Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

В грудні 2017 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/03-11/615, згідно умов якого банк відкрив боржнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 1 000 000,00 грн. строком до 23 вересня 2017 року зі сплатою 12,5%. Протягом 2008 - 2010 роки між сторонами було укладено чотири додаткових угоди до вищевказаного кредитного договору. Даними угодами було змінено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та умови погашення кредиту. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2016 року у справі № 127/27831/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь банку 410 062,73 грн., в тому числі: 384 658,60 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; 5 347,85 грн. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом (за період з 30.10.2015р. по 07.12.2015р. включно); 20 056,28 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків (нарахована за період з 09.12.2014р. по 08.12.2015р), а також 6 450,94 грн. судового збору. Відповідач не виконує в повній мірі взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення основної заборгованості за кредитом та сплати відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами. Таким чином, станом на день пред'явлення даного позову, заборгованість відповідача за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором № 010/03-11/615 становить 116 829,78 грн. за період з 30.12.2015р. по 07.12.2017р. Також за даний період їй було нараховано пеню в розмірі 103 195,45 грн. Враховуючи вищевикладене, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №010/03-11/615 від 24 вересня 2007 року: по відсотках за користування кредитом в сумі 116 829,78 грн.; пеню за несвоєчасне погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом в сумі 103 195,45 грн., а також 3 300,38 грн. судового збору. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач та відповідачі копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін отримали, проте у визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 24 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/03-11/615 (а.с. 7-11). Факт зміни найменування банку підтверджується Статутом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 83-85), зі змісту якого вбачається, що протоколом Загальних зборів акціонерів № Зб-45 від 14 жовтня 2009 року прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Згідно п.2 частини 1 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в розмірі 1 000 000,00 грн. на споживчі цілі, строком до 23 вересня 2017 року включно зі сплатою разової комісії за надання кредиту складає 0,99% від розміру кредиту та 12,5% річних (а.с. 7-11). Відповідно до п. 4 частини 1 кредитного договору, повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів, згідно з графіком погашення до цього договору (а.с. 12). Позичальник зобов'язаний в строки, передбачені цим договором, забезпечити повернення банку одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів, передбачених договором комісій, неустойок, відшкодування витрат та збитків банку, викликаних неналежним виконанням кредитного договору (п. 2.3.1. частини 2 кредитного договору). Пунктом 2.3.2. частини 2 кредитного договору визначено, що у випадку порушення умов цього договору позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню та інші штрафні санкції, передбачені цим договором. Також, згідно п. 4.1.1. частини 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначення пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 18 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №010/03-11/615/2 до вищевказаного кредитного договору (а.с. 13). Відповідно до умов даного договору, починаючи з 18.08.2008 року, процентна ставка буде становити 15% річних. 30 вересня 2009 року між вищевказаними сторонами було укладено Додаткову угоду №010/03-11/615/1 до кредитного договору (а.с. 14-16), якою змінено умови погашення (реструктуризації) кредиту. Згідно умов даної угоди тимчасово, на період з 30 вересня 2009 року до 29 січня 2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу (кредитні канікули) по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати. 1 жовтня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №010/03-11/615/3 до вищевказаного кредитного договору (а.с. 17-19). Даною угодою також було надано кредитні канікули на період з 01 жовтня 2009 року до 28 січня 2010 року включно. 6 травня 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №010/03-11/615/3, відповідно до умов якої визначено розмір заборгованості, надано кредитні канікули на період з 30 травня 2009 року до 31 жовтня 2010 року (а.с. 20-22). Слід зазначити, що 10 березня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено заочне рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/03-11/615 від 24.09.2007 року в сумі 410 062 грн. 73 коп., а також судовий збір в сумі 6 450 грн. 94 коп. (а.с. 23-25). Дане рішення суду набрало законної сили 22.03.2016 року. Зі змісту даного рішення вбачається, що факт отримання кредитних коштів [PERSON] було підтверджено меморіальними ордерами. Даним рішення було встановлено, що сума заборгованості по кредиту складала 384 658,60 грн., по відсотках за користування кредитом - 5 347,85 грн., пеня, що нарахована банком відповідно до п. 4.1.1. кредитного договору № 010/03-11/615 від 24.09.2007 року за порушення строків повернення кредитних коштів та відсотків, за період з 09.12.2014 року по 08.12.2015 року, становить 20 056,28 грн. Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Суд встановив, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення в неї перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/03-11/615, суд встановив, що за період з 30.12.2015 року по 07.12.2017 року у відповідача виникла заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 122 177, 63 грн., а також заборгованість за пенею за період з 30.12.2016р. по 07.12.2017 року включно в розмірі 103 195,45 грн., в тому числі: пеня за тілом кредиту - 79 465,64 грн., пеня за відсотками - 23 729,81 грн. (а.с. 4-6). Слід зазначити, що в наведеному розрахунку заборгованість за відсотками визначена в сумі 122 177,63 грн., яка включає в себе також заборгованість за відсотками в сумі 5 347,85 грн., стягнуті з відповідача за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/27831/15. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що до стягненню підлягає сума заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 116 829,78 грн. (122 177, 63 грн. - 5 347,85 грн. = 116 829,78 грн.). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 010/03-11/615 від 24.09.2007 року щодо поверення відсотків за користування кредитом, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3 300,38 грн., що підтверджені документально (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved