Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та просила стягнути кошти на відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтувала тим, що 14.06.2018 року на польовій дорозі між с. Федорівка та Федіївка Бобринецького району Кіровоградської області [PERSON] керував автомобілем ГАЗ 3307, номерний знак [NUMBER], не витримавши швидкості руху та безпечного інтервалу здійснив зіткнення з автомобілем Шевроле "Ніва", номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач за постановою Бобринецького районного суду від 03.08.2018 року визнаний винним за ст. 124 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Позивач є власником транспортного засобу Шевроле "Ніва", тому предявила вимоги до відповідача про стягнення матеріальних збитків, що складають вартість ремонту автомобіля 10309 грн. та моральної шкоди, яку оцінила в 20000 грн. яку обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був порушений усталений порядок її життя, повязаний з необхідністю вирішення питань ремонту автомобіля, завданий стрес, викликаний тривогою за стан батьків, які перебували під час пригоди в автомобілі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, вказала, що позивачу відмовлену у виплаті страхового відшкодування, тому позов предявлено до відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Розмір заявлених витрат на ремонт автомобіля підтверджує наявними квитанціями та накладними на придбання запасних частин та матеріалів. Експертну оцінку вартості ремонту не проводили. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив. Зазначив про відсутність вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки при складенні протоколу про адміністративне правопорушення інспектором поліції були зібрані неналежні та недостатні докази, зокрема з порушенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі складено схему дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, рішенням ПАТ НАСК "ОРАНТА" позивачу відмовлено у страховій виплаті з тих підстав, що повний комплекс пошкоджень на автомобілі Нива не міг утворитись при заявлених водієм обставин справи. Заперечив також наданий розрахунок матеріальних витрат та моральної шкоди. В судовому засіданні відповідач вказав на те, не вважає себе винним у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки саме водій автомобіля Шевроле здійснив наїзд на автомобіль, яким він керував. Підтвердив, що 14.06.2018 року він керував автомобілем ГАЗ за цивільно-правовим договором, укладеним між ним та ПСП "Велес", здійснював перевезення вантажів. Автомобіль належить ПСП "Велес". Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак, саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у заподіянні - відповідає вимогам закону і встановленим обставинам справи. В судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля ГАЗ-САЗ 3507,1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є приватне сільськогосподарське підприємство "Велес" яке знаходиться у селі Федіївка Бобринецького району Кіровоградської області. Між відповідачем та ПСП "Велес" 1 червня 2018 року укладено цивільно-правовий договір за № 1, за умовами якого відповідач як виконавець зобовязався надати послуги з перевезення вантажів на автомобілі замовника в строк з 1 по 15 червня 2018 року (а.с.53). Строк дії договору встановлено до 15 червня 2018 року. 14 червня 2018 року за дорученням ПСП "Велес" автомобілем ГАЗ- САЗ 3507 здійснювалося перевезення сіна з сіл Федорівка та Федіївка, що підтверджується подорожнім листом № 213 від 14.06.2018 року (а.с.55). Цивільно-правова відповідальність ПСП „Велес була застрахована у ПАТ HACK "Оранта" (а.с.54). Частиною 1 ст.48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. За правилами, встановленими ч.ч.2,3 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. При цьому така особа самостійно визначає процесуального опонента (відповідача), що порушив її права або охоронювані законом інтереси. Судовий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, були порушені особою (особами), визначеними позивачем в якості відповідача (відповідачів). Поряд з цим, позивачем предявлено позов до неналежного відповідача, який в силу ч.2 ст. 1187 ЦК України не має відповідати за вказаним позовом. Судом також надана оцінка щодо належності та достатності доказів, на які посилається позивач на обґрунтування позовних вимог. Так, предявляючи вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, позивач надав розрахункові квитанції та накладні про придбання запасних частин та матеріалів для ремонту автомобіля. Разом з тим, вказані докази не містять відомостей про дату придбання, належність їх до автомобіля "Нива", деякі містять назви деталей, які не можливо ідентифікувати. Водночас позивачем не проводилася оцінка транспортного засобу та вартість відновлювального ремонту спеціалістами не визначалася, відтак обґрунтованості заявлених вимог на відшкодування матеріальної шкоди не встановлено. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Судом відзначалося, що станом на 14 червня 2018 року відповідач перебував з ПСП "Велес" у цивільно-правових відносинах і виконував за його дорученням перевезення вантажу. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових ( службових ) обовязків на підставі трудового договору ( контракту ) із особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності , інше речове право , договір підряду , оренди тощо ) володіє транспортним засобом , якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.\~\~\~

Outcome: dismissed