Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом, позовні вимоги мотивує тим, що з вересня 2010 року вона відкрито та безперервно володіє та користується допоміжною (господарською) будівлею, яка не належить до садибного, дачного та садового будинку і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки приватного підприємства "Бюро послуг та консультацій" право власності на вказане нерухоме майно в КП "Лубенське МБТІ " не зареєстроване. Будівля на балансі Свиридівської сільської ради Лохвицького району не перебуває, а належала КСП "Україна", правонаступником якого є ТзОВ "Агроперемога". Відповідно до довідки № 277 від 21.07.2020 року нежитлова будівля по [ADDRESS] на балансі ТзОВ "Агроперемога" не перебуває. На даний час право власності на допоміжну (господарську) будівлю, яка не належить до садибного, дачного та садового будинку не зареєстровано, але позивач понад 10 років відкрито користується нерухомим майном, таким чином просить суд винести рішення, яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на допоміжну (господарську) будівлю, яка не належить до садибного, дачного та садового будинку і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з"явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог, справу просить розглядати без її участі. Відповідач, Свиридівська сільська рада Лохвицького району, в судове засідання не направила представника, подавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, проти позову не заперечують. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що з вересня 2010 року [PERSON] відкрито та безперервно володіє та користується допоміжною (господарською) будівлею, яка не належить до садибного, дачного та садового будинку і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки приватного підприємства "Бюро послуг та консультацій" право власності на вказане нерухоме майно в КП "Лубенське МБТІ " не зареєстроване. Будівля на балансі Свиридівської сільської ради Лохвицького району не перебуває, а належала КСП "Україна", правонаступником якого є ТзОВ "Агроперемога". Відповідно до довідки № 277 від 21.07.2020 року нежитлова будівля по [ADDRESS] на балансі ТзОВ "Агроперемога" не перебуває. На даний час право власності на допоміжну (господарську) будівлю, яка не належить до садибного, дачного та садового будинку не зареєстровано, але позивач понад 10 років відкрито користується нерухомим майном . Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У розумінні цієї статті володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном, якщо не буде доведено, що він, набуваючи майно у володіння, знав або повинен був знати про незаконність такого набуття, зокрема про те, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати: тобто якщо не спростовується факт його добросовісності як обов`язкової умови володіння з метою набуття права власності. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред"явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв"язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник . У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З огляду на вказані обставини, а саме факт добросовісного і відкритого користування [PERSON] нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] , а також на те, що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси осіб, є всі підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за [PERSON] на вказане нерухоме майно, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved