Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 23.06.2008р. між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2631/0608/45-011, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 95 000,00 доларів США, який відповідачем не виконано. Також, у забезпечення виконання зобов'язань 23.06.2008р. з відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № 2631/0608/45-011-Р-1, предметом якого стала квартира що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договорів та непогашення кредиту, позивач просив у відшкодування заборгованості за кредитом, яка складає 1 037 369 грн. 03 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки. У судовому засіданні представник позивача підтримав свої первісні позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, стосовно зустрічного позову заперечував. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, а також на ту обставину, що звернення стягнення на предмет іпотеки є неправомірними, оскільки воно порушує майнові та житлові права дитини на користування житловим приміщенням та проживанням в ньому. Також, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитора таким, що прострочив прийняття виконання зобов'язання за договором. Третя особа орган опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації просив суд розглядати справу у відсутність його представника та постановити рішення на користь неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні первісного та в задоволенні зустрічного позовів відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.06.2008р. між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2631/0608/45-011, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 95 000,00 доларів США, який відповідачем не виконано. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 23.06.2008р. між ПАТ «Сведбанк» відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № 2631/0608/45-011-Р-1, предметом якого стала квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 28.11.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс». У свою чергу, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» уклало 28.11.2012р. з ТОВ «Кредитні ініціативи» також договір факторингу, відповідно до якого право вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Позивач зазначив, що боржник неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті станом на 23.07.2013 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 92 654,16 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 740 584,70 грн., по відсотках - 20 268,99 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 162 010,04 грн., пеня - 16 861,54 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 134 774,29 грн. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків з користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це визначається кредитним договором. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що правовими наслідками порушення зобов'язання є, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Як встановлено у судовому засіданні, у зв'язку з невиконанням відповідачем за первісним позовом умов кредитного договору та непогашення кредиту за кредитним договором станом на 1.03.2013р. існує заборгованість по тілу кредиту, відсотках і пені на загальну суму 2 958 942грн. 81коп. Разом з тим, позовні вимоги зустрічного позову про визнання кредитора ТОВ "Кредитні ініціативи" таким, що прострочив прийняття виконання зобов»язання за договором є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.613 ЦК України, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої зустрічні вимоги, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. У ході судового розгляду, суду не надано будь-яких доказів щодо того, що ТОВ "Кредитні ініціативи" відмовилось прийняти належне виконання, запропоноване боржником, тобто відповідачем за первісним позовом [PERSON] Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Кредитні ініціативи" повідомляло позивача за зустрічним позовом про укладення 28.11.2012р. договору факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором були відступлені. Зазначена обставина також підтверджується і власноручною заявою [PERSON] до ТОВ "Кредитні ініціативи" у якій він сам зазначає, що йому неодноразово поштовою кореспонденцією надходили повідомлення від ТОВ "Кредитні ініціативи" про перехід до нього права вимоги за кредитним договором. (а.с.192-197) Крім цього, згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" по зверненню стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог за основним зобов'язанням не можуть бути задоволені, оскільки житлове приміщення, що виступає як забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, наданим в іноземній валюті використовується як місце постійного проживання відповідача за первісним позовом та членів його сім»ї та загальна площа житла не перевищує 250 кв. м. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed