Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], [INFO], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи свої вимоги наступним чином. Він являється власником житлового будинку по [ADDRESS] Дніпропетровської області, що підтверджується технічним паспортом на будинок, договором про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 22.02.1982 року з відміткою про реєстрацію права власності Марганецьким БТІ за №13(38) від 20.06.1996 року. У вказаному житловому будинку зареєстровані його син, [PERSON], та неповнолітній онук, [PERSON], [INFO]. З 2011 року відповідачі фактично не проживають за вказаною адресою, їх місце знаходження йому не відоме, не спілкуються і не підтримують будь-яких зв'язків. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю. Відповідачі були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, однак не з'явилися в судове засідання без поважних на те причин, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями, не надали відзив на позов, та іншим чином не спростували обставини викладені позивачем, а так само не надано заяви про розгляд справи за своєї відсутності у судовому засіданні. З урахуванням того, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що досить довгий час спілкуються з [PERSON], підтримують дружні відносини, часто відвідують його вдома. Починаючи з 2011 року жодного разу не зустрічали у будинку де проживає [PERSON] його сина, [PERSON] з онуком [PERSON] Тому їм достовірно відомо, що відповідачі не проживають у будинку, де мешкає позивач. Перевіривши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову або таких, що порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За умовами ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Встановлено, що власником спірного житлового будинку по [ADDRESS] Дніпропетровської області є позивач, що підтверджується договором про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 22.02.1982 року з відміткою про реєстрацію права власності Марганецьким БТІ за №13(38) від 20.06.1996 року. Довідка про склад сім'ї, видана Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області підтверджує, що у вказаному житловому будинку значаться зареєстрованими відповідачі. Згідно картотеки відділу реєстрації Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області від 02.08.2018 року [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідачі фактично не проживають у будинку, який належить позивачу, з 2011 року. Отже, суд вважає, що в даному випадку існують підстави згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право на користування житлом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Згідно п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений по справі судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved