Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» в особі представника звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.05.2006 р. між товариством та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту №30-12/20, у відповідності до якого позичальник отримав кредит в розмірі 37 524 дол. США, зі сплатою за користування кредитом 11, 5 % річних, строком до 22.05.2012 р. Свої зобов'язання банком виконані в повному обсязі, при цьому відповідач [PERSON] зобов'язання за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 04.12.2017 року становить 36 605, 62 дол. США (еквівалент 990340, 16 грн.), з яких: заборгованість за кредитом - 16 954, 02 дол. США (еквівалент 458 679, 48 грн.); заборгованість за відсотками - 12 137, 56 дол. США (еквівалент 328 373, 43 грн.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4 538, 03 дол. США (еквівалент 122 773, 32 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2 976, 01 дол. США (еквівалент 80 513, 93 грн.). 23.05.2006 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №27/П-70, у відповідності до якого відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання, при цьому поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. 14.12.2017 року відкрито провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. 27.03.2018 року до суду зі сторони відповідача [PERSON] надійшов відзив, у відповідності до якого вимоги позову вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Посилається на те, що банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явив до неї позову як до поручителя. Дана обставина встановлена рішенням Деснянського районного суду м. Києва, яким договір поруки, укладений між позивачем та [PERSON] визнано припиненим. Крім вказаного, банком було реалізовано предмет застави, яким було забезпечено виконання умов кредитного договору №30-12/20, укладеного з [PERSON], а отже стягнення залишку заборгованості за кредитним договором є незаконним. Зокрема, вказала на те, що рішенням суду з [PERSON] вже стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору. 18.06.2018 року до суду зі сторони [PERSON] надійшов відзив, у відповідності до якого вимоги позову вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Посилається на те, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу «КІА» д/н [NUMBER]. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П. 05.11.2009 року вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на вказаний автомобіль. Автомобіль було реалізовано виконавчою службою з прилюдних торгів за 95 312 грн., з яких 86 287, 08 грн. перераховано банку 20.10.2011 року. Також послався на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року з нього стягнуто на користь банку заборгованість за зазначеним кредитним договором в розмірі 291 931, 46 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 198 257, 16 грн. (еквівалент 16 954,02 дол. США); сума заборгованості за відсотками - 63 278, 46 грн. (еквівалент 5 411,28 дол. США); розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 23 878, 97 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 6 516, 86 грн. Таким чином, відповідач [PERSON] зазначає про те, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за період з 23.05.2006 року по 13.07.2014 року вже вирішені судом. Щодо вимог про стягнення пені зазначив про пропуск позивачем строків позовної давності. Відповідно до клопотання представника позивача, наявного в матеріалах справи, останній просить розглядати справу за його відсутності на підставі наявних доказів та матеріалів. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене в поданому відзиві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене в поданому відзиві, просив стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 109 534 грн. Вивчивши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 23.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] був укладений кредитний договір №30-12/20, згідно з п.1.1 кредитного договору відповідачу було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 37 524 дол. США строком з 23.05.2006 року до 22.05.2012 року, зі сплатою за користування кредитними коштами із розрахунку 11,5 % річних. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит надався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки КІА, модель Sorento, 2006 року випуску, згідно з договором купівлі-продажу №338 від 19.05.2006 року, укладений між [PERSON] та ТОВ "КІА Моторс Україна". Позивачем зобов'язання за договором про надання кредиту були виконані належним чином та в повному обсязі. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором №30-12/20, 23.05.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №27/П-70, згідно умов якого поручитель зобов'язалася перед Банком солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання кредиту №30-12/20 від 23.05.2006 року. Згідно з умовами п.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов"язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування відсотків, комісії, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу). у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №30-12/20 від 23.05.2006 року. Згідно п.п.3.1.1. договору поруки, Поручитель зобов'язаний від дати отримання повідомлення Кредитора про невиконання Позичальником зобов'язання забезпеченою порукою. виконати відповідне зобов'язання, шляхом перерахування на рахунок Кредитора суми не виконаного Позичальником зобов'язання. Підпунктом 3.1.2 договору поруки передбачено, що у випадку не виконання Позичальником та Поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов"язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від для укладання договору поруки. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року, яке набрало законної сили, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №30-12/20 від 23.05.2006 р. в розмірі 291 931, 46 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 198 257, 16 грн. (еквівалент 16 954,02 дол. США); сума заборгованості за відсотками (за період з 23.05.2006 р. по 13.07.2014 р.) - 63 278, 46 грн. (еквівалент 5 411,28 дол. США); розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 23 878, 97 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 6 516, 86 грн. Із зазначеного рішення суду вбачається, що вказана заборгованість існувала станом на 25.09.2014 року. При цьому, судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON], з посиланням на припинення дії договору поруки, укладеного між банком та поручителем. З позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» вбачається, що позивач повторно просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16 954, 02 дол. США, яка вже стягнута рішенням суду, та відсотки в розмірі 12 137, 55 дол. США за період з 23.05.2006 року. до 03.12.2017 року, який також частково охоплювався вказаним вище рішенням суду. З наданого суду розрахунку заборгованості станом на 04.12.2017 року не вбачається врахування банком коштів, які були стягнуті рішенням суду від 04.02.2015 року. Зокрема, позивачем не надано суду в порядку ст. 76-83 ЦПК України належних та допустимих доказів невиконання відповідачем [PERSON] рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2015 р., а отже, в матеріалах справи відсутні підстави вважати правомірним продовження нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами, враховуючи закінчення строку дії кредитного договору та наявність рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи недоведення позивачем наявності заборгованості та її розміру, в суду відсутня можливість перевірити правильність нарахування пені, оскільки остання залежить від розміру несплачених відсотків та тіла кредиту. Крім того, пред`явлення позивачем вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] як солідарного боржника суд вважає безпідставними, оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що порука за договором поруки №27/П-70 від 23.05.2006 року, укладеним між позивачем ПАТ "Укрсоцбанк" та відповідачами [PERSON], [PERSON], є припиненою. Згідно з приписами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи викладене, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову. На підставі ст. 137, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 109 534 грн., які документально підтвердженні наявним в матеріалах справи Договором №05 про надання правничої допомоги, попереднім розрахунком суми судових витрат, квитанцією №05 від 25.01.2018 року, додатковою угодою №01 від 27.06.2018 року.

Outcome: approved