Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, покликаючись на вимоги ст. 317, 321, 387 ЦК України, просить витребувати у [PERSON] належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом автомобіль марки "Оpel Astra ОТGF 69" реєстраційний номер [NUMBER] , червоного кольору, шасі VINY6DOTGF698X016809, тип Седан-В. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що її чоловікові [PERSON] на праві власності належав автомобіль і з його дозволу автомобілем користувався [PERSON] , якому він передав технічний паспорт. [INFO] чоловік помер. А автомобіль, яким і надалі продовжував користуватися [PERSON] , [INFO] потрапив у ДТП, де отримав технічні пошкодження. [PERSON] повернув їй технічний паспорт та повідомив, що автомобіль передав в ремонт, після завершення якого, поверне їй автомобіль. В кінці вересня 2014 року її синові [PERSON] подзвонив [PERSON] та повідомив, що він перебуває в АТО, автомобіль відвіз на ремонт в с.Міжріччя до підприємця [PERSON] , який займається ремонтом. Після смерті чоловіка, отримавши свідоцтво про право на спадщину, в листопаді 2014 року звернулася в страхову компанію з заявою про виплату відшкодування за пошкоджений автомобіль. Представник страхової компанії з її участю виїжджали до [PERSON] для огляду автомобіля. Після встановлення місця перебування автомобіля, вона та її син неодноразово зверталися до відповідача з вимогою повернути автомобіль, однак він відмовив, мотивуючи тим, що автомобіль віддав на ремонт інший чоловік і за його зберігання на СТО потрібно оплатити кошти. По даному факту зверталася в поліцію і за результатами перевірки складено висновок та рекомендовано звернутися до суду. Заочним рішенням Болехівського міського суду від 16.06.2017 року позовні вимоги задоволено та витребувано у [PERSON] автомобіль марки, моделі Опель Астра OTGF69, 2008 року випуску, колір червоний, шасі [NUMBER] , тип Седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] з передачею власнику [PERSON] та стягнуто судові витрати в сумі 2061 грн. судових витрат, в решті вимог про стягнення судових витрат - відмовлено ( а.с. 49-51). 24.01.2019 року скасоване заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні (а.с. 88-90). 11.02.2019 року продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження. Позивач, надаючи пояснення, вказала, що при виїзді на територію [PERSON] разом з працівниками ВДВС, встановили знаходження автомобіля червоного кольору марки "Оpel Astra", однак, номер кузова цього автомобіля не співпадав з номером, зазначеним в технічному паспорті її автомобіля. Відповідач відзив на позов не надав, а тому згідно вимог ч.8 ст.178 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних доказів. Представник відповідача [PERSON] вказував на те, шо [PERSON] не є належним позивачем, оскільки вона жодного транспортного засобу відповідачу не передавала. Крім того, позивач підтвердила, що вказаний транспортний засіб на території відповідача відсутній. Вважає, що вона не є належним власником вказаного автомобіля, оскільки техпаспортом стверджується, що його власником є її покійний чоловік [PERSON] . Жодних документальних підтверджень про те, що вказаний автомобіль знаходився на території відповідача ( СТО в с.Міжріччі ) немає. З 2014 року припускає, що якщо даний транспортний засіб на території відповідача перебував, то його міг забрати та особа, яка його привезла. Вважає, що даний позов є безпідставний та не підлягає до задоволення. Свідок [PERSON] вказав, що працює в ПП [PERSON] на СТО. На нараді обговорювали про те, що на території СТО знаходився транспортний засіб марки «Опель астра» певний період часу, оскільки не було потрібних запчастин для його ремонту. Потім, чоловік, який привозив автомобіль, його і забрав. Також вказав, що був випадок на території СТО, коли приїхали забирати машину «Опель Астра» і він попросив пред`явити техпаспорт даного автомобіля, то звіривши, побачив, що номер кузова інший. Тоді зателефонував до відповідача, який приїхав, виник конфлікт і той автомобіль повернули на територію СТО, де він стоїть по сьогоднішній день. Свідок [PERSON] пояснив, що вони з дружиною вирішили зробити подарунок синові - купити машину. В 2016 році син знайшов транспортний засіб, який був на продажі, але машина була розбита з правої сторони. Власник машини була їхня знайома [PERSON] . Коли вони приїхали на ремонтну станцію в с.Міжріччя, де знаходився автомобіль, то син сам здійснював його огляд. Однак автомобіль не придбали, оскільки виникли проблеми з поверненням автомобіля, який не хотіли віддавати на СТО. Свідок [PERSON] підтвердив, що, переглядаючи сайт продажу транспортних засобів в 20016 році з метою придбання автомобіля, побачивши автомобіль марки «Опель Астра», зателефонував [PERSON] . Від нього дізнався, що автомобіль знаходиться на станції в с.Міжріччя. Оглянувши автомобіль на станції в с.Міжріччя, побачив, що він мав пошкодження та розбитий. Через два тижні знову поцікавився даним автомобілем, однак його вже там не було і він тоді придбав інший транспортний засіб. В той час коли він оглядав автомобіль на станції, у [PERSON] був техпаспорт, який збігайся з номером транспортного засобу, який вони оглядали. Свідок [PERSON] , син позивача, пояснив, що в 2014 році автомобіль марки "Опель Астра" потрапив в ДТП з участю водіїв [PERSON] та [PERSON] . Ще за життя батька з його дозволу даним автомобілем користувався [PERSON] та продовжував ним користуватися після смерті батька. Під час ДТП автомобіль отримав пошкодження і [PERSON] передав його в ремонт в с.Міжріччя до [PERSON] . Отримавши свідоцтво про право на спадщину, в листопаді 2014 році [PERSON] , його мати, звернулась в страхову компанію для проведення оцінки автомобіля та отримала суму страхового відшкодування. Працівник страхової компанії оглядав машину, фотографував, дивився пробіг та описав про пошкодження. На момент проведення страховою компанією оцінки вказаний автомобіль знаходився на автосервісі в с.Міжріччі і його ремонт не проводився взагалі. В 2015 році він поставив на сайт продажу вказаний автомобіль, яким цікавились покупці, зокрема, [PERSON] , [PERSON] . При огляді автомобіля покупцем [PERSON] дані техпаспорту відповідали оглянутому транспортного засобу. В кінці 2016 року коли він з [PERSON] приїхали забрати автомобіль, перевіривши номер техпаспорта, відтягнули його за ворота сервісу. Однак даний автомобіль йому не видали по тій причині, що автомобіль на СТО переданий іншою особою. Свідок [PERSON] підтвердив, що приблизно в кінці 2016 року (жовтень-листопад) [PERSON] звернувся з проханням поїхати з ним в с.Міжріччя привезти автомобіль з станції техобслуговування. Приїхавши на місце призначення, оглянули автомобіль марки "Опель Астра", на якому були пошкодження і деякі запчастини зняті з машини. [PERSON] перевіряв номер кузова автомобіля з технічним паспортом і все збігалось. Буксирувальним тросом зачепили автомобіль та відтягнули за територію станції. В той час підійшли працівники СТО та повідомили, що вони немають права забирати автомобіль без згоди власника. На телефонні дзвінки власник СТО [PERSON] не відповідав, тому вони відчепили даний автомобіль і робітники СТО забрали на територію станції. При виїзді працівників ВДВС до ПП [PERSON] його було запрошено в якості свідка та зазначив, що вказаний автомобіль знаходився вже на іншому місці та в автомобілі відсутні задній бампер та фари. [PERSON] було повідомлено, що він має повернути транспортний засіб, на що останній відповів, що ніякого листа він недотримував та про рішення суду йому невідомо. Свідок [PERSON] пояснив, що 06 березня 2017 ним за заявою [PERSON] щодо повернення автомобіля складено висновок, в якому зазначено, що підстав для внесення відповідної інформації до ЄРДР немає та рекомендовано звернутися до суду. Однак він не зміг зв`язатись з відповідачем, неодноразово телефонував йому, але ніхто не відповідав, їхав на СТО та його його на робочому місці не було. Оскільки не міг зв`язатись із відповідачем, то все, що викладено у висновку, він отримав зі слів заявника. З відповідачем поспілкувався тільки тепер, коли отримав повістку в суд, який йому пояснив, що у нього на СТО знаходиться інший автомобіль Опель-Астра. Суд, вислухавши вступне слово позивача та представників позивача та відповідача, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. А способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Так, із змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо автомобіля, який за твердженням позивача відповідач безпідставно утримує у себе. При цьому, судом встановлена такі обставини. [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.6), був власником транспортного засобу моделі ОPEL ASTRA OTGF69, 2008 року випуску, колір червоний, шасі VIN [NUMBER] , тип седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). Як ствердила позивач, зазначивши це в позовній заяві та пояснив свідок [PERSON] , із згоди [PERSON] вказаний автомобіль перебував в користуванні [PERSON] . Продовжуючи і надалі користуватися автомобілем після смерті [PERSON] , [PERSON] 20.01.2014 року, керуючи вказаним автомобілем, потрапив в ДТП, винуватцем якої став водій іншого транспортного засобу «Мерседес» [NUMBER] - [PERSON] . Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.01.2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та встановлено, що автомобіль ОPEL реєстраційний номер [NUMBER] під час дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження (а.с.8). Згідно звіту №54/14 про оцінку вартості матеріального збитку від 24.10.2014 року (а.с.121-131) виконаного аварійним комісаром [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво, сертифікат (а.с.132-133) вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Опель Астра OTGF69 державний реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок ДТП становить 97 998, 39 грн. 39 коп. Встановлено, що [PERSON] повернув позивачу технічний паспорт, а вказаний автомобіль відвіз на ремонт на СТО в с.Міжріччя, власником якого є відповідач [PERSON] . При цьому, будь-яких письмових угод щодо здійснення ремонту між [PERSON] та [PERSON] не укладалось. Позивач, будучи спадкоємцем за законом, як дружина померлого, реалізувала своє право на спадкування після смерті чоловіка і прийняла спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину від 07.10.2014 року (а.с.5), а також позивач підтвердила, що нею отримано страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль в розмірі 49000грн., що також підтверджено матеріалами справи ( а.с.121-130, 251). Набувши право власності на вказаний автомобіль, позивач, а потім її син [PERSON] зверталися до [PERSON] з приводу повернення вказаного автомобіля, що підтверджується поясненнями свідків. Окрім того, позивач з приводу відмови відповідача щодо повернення автомобіля зверталася у правоохоронні органи та отримала висновок від 06.03.2017 року, в якому зазначено, що підстав для внесення відповідної інформації до ЄРДР немає та рекомендовано звернутися до суду. З вказаного висновку вбачається, що спірний автомобіль із значними пошкодженнями доставлений до [PERSON] в с.Міжріччя для здійснення ремонту в 2014році. Усно [PERSON] пояснив, що 2017 році приїжджав чоловік на ім"я [PERSON], щоб забрати автомобіль, однак він відмовився повернути, так як автомобіль довго перебував на території СТО, за що потрібно заплатити кошти (а.с.10). В судовому засіданні працівник поліції [PERSON] , який складав вказаний висновок, будучи допитаний як свідок, підтвердив, що в даному висновку викладені пояснення [PERSON] , які він отримав зі слів [PERSON] , а не відповідача, з яким взагалі не спілкувався. Факт перебування вказаного автомобіля на території СТО у відповідача для здійснення ремонту підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зокрема, свідок [PERSON] підтвердив, що в 20016 році з метою придбання оглядав автомобіль марки «Опель Астра», який знаходився на станції в с.Міжріччя та мав пошкодження. Але коли через два тижні коли знову поцікавився даним автомобілем, то виявилось, що автомобіль там відсутній і тому він придбав інший транспортний засіб. Поясненнями свідка [PERSON] стверджується, що вказаний автомобіль, який певний час перебував на станції у відповідача та потребував ремонту, був забраний чоловіком, який його і привіз. Свідок [PERSON] теж пояснив, що в 2016 році разом з сином з метою покупки автомобіля у [PERSON] , приїждали на ремонтну станцію в с.Міжріччя, де знаходився побитий автомобіль, огляд автомобіля здійснював син. Окрім того, пояснення цих свідків узгоджуються із матеріалами справи. Так, як слідує з протоколу огляду спірного транспортного засобу від 23 жовтня 2014року, такий огляд проводився в с.Міжріччя СТО. ( а.с.124). Окрім того, телеграмою від 16.10.2014року [PERSON] ( винуватець ДТП, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль) викликався бути присутнім 23 жовтня 2014року при проведенні огляду автомобіля "Оpel Astra " реєстраційний номер [NUMBER] в с.Міжріччя ( а.с.132). Той факт, що у висновку про вартість транспортного засобу, складеного 24 жовтня 2014року помилково зазначено, що огляд проводився 14 липня 2014року на території митного майданчика, не спростовує висновку суду про те, що вказаний автомобіль перебував на станції СТО в с.Міжріччя з метою проведення ремонту. Також поясненнями зазначених вище свідків підтверджується, що на даний час вказаний автомобіль на території відповідача не перебуває. Відсутність вказаного автомобіля у відповідача визнає і сама позивач та окрім того, це підтверджується і матеріалами справи. Так, актом державного виконавця від 28 грудня 2018 року встановлено, що автомобіль, який повинен бути переданий [PERSON] , на території підприємства [PERSON] в с.Міжріччя відсутній. На станції знаходиться автомобіль «Опель АСТРА» номер шасі [NUMBER] , який не відповідає номеру шасі автомобіля, зазначеному в технічному паспорті VIN [NUMBER] , власником якого є позивач (а.с.141, 162). Позивач в зв"язку з викладеним, 28.12.2018року зверталася із заявою до начальника Болехівського міського ДВС про вжиття заходів щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за приховання (пошкодження) та відмову передати їй автомобіль (а.с.142). При зверненні до суду з позовом позивач зазначила підставою такого звернення ст. 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто даною нормою передбачено право власника майна на його витребування із чужого незаконного володіння як спосіб цивільно-правового захисту права власності. Власник майна повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна: вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача, незаконність володіння відповідачем майном позивача, відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально - правових відносин щодо спірного майна. Предметом позову є вимога власника, який не володіє майном, до особи, яка незаконно заволоділа цим майном. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Проте на виконання вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача. Окрім того, судом встановлено, що автомобіль був доставлений на територію відповідача та перебував там певний період для проведення ремонту за усною угодою, укладеною між відповідачем та [PERSON] , якого попередній власник уповноважив на користування автомобілем, надавши йому технічний паспорт на вказаний автомобіль. В подальшому, [PERSON] технічний паспорт повернув позивачу, як уже новому власнику, а автомобіль, як ствердив свідок [PERSON] , забрав з території відповідача. Однак, як також встановлено судом, автомобіль позивачу не повернуто. Діюче цивільне законодавство визначає, що при зверненні особи до суду за захистом порушеного права, позивач повинна довести обставини, які мають значення для справи та надати відповідні докази, що підлягають оцінці судом. Відповідно до ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а доказування та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, слід роз"яснити, що позивач не обмежена в праві обрати належний спосіб захисту свого порушеного права в судовому порядку. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК в зв"язку з відмовою у позові - віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed