Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

ПАТ "КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.05.2006 року. В позові ПАТ "КБ "Приватбанк", посилаючись на ст.ст. 526, 527,530, 1054 ЦК України та умови договору, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 44045,89 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що строк позовної давності перервався у зв'язку з внесенням 20.05.2013 року на розрахунковий рахунок відповідачем 330 грн. Представник позивача позов не визнав, просить застосувати строк позовної давності, пояснив, що відповідач не сплачував позивачу 330 грн. 20.05.2013 року. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 23.05.2006 року [PERSON] за договором №DNH4KP90980247 отримав кредит в ПАТ КБ „ПриватБанк" у вигляді грошових коштів у розмірі 2380,30 грн., на строк до 23.05.2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, на придбання мобільного телефону SAMSUNG E770. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно умов заяви позичальника від 23.05.2006р. №DNH4KP90980247, кредит надавався на строк до 23.05.2008р. і позичальник повинен був погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі, сплатити нараховані банком відсотки та комісію у зазначений строк. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, позов подано до суду 26.08.2014 року, тобто за межами строку позовної давності. Як зазначено в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" „Враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Отже, судом на підставі вищенаведених письмових доказів, а саме, кредитного договору, встановлено, що перебіг строку позовної давності за договором №DNH4KP90980247 від 23.05.2006 року почався 23.05.2008 року і закінчився 23.05.2011 року. Позивач звернувся до суду поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Про наявність поважних причин для поновлення позивачу строку для звернення до суду, не зазначено. Надана представником позивача в судове засідання виписка з рахунку, не спростовує доводів представника відповідача про сплив строку позовної давності. Виписка не є допустимим доказом, реквізити виписки не містять доказу надходження саме від відповідача грошових коштів на рахунок за кредитним договором №DNH4KP90980247 від 23.05.2006 року. Виписка належним чином не завірена, не містить найменування, посаду особи ПА КБ „Приватбанк". Таким чином судом встановлені підстави для відмови у задоволенні позову, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Крім цього, позивачем при зверненні до суду з позовом 26.08.2014 року було надано платіжне доручення про сплату судового збору №IHN95B0I1Y від 25.10.2013 року, який був сплачений позивачем за розгляд справи №335/1516/13-ц у 2014 році. По зазначеній справі ухвалою суду від 17.03.2014 року було залишено позовну заяву без розгляду, за заявою позивача. Оскільки у разі залишення позовної заяви без розгляду судові витрати не повертаються, суд не враховує надане платіжне доручення (а.с. 16) та вважає за необхідне стягнути з позивача не доплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 372,02 грн.

Outcome: approved