Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Козацька (колишня 1 Травня), 8 в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області. 22.06.2016 року представник позивача подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить ухвалити судове рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Козацька (колишня 1 Травня), 8 в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті батька позивачки - [PERSON], яка сталася 27 травня 2013 року, відкрилася спадщина на його майно. До спадкового майна входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами, що розташовані по вул. Козацька (колишня 1 Травня), 8 в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області. При житті, ще 21.12.1999 року [PERSON] зробив письмове розпорядження на випадок своєї смерті і все своє майно заповів своїй дочці - [PERSON]. На звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка складається із вищенаведеного будинковолодіння, 13.04.2016 р. видано Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом встановлено, що спадкове будинковолодіння, на яке претендує позивач належало [PERSON], про що свідчить Виписка з інвентаризаційних матеріалів, видана Обласним комунальним підприємством "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" від 01.03.2016 року № 7599. Однак, правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності, видане Городенківським РВК 3 вересня 1988 року на ім'я померлого втрачене, що і стало причиною відмови нотаріуса. Також, виявлено, що спадкове господарство відносилося до колгоспного двору, головою якого був [PERSON] Спору щодо спадкового майна нема, оскільки відповідачка (дружина померлого, мама позивача) відмовляється від своєї частки у спадковому майні. [PERSON] фактично вступила в управління спадкового майна після смерті тата, продовжує фактично жити та обслуговувати господарку, всі фактичні фінансові витрати по утриманню житла за її рахунок, виготовила технічний паспорт тощо), але документально оформити спадщину не може. В судове засідання сторони та їх представники не зявилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Незвисько по вул. Козацька, 8 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1982 р., загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м., 2 навісів, сараю, убиральні, гаражу, літньої кухні, огорожі, ринкова вартість житлового будинку та допоміжних будівель та споруд згідно звіту ЕТВО "Придністров'я" становить 129730 грн. З виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7599 від 01.03.2016 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 173 зареєстровано, що власником майна, розташованого в с. Незвисько по вул. Козацька, 8 Городенківського району на підставі свідоцтва про право власності виданого Городенківським РВК 3.09.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.88 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 309 від 24.03.2016 року, виданої виконкомом Незвиської сільської ради гр. [PERSON], [INFO] в тому, що в будинку за адресою: село Незвисько вул. Козацька (колишня 1 Травня), 8 , в колгоспному дворі станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали такі особи: [PERSON], [INFO], був головою колгоспного двору, помер 27.05.2013 року; [PERSON], [INFO], дружина. З рішення Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 51 від 11.11.2010 року "Про оформлення права власності в бувшому колгоспному дворі в селі Незвисько по вул. Козацька, 8" встановлено, що виконком сільської ради вирішив оформити спільну сумісну власність у бувшому колгоспному дворі на житловий будинок побудований в 1983 році і добудову до житлового будинку побудовану у 1991 році і гаражу в 1991 році в селі Незвисько по вул. Козацькій (колишня 1 Травня) № 8 за такими громадянами в рівних частинах: [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 59114327 від 16.05.2016 року - житловий будинок за адресою вулиця Козацька, 8 с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області належить [PERSON] на приватній спільній частковій власності в 1/2 частці. За заповітом від 21.12.1999 р., посвідченим секретарем Незвиської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 85, [PERSON] заповів на випадок своєї смерті все майно, в тому числі житловий будинок, стайня, земля, всі цінні папери, майнові і земельні сертифікати, все, що йому за законом належатиме своїй дочці [PERSON]. Згідно копії повторного свідоцтва про народження позивача серії І-НМ № 308353, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 27.05.2013 р., що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії І-НМ № 226322, виданим 26.02.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 21.12.1999 р. є [PERSON] (позивач). Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З Постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 13.04.2016 року, виданої приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] слідує, що спадщину [PERSON] 04.11.2013 року прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, на підставі якої було заведено спадкову справу за № 80/2013. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] - представнику [PERSON], на житловий будинок № 8 по вул. Козацька в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області після смерті - [PERSON], який помер 27.05.2013 року відмовлено, оскільки правовстановлюючого документу на даний житловий будинок у померлого немає. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Документи, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок втрачені. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Козацька (колишня 1 Травня), 8 в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1222, 1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved