Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, та після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду спричинену в наслідок ДТП у розмірі 1050 гривень на відшкодування франшизи, 50000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди, 2500 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу, а всього стягнути 53550 гривень. В обґрунтування позиву позивач посилався на те, що 1 вересня 2014 року близько 09 години ранку, водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. 2-ї Пятирічки в м. Харкові, на перехресті з пр. Фрунзе, порушила вимоги п.16.11 ПДР України. Не надала дорогу автомобілю який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням позивача. Винним у скоєнні даного ДТП постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.10.2014 року визнано [PERSON], яку притягнуло до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Внаслідок ДТП автомобілю позивача спричинені механічні ушкодження. Матеріальна шкода, спричинена позивачу внаслідок пошкодження автомобіля в даному ДТП складає 34026 грн. 10 коп. Збитки у розмірі 32976 грн. 10 коп. були відшкодовані позивачу СК «ПЗУ України» на підставі договору добровільного страхування (КАСКО) АМ №075580 від 03.09.2013 р. Решту відновлювального ремонту на суму 1050 грн., позивач здійснив за власні кошти, що підтверджується рахунком-фактурою від 10.09.2014 року за № СФ 0000203 та фіскальним чеком про оплату від 27.11.2014 року. Відповідно до п. 33.1.3. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій зобовязаний проінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Відповідач не вчинив таких дій і тому повинен відшкодувати матеріальну шкоду. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначив, що внаслідок ДТП, був пошкоджений його автомобіль, він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її призначенням. Він є інвалідом другої групи, та не може вільно пересуватися пішки, був вимушений найняти авто з водієм з 01.09.2014 року по 27.11.2014 року та сплачувати йому 150 грн. за добу. Крім того, на тривалий час після ДТП багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, йому довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило багато проблем та незручностей. Це все спричинило виникнення пригніченого стану. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивач, відповідач та треті особи в судове засідання не зявилися про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував зазначивши, що його довіритель не спростовує факту ДТП та своєї провини у даній пригоді, однак вважає, що позовні вимоги заявлені до неналежної особи. До страхової компанії у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ніхто з заявою про відшкодування спричиненої шкоди не звертався незважаючи на те, що відповідачем були повністю виконані вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у тому числі і виконанні вимоги п. 33.1.3., та з інших підстав зазначених у письмових запереченнях. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень за позовом, вважає що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 1 вересня 2014 року о 08 год. 55 хв., водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. 2-ї Пятирічки в м. Харкові, на перехресті з пр. Фрунзе, порушила вимоги п.16.11 ПДР України. Не надала дорогу автомобілю який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням позивача. Винним у скоєнні даного ДТП постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.10.2014 року визнано [PERSON], яку притягнуло до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Порушень Правил дорожнього руху України з боку позивача не встановлено. Внаслідок ДТП автомобілю позивача спричинені механічні ушкодження. Матеріальна шкода, спричинена позивачу внаслідок пошкодження автомобіля в даному ДТП складає 34026 грн. 10 коп. Збитки у розмірі 32976 грн. 10 коп. були відшкодовані позивачу СК «ПЗУ України» на підставі договору добровільного страхування (КАСКО) АМ №075580 від 03.09.2013 р. Решту відновленого ремонту на суму 1050 грн. позивач здійснив за власні кошти, що підтверджується рахунком-фактурою від 10.09.2014 року за № СФ 0000203 та фіскальним чеком про оплату від 27.11.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи позивач уклав з ПАТ "Страхова компанія ПЗУ України" договір добровільного страхування автомобіля (Каско) № AM 755580. При цьому позивач самостійно визначив, що до страхових виплат буде застосована безумовна франшиза в розмірі 1,5 відсотка, від вартості транспортного засобу. Тобто, сам позивач визначив ту суму, яку йому не доплатить страхова компаній у випадку ДТП. Відповідач мав чинний на той час поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/2893918. Згідно з умовами даного договору страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну складає 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень. При цьому розмір франшизи за даним договором встановлено в розмір 0 (нуль) гривень. Тобто, страхова сума за договором повністю покриває всю суму спричиненої шкоди. Позивач до страховика відповідача з вимогою про відшкодування шкоди не звертався. Тобто, саме у зв'язку з не використанням свого права прямо передбаченого чинним законодавством України позивач не отримав від ПрАТ "ВУСО" відшкодування шкоди. Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.61 ЦПК України (підстави звільнення від доказування) обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з вимог ст. 61 ЦПК України, враховуючи вищезазначену постанову суду по справі про адміністративне правопорушення - суд, вважає встановленим, що дорожньо-транспортна пригода 01 вересня 2014 року сталася з вини [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 21 Закону 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим, при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до заподіювача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових , інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961 -IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Згідно наданого повідомлення про ДТП, [PERSON] повідомила про ДТП ПрАТ СК «ВУСО» 01.09.2014 р. Таким чином, відповідач не є особою до якої можуть бути заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1050 грн., оскільки до страхової компанії відповідача позивач не звертався, а відповідачем виконані усі вимоги, передбачені ст. 33 Закону № 1961-IV . Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою з вини якої вона заподіяна. Оскільки відповідно до умов полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/2893918 страхове відшкодування за спричинену моральну шкоду не передбачено то позовна вимога про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Суд вважає, що обставини які виникли внаслідок ДТП негативно вплинули на емоційний стан позивача, змінили його звичний уклад життя. Тому, з урахуванням принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги у розмірі 3000 грн. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Позивач вказує, що поніс витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень на підставі договору від 15 березня 2015 року. Але до складу судових витрат включається тільки сума яка була сплачена адвокату та яка підтверджується належними та допустимими доказами сплати (квитанція, виписка з рахунку інший розрахунковий документ). Таких доказів суду надано не було. По-друге, до складу судових витрат включаються тільки витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката. Відповідно до чинного закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" Правова допомога може надаватись у формах захисту, представництва або інших видах правової допомоги. Ст. 1 закону визначає, що захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта : в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Однак, як вбачається з пункту 4.3. договору від 15 березня 2015 року адвокату виплачується гонорар, який складає 2500 грн. за прийняття доручення, тобто не за надання правової допомоги. Щодо компенсації судових витрат відповідачеві пропорційно до частини позовних вимог , у задоволенні яких позивачеві відмовлено, суд враховує наступне. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації втрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат пов'язаних з розглядом справи. Граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення в цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були сплачені представнику судові витрати за правову допомогу у сумі 12600 грн. Згідно наданого розрахунку обсяг наданої допомоги склав 8 годин. Суд враховуючи категорію складності справи, інтенсивність роботи представника відповідача та ступінь його участі у судовому засіданні під час розгляду справи вважає, що відповідач мала б право на компенсацію даних витрат у разі відмови позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі яка дорівняла б 20% розміру мінімальної зарплати за годину його роботи помножену на 8 год. тобто у сумі 2204 грн. 80 коп. ( 1378х20%= 275 грн. 60 коп. за год. х 8 год.). Однак, враховуючи те, що позивачу задоволено позовних вимог на 5, 88 %, а відмовлено на 94,12 % , то відповідач має право на компенсацію витрат на правову допомогу на суму 2075 грн. 16 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial