Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач 22.03.2016 року звернувся до суду з позовом до ПАТ "Альфа-Банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 11.12.2007 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір № 800002784 на суму 100000,00 доларів США, зі сплатою процентної ставки 12,50% річних, дата повернення кредитних коштів 11.12.2022 року. З метою забезпечення виконання кредитного договору, між позивачем та відповідачем, було укладено іпотечний договір № 800002784-И від 11.12.2007 року, згідно якого позивач передав в іпотеку квартиру, загальною площею 81,90 кв.м. та житловою площею 41,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON] Як стверджує позивач, 12.03.2016 року, позивачем була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості у сумі 1009319,83 грн. за заявою стягувача ПАТ "Альфа-Банк". Постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2016 року, була винесена на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., від 13.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 18062. 16.03.2016 року, позивач був ознайомлений з вищезазначеним виконавчим провадженням та отримав його копію. Позивач, вважає, що виконавчий напис нотаріуса від 13.12.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 18062, не відповідає вимогам чинного законодавства, зроблено передчасно, є таким, що порушує інтереси позивача, винесений в супереч вимогам Закону України «Про нотаріат», оскільки між сторонами на момент здійснення виконавчого напису, у Верховному Судді України розглядалась справа за заявою позивача до відповідача про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, про що відповідач був повідомлений. Так, позивач стверджує, що у виконавчому написі не міститься жодних посилань на документи, які підтверджують суму безспірної заборгованості, виконавчий напис не містить дійсної адреси реєстрації та проживання позивача, також не вірно зазначено, що у власності у позивача є інше нерухоме майно, а саме: ? частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Однак, як стверджує позивач йому належить лише 1/3 зазначеного майна. Також позивач зазначив, що виконавчий напис вчинено не на документі, що встановлює заборгованість, та вважає, що нотаріус порушив вимоги ст. 87 Закону України «Про нотаріат». На підставі викладеного, позивач просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловсько В.А., від 13.12.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 18062, таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні 06.07.2016 року позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судове засідання 06.07.2016 року представник відповідача не з'явився та подав письмові заперечення із заявою, у якій просив розглянути справу без участі представника відповідача. У судове засідання треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., та представник ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Порядок вчинення виконавчих написів нотаріусами врегульований Законом України «Про нотаріат»; Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595; постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України». Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, відповідно до якого «нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172» (пункт 3 глави 16 Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України). Відповідно до пункту 1 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України «для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання». Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Як встановлено в судовому засіданні і не оспорюється учасниками процесу, 11.12.2007 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір № 800002784 на суму 100000,00 доларів США, зі сплатою процентної ставки 12,50% річних, дата повернення кредитних коштів 11.12.2022 року. З метою забезпечення виконання кредитного договору, між позивачем та відповідачем, було укладено іпотечний договір № 800002784-И від 11.12.2007 року, згідно якого позивач передав в іпотеку квартиру, загальною площею 81,90 кв.м. та житловою площею 41,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON] Як стверджує позивач, 12.03.2016 року, позивачем була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості у сумі 1009319,83 грн. за заявою стягувача ПАТ "Альфа-Банк". Постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2016 року, була винесена на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., від 13.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 18062. Як вбачається з виконавчого напису, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., від 13.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 18062, звернуто стягнення на квартиру, що складається із трьох кімнат, загальною площею 81,90 кв.м. та житловою площею 41,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON] в рахунок погашення заборгованості у сумі 1009319,83 грн. Як вбачається з поданого позову, між сторонами існує спір щодо суми заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості з позивачем не погоджувався, а розрахунок боргу наданий працівниками ПАТ «Альфа-Банк» не може вважатись документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Крім того, нотаріусом не зазначено документ, на підставі якого вчинено нотаріальний акт. З огляду на вказане, суд вважає, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог ст.ст. 42, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та п. б ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань визначається Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. (Частина перша статті 24 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011). Стаття 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема п. 5, передбачає реалізацію заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. (Частину першу статті 26 доповнено пунктом 5 згідно із Законом N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011 ). Відповідно п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011 дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Даний закон набув чинності 16.10.2011 року. Таким чином встановлено, що на дані правовідносини не поширюється дія ч. 1 ст. 24, п. 5 ч. 1 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011, оскільки кредитний договір між сторонами укладено 11.12.2007 року, до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011. Таким чином встановлено, що нормами закону, які поширюються на дані правовідносини не передбачено звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, а ст. 24 даного Закону зазначає, що таке звернення може бути здійснене лише на підставі рішення суду (в редакції на момент укладання кредитного договору). Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, однак такий спосіб звернення, як виконавчий напис нотаріуса даною статтею не передбачений (в редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору). При вирішенні спору суд зобов'язаний керуватись не Законом України «Про заставу» та нормами спеціального закону. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved