджується розрахунком КС «Запоріжжя» (а.с. 11). Відповідно до частини першої статті 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частини перша, друга статті 549 ЦК). Згідно з частиною першою статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 5.5. Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019р.. у разі прийняття Спілкою рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.6., до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття Спілкою рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку. Штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 22919,03 (45838,05 грн фактичного залишку кредиту х 50 %). Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Куруючись зазначеною нормою закону, виходячи з обставин справи, суд вважає за доцільним зменшити розмір штрафу до 2000 грн. В забезпечення вимог КС «Запоріжжя» за Договором кредиту № 2239 від 18 квітня 2019р. між позивачем та поручителем [PERSON] (Відповідач-2) та позичальником [PERSON] (Відповідач-1) укладений Договір поруки № 2239/П1 від 18 квітня 2019р.(а.с. 17) В забезпечення вимог КС «Запоріжжя» за Договором кредиту № 2239 від 18 квітня 2019р. між позивачем та поручителем [PERSON] (Відповідач-3) та позичальником [PERSON] (Відповідач-1) укладений Договір поруки № 2239/П3 від 18 квітня 2019р.(а.с.19) Відповідно до пункту 2.1. зазначених Договорів поруки 2239/П1 і № 2239/П3 від 18 квітня 2019р.поручитель бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають із Договору кредиту № 2239 від 18 квітня 2019р., укладеного між кредитором та боржником. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання згідно Договору кредиту (п. 3.1. Договору поруки). Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язанням боржника в повному обсязі всім належним йому майном та іншими коштами, на які може бути звернення стягнення, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за його користування, додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов Договору кредиту (п. 3.2. Договору поруки). Частиною другою статті 509 ЦК зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви КС «Запоріжжя» із зменшенням суми штрафу. Доводи відповідача про те, що кредитний договір між сторонами є неукладеним і недійсним судом не приймаються, оскільки у подальшому відповідачем 25.05.2021 року поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] визнала обставини щодо укладання кредитного договору між сторонами. Доводи відповідача про невірний розподіл сплачених за кредитним договором коштів не на погашення тіла кредиту, а на погашення процентів і штрафів, не ґрунтуються на законі і умовах договору. Відповідно до ст. 534 ЦК у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості встановленої договором або законом. Так, Договором кредиту № 2239 від 18 квітня 2019р. встановлена наступна черговість погашення грошового зобов`язання (п.2.2 Договору): в першу чергу сплаті підлягають проценти, нараховані згідно із п. 5.4 Договору та збитки від інфляції, в другу чергу - проценти за користування кредитом, в третю чергу - сума кредиту, а в останню чергу - штраф, передбачений п.5.5 Договору. Відповідачем вказано, що нею за кредитним договором сплачено 46 650,00 грн. Враховуючи зазначені положення закону, проведений позивачем розрахунок підтверджує правильність розподілу сплачених позичальником грошових коштів відповідно до черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, і повністю підтверджує сплату відповідачем грошових коштів у зазначеній сумі на погашення договору кредиту № 2239 від 18 квітня 2019р. Стосовно доводів відповідача [PERSON] про звільнення від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення грошових зобов`язань відповідно до Закону «Про протидію розповсюдження короно вірусної інфекції COVID-19» і необґрунтоване нараховування штрафних санкцій у вигляді штрафу і процентів (пункти 5.4 і 5.5 Договору), слід зазначити наступне. Відповідач як на підставу своїх заперечень посилається на норми Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.. Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" був доповнений п. 6 згідно із Законом України від 17.03.2020 р. N 533-ІХ, який набрав чинності 18.03.2020 (із змінами). Відповідно до преамбули Закону України "Про споживче кредитування" цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. А згідно із пунктами 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою,незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Як випливає з заяви-анкети позичальника [PERSON] звертаючись до КС "Запоріжжя" від 17.04.2019 в ідповідач просив надати їй кредит для ведення особистого сільського господарства з метою реалізації продукції, придбання посівного матеріалу, хімічних засобів (а.с.111). Відповідно до п. 1.2. Договору кредиту № 2239 від 18.04.2019 р. кредит використовується на цілі, пов`язані з підприємницькою діяльністю Позичальника, а саме: на розвиток особистого селянського господарства з метою реалізації сільськогосподарської продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. А згідно з Додатком 6 до Порядку складання та подання звітності кредитними спілками та об`єднаними кредитними спілками до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (затверджений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 25.12.2003 р. №177, зареєстрований Міністерством юстиції України 19.01.2004 р. за № 69/8668) кредити поділяються, в тому числі на: кредити, надані на ведення особистих селянських господарств, та споживчі кредити. З наведеного випливає, що сторонами договору кредиту погоджено використання отриманих коштів саме на підприємницькі цілі з метою реалізації сільськогосподарської продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. А згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зазначений договір був підписаний сторонами без зауважень. Відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов договору кредиту. За таких обставин, Договір кредиту № 2239 від 18.04.2019 р. не відноситься до договорів про споживчий кредит, отже відповідно, норми Закону України "Про споживче кредитування" не поширюються на зазначений договір, а тому посилання відповідача [PERSON] і її представника на порушення норм зазначеного закону є необґрунтованими. Несприятливі наслідки для відповідача настали у зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов кредитного договору. Належне виконання положень кредитного договору унеможливило б нарахування процентів за його порушення. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Кс «Запоріжжя» є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи та враховуючи зменшення розміру штрафу до 2000 грн на підставі 551 ЦК, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Одночасно неможливо погодитись з вимогами позивача в частині солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КС «Запоріжжя» заборгованості за кредитним договором. Як зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 3 ст. 554 ЦК України). Судом встановлено, що між КС Запоріжжя та кожним поручителем були укладені окремі договори поруки, отже вони не є солідарними боржниками між собою. Тому, кожен з них несе солідарну відповідальність тільки з боржником. Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача - адвоката Железняка В.К. про істотне порушення процесуального закону щодо підсудності розгляду справи за місцем виконання договору. Позовна заява подана до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя на підставі ч.8 ст.28 ЦПК України за місцем виконання договору. Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, яка встановлює підсудність справ за вибором позивача, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. За положеннями пункту 2.3 Договору кредиту, укладеного між сторонами, місцем виконання цього договору є місцезнаходження юридичної особи: м. Запоріжжя, пр.Соборний,105, отже в межах юрисдикції Жовтневого районного суду м.Запоріжжя. Фактичне місце підписання договору чи місце сплати заборгованості за кредитом в місті Оріхів не впливають на зазначені положення договору, а тому справа розглянута за підсудністю встановленою законом. Зазначене питання вже було предметом розгляду суду. Ухвалою Жовтневого районного суду від 05 травня 2021 року у задоволення клопотання відповідача [PERSON] про направлення справи за підсудністю до Оріхівського районного суду Запорізької області - відмовлено, оскільки чинним Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено направлення за підсудністю до іншого суду цивільної справи, яка прийнята до розгляду із дотриманням правил підсудності. Судові витрати розподіляється судом відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Згідно частини першої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 2292,39 гривень (2606,18 грн х 152826,49 грн / 173745,52 грн) порівну з кожного.

Outcome: partial