Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

24.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусєйна Азіза Огли, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними дій, скасування записів державного реєстратора та поновлення становища, що існувало до порушення. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що 25.01.2008 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», який у подальшому реорганізовано в Акціонерне товариство «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір №800002967 від 25.01.2008 року. В якості забезпечення виконання умов кредитного договору, 13.05.2010 року між позичальником та банком було укладено Іпотечний договір №800002967-И2, реєстраційний номер №2547, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., відповідно до якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, що належало позичальнику, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 85,4 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м. що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 6.2 Іпотечного договору, банк - Іпотекодержатель може звернути стягнення на Предмет іпотеки, у тому числі згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове стягнення) на підставі застереження, що міститься у п. 6.3 Договору іпотеки, зокрема шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. За умовами цього пункту Іпотечного договору, у цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору, у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана Іпотекодержателем згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.2 Договору іпотеки. 23.04.2019 року державним реєстратором Алієвим Гусєйном Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 46618576від 23.04.2019 о 19:18:42 год., на підставі якого державним реєстратором внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №31319281про право власності АТ «Альфа-Банк»на квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №165101743 від 26.04.2019 року. Реєстрація права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк», як зазначено в Інформаційній довідці, відбулася на підставі наступних документів: докази направлення повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 16.09.2018, видавник: ПАТ "Укрпошта"; Кредитний договір, серія та номер: 800002967, виданий 25.01.2008, видавник: ПАТ "Альфа-Банк"; Іпотечний договір, серія та номер: 800002967-И2, виданий 13.05.2010, видавник: ПАТ "Альфа-Банк"; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 77789-102-б/б, виданий 05.09.2018, видавник: АТ "Альфа-Банк". Позивач вказує, що внаслідок прийняття Державним реєстратором вищевказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також дій АТ «Альфа-Банк» стосовно реєстрації нерухомого майна за банком, позивач позбавлений права власності на квартиру, вважає вищезазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Зокрема позивач зазначає, що реєстраційна дія з реєстрації права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк» була здійснена державним реєстратором в період заборони вчинення реєстраційних дій, накладеної та зареєстрованої у базі даних на підставі заяви позивача від 18.04.2019 року. Як зазначає позивач у позовній заяві, на час подання заяви про заборону вчинення реєстраційних дій він був власником квартири та, згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» наклав заборону на строк, що не перевищував десять робочих днів (на період з 18.04.2019 по 01.05.2019). При цьому, державний реєстратор, виявивши у базі даних заяв, вказану заяву позивача, не зупинив реєстраційну дію з реєстрації права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк», тим самим порушив порядок здійснення реєстраційних дій визначений ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому, позивач зазначив, що внаслідок продовження діі з реєстрації квартири за АТ «Альфа-Банк» при наявності в базі даних зареєстрованої заяви про заборону проведення реєстраційних дій державним реєстратором порушено порядок черговості прийняття та реєстрації заяв, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень». В обґрунтування позову, позивач також посилається на те, що квартира виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, загальна площа спірної квартири становить 85,40 кв. м., тобто не перевищує 140 кв. м., використовується позивачем як місце постійного проживання, є його єдиним житлом, будь-яке інше нерухоме житлове майно у позивача відсутнє, що підтверджується відсутністю інформації про реєстрацію за позивачем нерухомого майна у відповідному державному реєстрі, тому на правовідносини, які склалися між ним та банком стосовно кредитних зобов`язань розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Мораторій, визначений Законом, з позиції позивача, розповсюджується також на стягнення іпотечного майна (квартири) в порядку позасудового врегулювання вимог АТ «Альфа-Банк» до позивача, визначеного в п. 6.3 Договору іпотеки, що підтверджується вчинення реєстраційних дій без отримання згоди позивача, що визначає примусовий характер такого стягнення, тому позивачем визначено порушення відповідачами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Окрім цього, позивач зазначив, що у квартирі, на яку банк 23.04.2019 здійснив реєстрацію права приватної власності, разом з позивачем проживають його неповнолітні діти2002 р.н. та 2009 р.н., одна з яких є малолітньою особою, на підтвердження чого позивачем надано копії відповідних свідоцтв про народження та довідок. Тобто, на час прийняття оспорюваного рішення про реєстрацію права власності у квартирі були зареєстровані, проживала і проживає на теперішній час малолітня дитина. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення Закону України «Про охорону дитинства», Декларацію прав дитини від 1959 року, Конвенцію про права дитини від 1989 року, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, ст. 177 Сімейного кодексу України та зазначає, що згідно листа-відповіді служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.06.2019 вих. № 40-1599, служба у справах дітей та сім`ї не видавала будь-яких дозволів щодо вчинення правочинів відносно квартири. За таких обставин позивач вважає, що реєстрація права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк» без згоди органу опіки та піклування є грубим порушенням норм національного та міжнародного законодавства, яке гарантує дитині її права на житло. Відтак, позивач вважає, що державним реєстратором та банком порушено вимоги ст. ст. 10, 18, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року№1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та приписи ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 177 Сімейного кодексу України. Враховуючи наведене та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просить визнати діі відповідачів протиправними, скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права приватної власності на квартирута поновити права позивача на зазначене нерухоме майно. 24.06.2019 року, разом із позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення забезпечення позову шляхом накладання арешту на двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85, 40 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1700426580000, та заборони АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо квартири, спрямовані на вчинення будь-яких правочинів (а.с.12-15 том №1). Ухвалою суду від 10 липня 2019 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с.78-79 том №1). Ухвалою суду від 12.07.2019 року заява позивача про забезпечення позову була задоволена. В порядку забезпечення позову, накладено арешт на двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85,40 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № [NUMBER] та заборону АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо квартири, спрямовані на вчинення будь-яких правочинів (а.с.81-85 том №1). 20.08.2019 року до суду від Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатами розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав, разом з тим Мін`юст України уповноважене на здійснення контролю у сфері державної реєстрації лише в межах та спосіб передбачений законодавством у тому числі щодо розгляду скарг у сфері державної реєстрації (а.с.92-96 том №1). 09.09.2019р. до суду від представника відповідача Воронцової М.В. надійшов відзив на позовну заяву від 30.08.2019 (а.с.112-121 том №1), за яким банк заперечував щодо вимог позивача, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав його необґрунтованості, зазначивши при цьому, що вчинення 23.04.2019 року державним реєстратором реєстраційних дій з реєстрації нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства України. Обґрунтовуючи свою позицію АТ «Альфа-Банк» керується іпотечним застереженням на позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки (двокімнатну квартиру), що міститься у п. 6.3.1 Іпотечного договору, існування значної суми заборгованості у позивача перед банком, що зумовило надсилання на адресу позивача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серіі та номер: 77789-102-б/б, виданого 05.09.2018 року та наявність права звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку та, відповідно, правомірність вчинення реєстраційних дій (ст.ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що також кореспондується з висновками, які містяться у Постанові Верховного суду України від 30.03.2016 року справа №6-1851цс15, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 по справі №14-38цс18). Позиція АТ «Альфа-Банк» щодо нерозповсюдження діі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на позасудове стягнення предмета іпотеки (двокімнатної квартири) на підставі застереження, що міститься у п. 6.3 Договору іпотеки полягає у добровільності волевиявлення позивача при підписанні цього договору разом із застереженням, що не може трактуватися як примусове стягнення предмету іпотеки. Вказане, як визначено у відзиві банку, підтверджується висновками Верховного Суду, відображених у Постанові від 13.06.2018 року справа №645/5280/16-ц та від 12.07.2018 року справа 3372/977/16. Також, у відзиві банк посилається на висновок зроблений в п. 58 Постанови Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 року по справі №823/2042/16, вказує на те, що лише банк є належним відповідачем як особа, право чи обтяження якої зареєстровано, тому позовні вимоги подані до неналежного відповідача - державного реєстратора. 04.10.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив АТ «Альфа-Банк» від 30.08.2019, у якій викладено доводи позивача на доводи, які містяться у відзиві банку (а.с.130-135 том №1). 31.10.2019 року позивачем подано до суду через канцелярію заяву про забезпечення доказів, а саме: витребування документів з реєстраційної справи №1700426580000, що зберігається в електронній формі, на підставі яких 23.04.2019 державним реєстратором проведено реєстраційні дії з реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» (а.с.185-189 том №1). Ухвалою суду від 07.11.2019 заяву позивача про забезпечення доказів задоволено, витребувано у Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи з реєстраційної справи №1700426580000, що зберігається в електронній формі, на підставі яких 23.04.2019 державним реєстратором проведено реєстраційні дії з реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» на двокімнатну квартиру, загальною площею 85,4 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , які Департаментом з питань реєстрації надано до суду 18.11.2019 року (а.с.182-184, 199-229 том №1) Ухвалою суду від 26.11.2019 року підготовче провадження було закрито та призначено судовий розгляд (а.с.46-247 том №1). Ухвалою суду про витребування доказів від 23.01.2020 року (а.с.51-53 том №2), усне клопотання представника позивача судом задоволено, витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства юстиції УкраїниВисновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 25.01.2019 року, зареєстрованої 10.12.2018 року за №39151-33-18, на підставі якого було видано наказ №283/5 від 30.01.2019 рокута Висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 27.05.2019 року за результатами розгляду скарги позивача від 26.04.2019 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.05.2019 року за № 15140-33-19, на підставі якого було видано наказ №2095/7 від 30.05.2019 року, копіі яких від третьої особи надано суду 29 січня 2020 року та долучено до матеріалів справи (а.с.59-70 том №2). 28 грудня 2019 року до суду від представника АТ «Альфа-Банк» - адвоката Н.В. Гамор надійшли додаткові пояснення (а.с.36-47 том №2), у яких відповідач, посилаючись на ст. 177 Сімейного кодексу України та правові висновки Верховного Суду визначає недобросовісність позивача щодо неналежного повідомлення банку про реєстрацію у двокімнатній квартирі дітей, необхідності отримання від органу опіки та піклування дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна саме батьками, а також вказує на проведення належної оцінки вартості нерухомого майна щодо якого вчинено реєстраційні діі. Крім цього, представник заперечуючи розповсюдження діі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на позасудове стягнення на предмет іпотеки послався на застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц. 20.01.2020 року та 14.02.2020 року від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення разом з клопотаннями про отримання дозволу суду на подання цих пояснень (а.с.25-27, 73075 том №2). 18.02.2020 позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в його відсутності. Представник позивача адвокат Карповська Л.В. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвокат Гамор Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечує, посилаючись на обставини викладені у заявах по суті справи та поясненнях, а також на докази, що їх підтверджують та просила суд у задоволенні позову відмовити. Державний реєстраторКомунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусєйн Азіз Огли до суду жодного разу не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїми процесуальними правами щодо надання заяв по суті справи та відзиву на позов не скористався, жодних пояснень з приводу позову суду не надав. Представники третіх осіб - Міністерства юстиції України, Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації до суду письмових пояснень не надходило, але надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників третьої особи із проханням ухвалити рішення з дотриманням вимог законодавства із захисту дітей та в інтересах дитини (а.с. 197, 242 том №1, а.с. 4, 14 том №2). Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає встановленими наступні обставини справи. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 25.01.2008 між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», який у подальшому реорганізовано в Акціонерне товариство «Альфа-Банк», був укладений кредитний договір №800002967 на суму 110 000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14% та датою остаточного повернення - 25.01.2028 року (а.с.21-29 том №1). Кредит наданий на споживчі потреби: для часткової оплати вартості двокімнатної квартири (50% вартості), що будувалася в [ADDRESS] . 13.05.2010 року після набуття права власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 85, 40 кв.м. та житловою площею 41, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2010 року, посвідченого Войнарскою І.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2542 та зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів 13.05.2010 року під №3934763 (а.с.34-35 том №1), в забезпечення виконання умов договору між позивачем та АТ «Альфа-Банк» 13.05.2010 року був укладений іпотечний договір №800002967-И2, реєстраційний номер №2547, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., відповідно до якого в іпотеку банку було передано зазначену квартиру, що належала позивачу (а.с.30-33 том №1). Відповідно до п. 6.2 та п. 6.3 Іпотечного договору, АТ «Альфа-Банк» - Іпотекодержатель може звернути стягнення на Предмет іпотеки, у тому числі згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове стягнення) на підставі застереження, зокрема шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. За умовами цього пункту Іпотечного договору, у цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору, у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана Іпотекодержателем згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.2 Договору іпотеки. 23.04.2019о 19:18:42 год. державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієвим Гусєйном Азіз Огли прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 46618576від 23.04.2019, на підставі якого державним реєстратором внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №31319281про реєстрацію права приватноі власності за АТ «Альфа-Банк»на двокімнатну квартиру (а.с.56-58 том №1). Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №165101743 від 26.04.2019 року та не сторонами не заперечується. Як зазначається в Інформаційній довідці, реєстрація права приватної власності на АТ «Альфа-Банк», відбулася на підставі наступних документів: докази направлення повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 16.09.2018, видавник: ПАТ "Укрпошта"; Кредитний договір, серія та номер: 800002967, виданий 25.01.2008, видавник: ПАТ "Альфа-Банк"; Іпотечний договір, серія та номер: 800002967-И2, виданий 13.05.2010, видавник: ПАТ "Альфа-Банк"; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 77789-102-б/б, виданий 05.09.2018, видавник: АТ "Альфа-Банк". Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в редакції, чинній на час вчинення державним реєстратором реєстраційних дій (від 04.02.2019), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення оскарженої реєстраційної діі) , державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення оскарженої реєстраційної діі) визначено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення оскарженої реєстраційної діі) встановлено порядок проведення державноі реєстраціі прав, зокрема визначається наступне: -прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; -виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; -встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; -перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; -прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); -відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень») . У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження. Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше. Черговість розгляду заяв щодо одного об`єкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав (ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в редакції, чинній на момент вчинення спірної реєстраційної діі). Таким чином, при вчиненні реєстраційних дій щодо реєстраціі прав на нерухоме майно державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, встановлює черговість розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв, перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а рішення про державну реєстрацію прав приймає лише у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», рішення суду або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у державному реєстрі прав. 18.04.2019 р. о 13:17:04 позивачем подано заяву до центру надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про заборону вчинення реєстраційних дій відносно нерухомого майна - двокімнатної квартири. Вказана обставина підтверджується наступними письмовими доказами: карткою прийому заяви №164072269 (а.с.64 том №1) та документами з реєстраційної справи №1700426580000, яка зберігається в електронній формі, які розпечатані та надані Департаментом з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.199-229 том №1). Відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в редакції, чинній на момент вчинення спірної реєстраційної діі, державний реєстратор також приймає рішення про відновлення реєстраційних дій, якщо власником об`єкта нерухомого майна, яким подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, у строк, що не перевищує десяти робочих днів, не подано рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили. Отже, заборона вчинення реєстраційних дій відносно двокімнатної квартири встановлювалась строком, що не перевищує десять робочих днів, тобто з 18.04.2019 року по 01.05.2019 року. Разом з тим, п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент вчинення спірної реєстраційної діі) визначено, що у разі надходження до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно реєструє таке рішення чи заяву в базі даних заяв. У разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій або заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо цього самого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника об`єкта нерухомого майна. Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна шляхом надсилання повідомлення на електронну адресу, зазначену в Державному реєстрі прав як адресу для зворотного зв`язку. Відомості про зупинення реєстраційних дій за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав також розміщуються на веб-порталі Мін`юсту для доступу до них заявника з метою їх перегляду, завантаження та друку відповідного рішення суду чи заяви власника об`єкта нерухомого майна. У разі надходження до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса рішення суду про скасування рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно реєструє таке рішення чи заяву у базі даних заяв. Державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав невідкладно відновлює державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву. Вищенаведені вимоги законодавства, що регулює відносини у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно, дають підстави стверджувати, що відповідач - державний реєстратор, встановивши, під час розгляду заяви АТ «Альфа-Банк», наявність заяви позивача - власника на той час об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо цього самого майна, зобов`язаний був в порядку дотримання черговості розгляду заяв невідкладно, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, зупинити державну реєстрацію , яку проводив за заявою банку. Як наслідок, відповідачем - державним реєстратором, при вчиненні 23.04.2019 державної реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомого майна, з реєстраційним номером №1700426580000, а саме: при реєстрації права приватної власності на двокімнатну квартиру, порушені вимоги ст.ст. 10, 18, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» та п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакціях цих законодавчих актів, які діяли на час вчинення реєстратором реєстраційної діі. При цьому, обставини, які визначені відповідачем - АТ «Альфа-Банк» та докази, які ці обставини підтверджують, а саме: наявність права на позасудове регулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, що міститься у п. 6.3.1 Іпотечного договору, існування значної суми заборгованості у позивача перед банком, належність документів, що були подані для проведення державним реєстратором реєстраційної діі, а також правова позиція відповідача, викладена в заявах по суті справи (ст.ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») не доводять дотримання державним реєстратором вимог вищезазначених законодавчих актів, що регулюють порядок вчинення реєстраційних дій. Вимоги позивача також ґрунтуються на тому, що в зв`язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідачі, вчинивши державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» неправомірно здійснили позасудове стягнення на іпотечне майно в порядку ст.ст. 37-38 Закону України «Про іпотеку». Водночас суд констатує, що згідно п.1 Закону про мораторій протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. У частинах першій - третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Разом з тим, підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас даний Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодатевця без згоди останнього на таке відчуження. Суд погоджується з доводами позивача про те, що двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк», як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Дане підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою у Постанові №802/1340/18а від 20.11.2019р. Щодо порушення права малолітньої дитини - дочки позивача (а.с. 66, 67 том №1), то суд визначає, що в силу приписів статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" та статті 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування. Як встановлено у Преамбулі Декларації прав дитини 1959 року, дитина внаслідок фізичної та розумової незрілості потребує спеціальної охорони і турботи, у тому числі й належного правового захисту. Відповідно до статті 16 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в її право на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або посягання на її честь та гідність. З матеріалів справи вбачається, що дозвіл органу опіки та піклування на здійснення реєстрації права власності на квартиру за банком, право користування якою має малолітня дитина, не отримувався, що підтверджено листом служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.06.2019 року вих. № 40-1599 (а.с.69-70 том №1). На переконання суду безпідставними є твердження представника АТ «Альфа-Банк» про те, що дія з реєстрації права власності не є правочином, а тому для її вчинення отримання дозволу органу опіки та піклування не потрібне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, державна реєстрація права власності є дією спрямованою на набуття такого цивільного права, оскільки саме зі здійсненням реєстрації чинне законодавство України пов`язує виникнення відповідного права, тож здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно є правочином, і в даному випадку отримання дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстрації права власності було обов`язковим. Відсутність дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстраційної дії з реєстрації права власності на нерухоме майно вказує на протиправність вчинення реєстраційних дій та порушення прав малолітньої дитини. Стосовно посилань представника банку на те, що позивачем порушено умови іпотечного договору зареєструвавши без попереднього письмового дозволу в предметі іпотеки своїх дітей, суд зазначає, що право користування житлом виникає у членів сім`ї власника відповідно до приписів законодавства, зокрема ст. 405 ЦК України, а з урахуванням положень ст. 27 ЦК України, правочин не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільна права та обов`язки. Також слід зазначити, що у цьому питанні слід звернути увагу і на положення ч. 4 ст. 29 ЦК України. З огляду на викладене, вчинення відповідачами державної реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1700426580000, а саме реєстрації права приватної власності на двокімнатну квартиру, не можна визнати такими, що вчинені із дотриманням вимог закону. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 1344,70 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved