Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ТОВ ФК «Вердикт Капітал», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 09.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. та зареєстрований в реєстрі за № 725, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 34810,85 грн. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] послався на те, у 2013 році укладав з АТ «Альфа Банк» кредитний договір № 500350738, за умовами якого отримав кредит на суму близько 5000,00 грн. Про існування спірного виконавчого напису та відкрите виконавче провадження з його виконання позивач дізнався в листопаді 2020 року, коли за місцем роботи в Регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», йому повідомили про відрахування частки його заробітної плати на підставі вказаного виконавчого напису. Від самого нотаріуса, який вчинив спірний виконавчий напис, позивач жодних документів не отримував. За ствердженням позивача, спірний виконавчий напис нотаріуса стосується саме наведених ним кредитних відносин, але підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що при його вчиненні нотаріус не пересвідчився у дійсній наявності, розмірі та безспірності вимог стягувача, не перевірив факту наявності судового рішення, що стосується спірних правовідносин, а також порушив встановлений порядок вчинення виконавчих написів. Ухвалою суду від 17.12.2020 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, з огляду на посилання позивача на те, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом на кредитному договорі між позивачем та АТ «Альфа Банк», суд з власної ініціативи залучив до участі у справі вказану банківську установу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Всім учасниками справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору, доказів на їх обґрунтування, а також заяв про розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Жодних письмових заяв по суті спору чи з процесуальних питань, а також доказів на їх обґрунтування від відповідача та третіх осіб, крім приватного виконавця Котули А.М. не надійшло. Приватний виконавець Котула А.М. надіслав письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких підтвердив, що ним було відкрите виконавче провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, а також надав копії кредитного договору, на якому вчинений виконавчий напис, копію самого виконавчого напису, а також копію своєї постанови про відкриття виконавчого провадження. Просив розглянути справу без його участі на підставі чинного законодавства. В судове засідання позивач не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та решта третіх осіб двічі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не надали, що у сукупності з ненаданням відзивів та пояснень по суті позовних вимог є підставою для заочного розгляду справи, про що 15.03.2021 року була постановлена відповідна ухвала. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого. Викладення обставин та доказів, встановлених та досліджених судом. 10.03.2013 року між АТ «Альфа банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500350738, згідно якого позивач отримав кредит в розмірі 6304,52 грн. під 0,1% річних процентів строком до 01.03.2016 року (копія договору знаходиться в матеріалах справи). 09.09.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 725, про звернення стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором № 500350738 від 10.03.2013 року, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1 від 21.06.2016 року є ТОВ «Кредитні ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року є ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», у розмірі 34810,85 грн., в тому числі 3397,68 грн. основної суми кредиту, 2129,91 грн. прострочених процентів за користування кредитом, 674,57 грн. комісії, 11508,69 грн. строкових процентів за користування кредитом, 16600,00 грн. штрафів та пені, 500,00 грн. оплати за вчинення виконавчого напису. Стягнення заборгованості проведено за період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року. 28.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. було відкрите виконавче провадження № 63156734 з примусового виконання вказаного виконавчого напису, що підтверджується та копією відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження. 05.10.2020 року Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. звернене стягнення на заробітну плату та інші доходи позивача при примусовому виконанні оспорюваного виконавчого напису, яка була надіслана приватним виконавцем до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», де позивач офіційно працевлаштований. 30.12.2020 року стягнення за оспорюваним виконавчим написом було зупинене приватним виконавцем на підставі ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.12.2020 року про забезпечення позову у цій справі шляхом зупинення виконання оспорюваного виконавчого документу. Оскільки оспорюваний виконавчий напис виконується безпосередньо на території Оріхівського району Запорізької області (за місцем проживання позивача), справа підсудна Оріхівському районному суду Запорізької області на підставі ч. 12 ст. 28 ЦПК України. Норми права та правові висновки Верховного Суду, що підлягають застосуванню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 Постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд Ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Крім того, розглядаючи правову природу відносин, що виникають у зв`язку з вчиненням нотаріусом виконавчого напису, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц зазначила про таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Проте, вирішуючи спір\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~суд не\~повинен обмежуватися\~лише перевіркою\~додержання нотаріусом\~формальних процедур\~і факту\~подання стягувачем\~документів на\~підтвердження безспірної\~заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотиви та висновки суду при вирішенні цієї справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд виходить з того, що відповідач та треті особи не надали жодного доказу на підтвердження законності та обґрунтованості оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, а тому несуть ризик настання відповідних процесуальних наслідків. Зокрема, суду без повідомлення причин не були надані ані документ, який надає відповідачу право грошової вимоги до позивача, ані докази на підтвердження наявності заборгованості позивача перед відповідачем, ані докази безспірності цієї заборгованості, ані докази дотримання встановленої законодавством процедури вчинення виконавчого напису нотаріуса. Зміст оспорюваного виконавчого напису нотаріуса навпаки вказує на те, що він був вчинений на документі, на якому вчинення виконавчого напису законом не передбачено, а також щодо небезспірної заборгованості, яка нарахована за період після припинення строку кредитування та за межами позовної давності за відповідними вимогами. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність правомірності вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, а тому позов є законним та обґрунтованим, і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, включаючи судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене,\~на підставі\~ст.\~ст.\~15,\~16\~ЦК України,\~ст.\~ст.\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~Главою 16\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року N\~296/5,\~ Переліком\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №\~1172,\~

Outcome: approved