Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном та зняття з реєстраційного обліку та просив визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 58,7 кв. м., усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою з боку [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], шляхом виселення їх з квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], та зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те що, 21 січня 2006 року померла мати позивача, [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про смерть. Після смерті матері, у спадок залишилась квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. ? частина зазначеної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1994 року виданого Державним підприємством «Авиаагрегат», згідно з розпорядженням за №179 записано в реєстрову книгу 14п за реєстровим номером 15. Інша ? частина квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.1998 року, виданого третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-750, записаного в реєстрову книгу 14п за реєстровим №18-38. Зазначені дані підтверджуються відповіддю на офіційний запит з комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. Загальна площа квартири становить 58,7 кв.м.. В 2016 році позивач звертався до приватного нотаріуса для оформлення права власності на квартиру після смерті матері, на що його повідомили, що час для прийняття спадщини вже минув, а оскільки він фактично проживав в цій квартирі разом з матірю (копія Довідки з місця реєстрації №1361 від 13.04.2017 року надається), то фактично прийняв спадщину. Але оформити прийняття спадщини можливо лише через суд. В квітні 2017 року позивач уклав усну угоду із гр. [PERSON] про виконання робіт з підготовки позову до суду. На виконання угоди позивач зі своєї сторони передав гр. [PERSON] оригінали документів, а саме: - Свідоцтво про смерть [PERSON] - Довідку з місця реєстрації. - Лист комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 10.04.2017 року №4536. - Технічну документацію на квартиру. За усною домовленістю, [PERSON] мав кожного тижня інформувати позивача про хід оформлення документів. Однак, з часу передачі документів відповідач телефонував лише 1 раз та повідомив, що документи вже готові, але жодним чином не підтверджував зазначеного. З кінця квітня 2017 року відповідач жодного разу не повідомив позивача про хід виконання угоди. [PERSON] уникає зустрічі з позивачем і відмовляється віддати оригінали документів, які були йому передані. На сьогоднішній день позивач не може оформити на себе право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], хоча фактично володіє та користується нею протягом багатьох років (понад 10 років). Окрім того, позивач зазначав, що був одружений з [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було припинено багато років тому. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Всі разом вони мешкали в квартирі, що належала матері позивача. Навіть після розірвання шлюбу колишня дружина та дочка продовжують проживати в цій квартирі, хоча вести спільне господарство вони перестали багато років тому. На сьогоднішній день склалась ситуація при якій позивач бажає переоформити квартиру на своє імя і вільно нею користуватись та розпоряджатись.. Позивачем було попереджено колишню дружину та дочку про необхідність зняття з реєстрації в даній квартирі, але вони ігнорують попередження, чим порушують законне право позивача на володіння, користування та розпорядження власністю. Оскільки колишня дружина та дочка не мають жодного права на згадану квартиру, тому у них відсутні правові підстави проживати в ній поза волею власника. Позивач у судове засідання не зявилась, надав суду письмову заяву, якою підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував, просив справу слухати за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді за наявними у справі доказами, що відповідає положенням\~статті 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 січня 2006 року померла мати позивача, [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про смерть. Після смерті матері, у спадок залишилась квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. ? частина зазначеної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1994 року виданого Державним підприємством «Авиаагрегат», згідно з розпорядженням за №179 записано в реєстрову книгу 14п за реєстровим номером 15. Інша ? частина квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.1998 року, виданого третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-750, записаного в реєстрову книгу 14п за реєстровим №18-38. Зазначені дані підтверджуються відповіддю на офіційний запит з комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. Загальна площа квартири становить 58,7 кв.м.. В 2016 році позивач звертався до приватного нотаріуса для оформлення права власності на квартиру після смерті матері, на що його повідомили, що час для прийняття спадщини вже минув, а оскільки він фактично проживав в цій квартирі разом з матірю (копія Довідки з місця реєстрації №1361 від 13.04.2017 року надається), то фактично прийняв спадщину. Але оформити прийняття спадщини можливо лише через суд. Рекомендували звернутись до суду. В квітні 2017 року позивач уклав усну угоду із гр. [PERSON] про виконання робіт з підготовки позову до суду. На виконання угоди позивач зі своєї сторони передав гр. [PERSON] оригінали документів, а саме: - Свідоцтво про смерть [PERSON] - Довідку з місця реєстрації. - Лист комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 10.04.2017 року №4536. - Технічну документацію на квартиру. За усною домовленістю, [PERSON] мав кожного тижня інформувати позивача про хід оформлення документів. Однак, з часу передачі документів відповідач телефонував лише 1 раз та повідомив, що документи вже готові, але жодним чином не підтверджував зазначеного. З кінця квітня 2017 року відповідач жодного разу не повідомив позивача про хід виконання угоди. [PERSON] уникає зустрічі з позивачем і відмовляється віддати оригінали документів, які були йому передані. На сьогоднішній день позивач не може оформити на себе право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], хоча фактично володіє та користується нею протягом багатьох років (понад 10 років). Окрім того, позивач зазначав, що був одружений з [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було припинено багато років тому. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Всі разом вони мешкали в квартирі, що належала матері позивача. Навіть після розірвання шлюбу колишня дружина та дочка продовжують проживати в цій квартирі, хоча вести спільне господарство вони перестали багато років тому. На сьогоднішній день склалась ситуація при якій позивач бажає переоформити квартиру на своє імя і вільно нею користуватись та розпоряджатись.. Позивачем було попереджено колишню дружину та дочку про необхідність зняття з реєстрації в даній квартирі, але вони ігнорують попередження, чим порушують законне право позивача на володіння, користування та розпорядження власністю. Оскільки колишня дружина та дочка не мають жодного права на згадану квартиру, тому у них відсутні правові підстави проживати в ній поза волею власника. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1216 ЦК України визначає поняття спадкування: спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218ЦК України) У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (стаття 1261ЦК України) Відповідно до статті 1268 ЦК України , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Фактично позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно дост.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідност.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права"(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Оскільки колишня дружина та дочка не є членом родини, не претендує на квартиру та не є власником квартири, вони не мають права на користування квартирою, а тому підлягають виселенню та зняттю з реєстрації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки факти викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи по суті.

Outcome: approved