Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

В жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким визначити їй, [PERSON] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Адвокат позивачки [PERSON] за ордером про надання правової допомоги [PERSON] (а.с.38) просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові та розглянути справу без участі позивачки та її представника(а.с.65). Представник відповідача Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі представника сільради, просили постановити рішення на розсуд суду(а.с.35). Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами спадкової справи N 64/2019, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтями 1216, 1217 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1270 ЦК України визначено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується актовим записом N 15 від 02 березня 2008 року, вчиненим Виконавчим комітетом Орджонікідзевської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 25 березня 2008 року (а. с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно: земельну ділянку площею 5,850 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новотаромської сільської ради Дніпровського району (в минулому Орджонікідзевської сільської ради Дніпропетровського району) Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221487700:01:043:0027, що належала спадкодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП N 013461 від 26 жовтня 2004 року, виданого на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації N 717-р від 30 вересня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за N 010412002150 (а. с. 9); квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим згідно з розпорядженням керівником Колективного підприємства ім.Орджонікідзе від 09 січня 1995 року №2, про що Новомосковським БТІ зроблено запис у реєстровій книзі за №22-1(а.с.58). За життя, 06 березня 2007 року [PERSON] склав заповіт, за яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] (а.с.59). Заповіт посвідчено секретарем виконкому Орджонікідзевської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Рикаш Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за N 34, і за наявними даними цей заповіт не змінювався та не скасовувався, про що 23 квітня 2019 року секретарем сільради зроблено відмітку на зворотньому боці заповіту. Отже, єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є його дочка (позивачка по справі) [PERSON] , інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 63, зворотній аркуш). Однак приватний нотаріус відкривши спадкову справу N 64/2019, відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] був пропущений строк на прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 травня 2018 року (а.с.64). Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі №6-167цс12. Встановлено, що у позивачки були поважні причини, з яких вона пропустила строк, визначений ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини в силу своєї юридичної необізнаності та скрутного матеріального становища, в якому вона опинилася після смерті батька, оскільки за рік до смерті [PERSON] померла також мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). Також позивачка виховує трьох дітей (довідка про склад сім?ї, видана Новотаромською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області N 286 від 29.05.2020року, а.с. 21), які потребували матеріального забезпечення, лікування та навчання. Окрім того, позивачка з 2008 року не мала постійного місця заробітку та влаштовувалась переважно лише на тимчасову роботу на конкретно визначений строк, по закінченню якого її звільняли. Вказане слідує із відомостей із трудової книги [PERSON] (а.с.18-20). Таким чином, позивачка була об`єктивно позбавлена можливості своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини у встановлений ЦК України шестимісячний строк, через поважні причини. Вищевказане підтверджується тим, що [PERSON] все ж таки звернулася до нотаріальної контори після спливу встановленого шестимісячного строку. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позивачка фактично прийняла спадщину так як на момент смерті батька не заявляла про відмову від прийняття спадщини. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" N 7 від 30 травня 2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17 зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Вирішуючи питання про визначення позивачці додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходить з того, що поважними причинами можуть бути причини, пов`язані з об`єктивними обставинами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами можуть бути визнаними: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Європейський суд зазначає в своїх рішеннях, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст.6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, а факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , терміном у 1 (один) місяць з дня набрання законної сили рішення суду. Судові витрати віднести за рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved