Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

05.05.2021 року представниця позивачки [PERSON] адвокат Друченко Тетяна Василівна, яка дії в інтересах [PERSON] , звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки, із змісту якого вбачається, що вона - адвокат Друченко Т. В. здійснює представництво інтересів [PERSON] на підставі угоди про надання правової допомоги та ордеру (додаються) . Позивачка з 15.06.2017 року була прийнята на посаду директора ТОВ "Діагностика здоров`я" . Під час прийняття на посаду позивачка надала відповідачу свою трудову книжку для оформлення записів у ній щодо трудової діяльності позивачки на зазначеному підприємстві. Весь період роботи трудова книжка позивачки зберігалася в ТОВ "Діагностика здоров`я" . Під час проведення перевірки дотримання вимог трудового законодавства Управлінням Держпраці в Сумській області будь-яких порушень трудового законодавства, у тому числі і щодо ведення трудових книжок у ТОВ "Діагностика здоров`я" (на час роботи позивачки) виявлено не було. 19.08.2020 року позивачку було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул. Не погоджуючись з наказом про звільнення, 02.10.2020 позивачка звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою про про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, та визнання припиненими трудових відносин. Позивачка зазначає про те, що від дня її звільнення та до моменту подання цієї позовної заяви вона не отримала на руки свою трудову книжку. Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 48 КЗпП трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Згідно абз. абз. 1, 5, 6, 7 п. 4.1. "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" , затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110) , у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п. 2.10. цієї Інструкції. Аналогічну вимогу щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу видати працівнику трудову книжку у день звільнення містить ч. 1 ст. 47 КЗпП України. В матеріалах справи міститься акт передачі матеріальних цінностей від 31.07.2020 року, в якому нібито зазначено про відсутність трудової книжки [PERSON] . Дана обставина не звільняє підприємство від обов`язку видати працівнику трудову книжку. Відповідно до абз. 3 п. 6 Інструкції, якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості. Згідно п. 5.2. , 5.3. Інструкції дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу" , "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень) . Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то, при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота) , на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис. Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані. У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство. Згідно п. 6.2. Інструкції трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку. Наведені норми законодавства передбачають механізм поновлення прав працівника у випадку втрати або знищення документа, який підтверджує його трудову діяльність, і покладають на роботодавця обов`язок відновлення таких прав. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів від 01.03.2021 року у другому кварталі 2020 року ТОВ "Діагностика здоров`я" позивачці було нараховано 24 000 грн. заробітної плати, у третьому кварталі 2020 року - 26128,12 грн. . Однак, у зв`язку з тим, що ці відомості про нарахування заробітної плати сформовані за кожний квартал без визначення щомісячного розміру заробітної плати позивачки, позивачка вважає за необхідне прохати суд витребувати від відповідача довідку про розмір середньомісячного та середньоденного заробітку. Крім того, у зв`язку із зверненням її до суду за захистом своїх прав, вона змушена користуватися правовою допомогою адвоката, оскільки не має юридичної освіти. За послуги адвоката нею було сплачено 5600 грн. , які вона просить стягнути з відповідача. Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу додано до позову. Докази, що обґрунтовують позовні вимоги [PERSON] : - копія паспорту позивачки; - копія картки платника податків [PERSON] ; - копія наказу № 108-к від 18.08.2020 року про звільнення [PERSON] ; - копія акту інспекційного відвідування юридичної особи № CM 1004/181/АВ на арк. ; - копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України на арк. . У зв`язку з викладеним, на підставі ст. ст. 5, 16, 30 ЦПК України; ч. 1 ст. 47, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 48 КЗпП України, адвокат Друченко Тетяна Василівна просила: 1. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" (код ЄДРПОУ 36898490, адреса місцезнаходження: м. Суми, вул. Ковпака, буд. 22) видати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) трудову книжку або її дублікат. 2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" (код ЄДРПОУ 36898490, адреса місцезнаходження: м. Суми, вул. Ковпака, буд. 22) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки з 14.09.2020 року по день прийняття судом рішення за позовом. 3. Під час підготовки справи до розгляду витребувати від товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" (код ЄДРПОУ 36898490, адреса місцезнаходження: м. Суми, вул. Ковпака, буд. 22) довідку про розмір середньомісячного та середньоденного заробітку [PERSON] (вхідний № 17374/21 від 05.05.2021 року) (а. с. 2-6) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.05.2021 року у справі № 592/5536/21, провадження № 2/592/1450/21 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" (адреса: м. Суми, вул. Ковпака, буд. 22) про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 01.06.2021 року 09 годину 30 хвилин за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було ухвалено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів - відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набрала законної сили 07.05.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96769610) (а. с. 31) . 31.05.2021 року представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" адвокат Абідов Родіон Тимурович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що розглянувши зміст позовної заяви позивачки, відповідач не погоджується зі змістом позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 1. Як видно зі змісту позовної заяви та визнається відповідачем, позивачка була директором відповідача на протязі трьох років в період часу з 2017 року до 2020 року. Виходячи з організаційно-правової форми, відповідач має статус товариства з обмеженою відповідальністю. І тому питання виконання повноважень директора відповідача регулюються також Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" . Згідно п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" від 06.02.2018 року № 2275-VIII, виключно загальні збори учасників товариства обирають на посаду та звільняють з посади директора товариства з обмеженою відповідальністю. З викладеного видно, що для прийняття та звільнення директора з посади необхідно рішення учасників товариства. Оскільки позивачка мала статус директора у відповідача, то і трудову книжку вона мала передати учасникам відповідача, яких всього двоє: [PERSON] та [PERSON] . В той же час, позивачка не надала доказів передачі нею своєї трудової книжки учасникам відповідача. Як вбачається з додатків до позовної заяви позивачки, її було звільнено за порушення трудової дисципліни, а саме: за прогул. Їй було надіслано наказ про звільнення. А трудову книжку надіслано не було, оскільки у відповідача її взагалі не було. За статутом товариства, саме на директора товариства покладено обов`язок з ведення кадрових питань. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" від 06.02.2018 року № 2275-VIII, відповідальність за зберігання документів товариства покладається на виконавчий орган товариства, яким була позивачка в даному випадку. Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок. Отже, на власника покладається обов`язок з видачі керівнику трудової книжки. Але якщо власник не отримував цієї трудової книжки від директора, то і повернути йому її він не може. 31.07.2020 року позивачка та відповідач з`ясовували виробничі питання діяльності позивачки. У зв`язку з недосягненням розуміння у бачені робочого процесу, відбулось вилучення документів від директора учаснику [PERSON] , які зберігались у сейфі кабінету директора, серед яких було всі документи з питань господарської діяльності, у тому числі трудові книжки працівників. Трудової книжки позивачки серед цих документів не було. 31.07.2020 року близько 14 години 00 хвилин позивачка самовільно покинула робоче місце і не з`явилася за містом роботи: [ADDRESS] , по день надання цього відзиву. З приводу зміни причини звільнення позивачки в даний час слухається справа № 592/11265/20. Оскільки позивачка, яка була директором відповідача взагалі не надавала трудову книжку відповідачу, відтак він просив відмовити у задоволенні позовної заяви позивачки (вхідний № 20708 від 31.05.2021 року) (а. с. 38-39) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.07.2021 року у справі № 592/5536/21, провадження № 2/592/1450/21 було закрито підготовче провадження та справу за позовом [PERSON] , до товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки було призначено до судового розгляду по суті на 01.09.2021 року на 10 годину 30 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала набрала законної сили 07.07.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98154606) (а. с. 65) . В судовому засіданні позивачка [PERSON] , її представниця адвокат Друченко Тетяна Василівна позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вони просили суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Абідов Родіон Тимурович позов не визнав, категорично заперечував проти його задоволення, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Він просив суд відмовити у задоволенні позову. Оголосивши стислий зміст позовної заяви, відзиву на позовну заяву, вислухавши пояснення та думку позивачки [PERSON] , її представниці адвоката Друченко Тетяни Василівни, пояснення та думку представника відповідача адвоката Абідова Родіона Тимуровича, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши та перевіривши письмові докази справи, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку. Із змісту рішення Ковпаківського районного суду від 31.08.2021 року у справі № 592/11265/20, провадження № 2/592/113/21 вбачається, що під час вивчення матеріалів сейфу у кабінеті [PERSON] було встановлено, що відсутня її трудова книжка. З цієї причини було складено акт про склад документації у сейфі директора та було встановлено відсутність трудової книжки [PERSON] . Акт підписати [PERSON] відмовилась, стала рвати папери та залишила своє робоче місце. Вказаним рішенням суду в задоволенні позову [PERSON] , до товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання припиненими трудові відносини було відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили 12.10.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99486319) . Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обов`язок щодо доказування не є безмежним. Дана стаття встановлює обставини, від доказування яких звільняються, в тому числі, ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, особа, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Це обставини, які є преюдиційними. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як ухвалою, так і рішенням, так і постановою, так і судовими наказами. Обставини, встановлені рішеннями інших органів, потребують доказування на загальних підставах; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року наголошує на тому, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Заслуговує на увагу той факт, що згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Не всі ухвали, які набрали законної сили, можуть мати преюдиціальне значення для справи. Не може вважатися преюдиційною ухвала суду про повернення позову (наприклад, внаслідок визнання позову неподаним) , оскільки спеціальна норма передбачає право позивача на повторне звернення до суду із заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. З точки зору тактики процесу, покликатися на преюдиційні обставини не завжди доцільно, адже у разі скасування рішення, яке встановлює преюдицію, виникають підстави для перегляду за нововиявленими обставини усіх тих рішень, які цю преюдицію використали. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Тому якщо рішення, яким встановлені певні обставини, має недоліки і є загроза його скасування, то на нього краще не покликатися, а доводити потрібні обставини в загальному порядку. У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗПП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Дана стаття покладає на власника обов`язок в останній день роботи (цей же день є днем звільнення, він же зазначається в заяві про звільнення і в трудовій книжці як день звільнення) видати працівникові належне оформлену трудову книжку. Належне оформлення трудової книжки при звільненні означає внесення запису про звільнення із зазначенням причин (підстав, формулювань) і з посиланням на закон. У цей же розділ трудової книжки вноситься запис про підвищення кваліфікації осіб працездатного віку (час, тривалість і місце) за останні два роки до звільнення, у відповідний розділ вносяться записи про нагороди та заохочення. Записи засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним на те посадової особи та печаткою підприємства (відділу кадрів підприємства) . У зазначеному порядку засвідчуються і український, і російський тексти записів у трудовій книжці. На підтвердження одержання трудової книжки працівник розписується в особистій картці та книзі обліку руху трудових книжок. Відмову працівника одержати трудову книжку і засвідчити своїм підписом її одержання доцільно підтвердити шляхом складання акта. У противному разі працівник може висунути претензії з приводу несвоєчасної видачі (невидачі) трудової книжки. Якщо в останній день роботи працівник на роботі був відсутній, власник або уповноважений ним орган надсилає йому поштове повідомлення (доцільно рекомендованим листом, а краще - з повідомленням про вручення) про необхідність одержати трудову книжку. Пересилання трудової книжки поштою (цінним листом) допускаються тільки за наявності письмової згоди працівника. Якщо трудова книжка вчасно працівником не отримана, то вона зберігається у відділі кадрів підприємства протягом двох років, окремо від трудових книжок працівників підприємства. Після закінчення цього строку трудові книжки, не затребувані звільненими працівниками, зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а після закінчення цього строку знищуються у встановленому порядку. Відповідно до наказів Міністерства статистики України введені в дію типові форми первинного обліку, у тому числі типова форма наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) . Але використання такої форми, як вона опублікована, не завжди є можливим. Справа в тому, що зазначена типова форма не дозволяє докладно викласти обставини, які стали підставою для звільнення. Зазначення ж у наказі про звільнення таких обставин є необхідною, оскільки суд не вправі визнати звільнення законним, виходячи з обставин, з якими власник не пов`язував звільнення (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів") . Відсутність у наказі посилання на обставини, які стали підставою для звільнення, істотно ускладнює для власника доказування того, з якими саме обставинами він пов`язував звільнення. Тому за потреби докладного викладу обставин, які послужили підставою звільнення, наказ готується на звичайному аркуші паперу, але він (наказ) повинен містити всі реквізити типової форми наказу про припинення трудового договору. Водночас сама по собі відсутність у наказі про звільнення посилання на обставини, з якими власник пов`язував звільнення, не є підставою для поновлення на роботі і суд повинен з`ясувати обставини, з якими пов`язувалося звільнення, навіть якщо вони не відбиті в наказі. У разі звільнення з роботи з ініціативи власника він зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення з роботи. Але невидача працівникові копії наказу сама по собі не може бути підставою для поновлення на роботі або для стягнення середнього заробітку за період від звільнення до працевлаштування або до видачі копії наказу. У разі невидачі копії наказу про звільнення на прохання працівника суд вимагатиме пред`явлення наказу власником. Згідно абз. 1 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" № 301 від 27.04.1993 року (із змінами і доповненнями) , відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання (офіційне опублікування: Урядовий кур`єр, 1993, 06, 17.06.93 № 89-90, Зібрання постанов Уряду України, 1993, № 10, ст. 197) . У відповідності до п. 1.5. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 110, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" , цією Інструкцією та іншими актами законодавства. Відповідно до п. 6.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 110, власник чи уповноважений ним орган постійно повинен мати в наявності необхідну кількість бланків трудових книжок і вкладишів до них. П. 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 та п. 7.2. Інструкції визначено, що бланки трудових книжок і вкладишів до них є документами суворого обліку та зберігаються в бухгалтерії підприємства, установи, організації. Оскільки трудові книжки належать до документів суворого обліку, зберігати їх слід у сейфі. Відповідальному за ведення трудових книжок - підзвітній особі вони видаються лише за заявкою. Після закінчення кожного місяця підзвітна особа подає до бухгалтерії звіт про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них. Заповнені трудові книжки як документи суворого обліку зберігаються у відділі кадрів чи іншому підрозділі, що відповідає за оформлення прийняття і звільнення працівників, у сейфі. Доцільно впорядкувати трудові книжки за абеткою, а на великих підприємствах, в установах, організаціях - розбити ще й за структурними підрозділами. Відповідно до п. 6.2. Інструкції трудові книжки та їх дублікати, які не було отримано працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку незатребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а після закінчення цього терміну їх можна знищити в установленому порядку. Для обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок передбачено відповідні книги, форми яких затверджено наказом Мінстату України "Про затвердження типових форм первинного обліку особового складу" від 27.10.1995 року № 277. До них належить: - книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них (форма № П-9) . Ця книга ведеться бухгалтерією. До неї вносяться всі операції, пов`язані з отриманням та витрачанням бланків трудових книжок і вкладишів до них, із зазначенням серії та номера кожного бланка. Під час оформлення на роботу всі працівники, крім тих, що працевлаштовуються вперше, зобов`язані подавати на підприємство трудову книжку, складену відповідно до вимог чинного законодавства. Трудова книжка працівника зберігається для підприємства протягом усього строку праці, і повертається йому при звільненні. Ведення Книги обліку руху трудових книжок органом, відповідальним за централізований облік та зберігання трудових книжок у компанії, є відділ управління персоналом, так звана кадрова служба. На уповноваженого спеціаліста кадрової служби покладається обов`язок вести Книгу обліку руху трудових книжок та вкладишів до них за формою № П-10, затвердженою наказом Мінстату "Про затвердження типових форм первинного обліку особового складу" від 27.10.1995 року № 277. Трудові книжки з 10.06.2021 року зберігаються у працівників.10.06.2021 року чинності Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі" від 05.02.2021 року № 1217-IX, який вніс зміни до КЗпП України щодо нових правил обліку трудової діяльності працівника. Із цієї дати запроваджено електронний облік трудової діяльності. Основна суть змін - переведення обліку трудової діяльності працівника з паперової форми (у трудовій книжці) в електронну - у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 48 КЗпП України) . Тепер роботодавці мають надавати відомості, що містяться в паперових трудових книжках про трудову діяльність своїх працівників, для внесення їх до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Водночас, це можуть робити не тільки роботодавці, а й безпосередньо громадяни, які мають на руках трудову книжку та кваліфікований електронний підпис. Якщо згідно положень ст. 24 КЗпП у попередній редакції працівник при укладанні трудового договору був зобов`язаний подати трудову книжку. То нова редакція цієї статті передбачає, що трудова книжка подаватиметься роботодавцю лише у разі її наявності у працівника. Тепер працівник має вибір, що надавати: трудову книжку чи відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Якщо ж особа, яку працевлаштовує роботодавець, вперше приймається на роботу, то такий громадянин має право подати вимогу про оформлення трудової книжки. У такому разі роботодавець оформлює трудову книжку в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу (ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 48 КЗпП України) . Саме вимагати, тоді як згідно ч. 3 ст. 48 КЗпП України у попередній редакції, оформлення трудової книжки працівникам, що стають на роботу вперше, було обов`язком роботодавця. Відтепер роботодавець звільнений від обов`язку зберігання трудової книжки. В новій редакції ст. 48 КЗпП України зазначається: роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Після чого трудова книжка повертатиметься працівнику. Відповідно до ч. 3 ст. 48 КЗпП України, трудові книжки зберігаються у працівника. Однак це не означає, що після 10.06.2021 року всі трудові книжки потрібно видати працівникам. Законодавцем встановлено, так би мовити, "перехідний період" тривалістю п`ять років, а саме: розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону передбачено, що протягом 5 років після 10.06.2021 року відбуватиметься включення Пенсійним фондом України до Реєстру застрахованих осіб відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників на підставі відомостей, поданих страхувальником або застрахованною особою. Після завершення цих робіт наявні у роботодавців паперові трудові книжки видаватимуться працівникам на руки особисто під підпис. Також роботодавець буде зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику, з яким укладено трудовий договір до 10.06.2021 року та який звільняється до завершення процедури включення даних з неї до Реєстру застрахованих осіб, у день звільнення. Протягом перехідного періоду можна буде використовувати як паперову трудову книжку, так і електронну форму уже наявних або внесених відомостей про трудову діяльність. Законодавцем встановлено, що таку інформацію можуть подавати до Пенсійного фонду як самі фізичні особи-працівники, так і їх роботодавці (якщо на момент подання паперова трудова книжка зберігається у роботодавця) . Якщо працівник делегує повноваження щодо оцифрування документів про трудову діяльність роботодавцю, то такий працівник має надати згоду на обробку персональних даних, яку укладають у довільній формі. Сканована копія цієї згоди є невід`ємною складовою відомостей, які подаються роботодавцем до Пенсійного фонду. Подається така інформація через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду у вигляді сканованих або оцифрованих копій трудової книжки, довідок тощо. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) . Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів) . Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Так, з матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду, позивачка зазначала про те, що з вини власника підприємства до цього часу їй не було видано трудову книжку з записом про звільнення. Отже, належних та допустимих доказів, які б безперечно свідчили про те, що на час звільнення [PERSON] з товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" її трудова книжка нею була здана та зберігалась на підприємстві матеріали справи не містять. Крім того, відповідно до Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" виконавчим органом товариства є директор товариства, якій здійснює поточне (оперативне) керівництво товариством та його структурними підрозділами (п. 9.6. ) . Директор діє одноосібно, організує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань товариства, передбачених Статутом (п. 9.8. ) . Директор укладає трудові договори з працівниками товариства відповідно до чинного законодавства, при укладанні трудових договорів з працівниками товариства, визначенні та забезпечення умов їх праці та відпочинку директор керується трудовим законодавством з урахуванням особливостей, передбачених Статутом і фінансовими можливостями товариства, директор несе персональну відповідальність перед учасниками або особою ними уповноваженою за діяльність товариства, забезпечує збереже5ння майна та коштів товариства, які знаходяться в його розпорядженні, виконує правила протипожежної безпеки та експлуатації обладнання (п. 9.9. ) (а. с. 42-51) . Таким чином, саме на директора підприємства було покладено обов`язок організації на підприємстві кадрової дисципліни. Проте, як підтвердили сторони в судовому засіданні, документації з приводу прийняття трудових книжок, їх оформлення та збереження на підприємстві, не велось. Яким чином позивачка здавала трудову книжку на підприємство, остання пояснити суду не змогла. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що на час звільнення позивачки її трудова книжка знаходилась в товаристві з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" та з вини саме підприємства їй вона не була видана в день звільнення. А тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку видати позивачці трудову книжку або її дублікат та для стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" на користь позивачки середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки. Таким чином, оскільки позивачкою [PERSON] не було надано суду жодного переконливого доказу того, що нею дійсно при прийманні на роботу була здана трудова книжка, кому саме була здана, хто в ній робив відмітки при приймання на роботу, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається саме на керівника підприємства, а не на будь-яку іншу особу, тобто в даному випадку саме на позивачку була покладена відповідальність за зберігання трудових книжок, в тому числі і на її трудову книжку, оскільки саме на позивачку було покладено обов`язок організації на підприємстві кадрової дисципліни, оскільки обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову адвоката Друченко Тетяни Василівни, яка дії в інтересах [PERSON] , до товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика здоров`я" про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed