Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ТОВ "Столиця-Центр", Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 09.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки майнового комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиновою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №689. Відповідно до умов цього договору [PERSON] придбано у власність нежитлові приміщення виробничого корпусу №1 (літера " Б? ") ІV-го поверху по [ADDRESS] загальною площею 1033,80 кв.м. Як зазначив позивач, дані приміщення є частиною майнового комплексу та складали станом на 2012 рік 34/1000 частин від такого майнового комплексу. Також позивач зазначив, що 05.11.2013 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини нежилого приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушнвою Є.А. та зареєстрований в реєстрі за №2164. Відповідно до умов цього договору [PERSON] придбано у власність частину нежитлових приміщень на першому поверсі виробничого корпусу №1 (літера " Б? ") по [ADDRESS] загальною площею 41,445 кв.м. Як зазначив позивач, дані приміщення є частиною майнового комплексу та складали станом на 2013 рік 9/10000 частин від такого майнового комплексу. Таким чином, як вказав позивач, станом на грудень 2013 року йому на праві власності належали нежилі приміщення загальною площею 1075,245 кв.м. [PERSON] стверджував, що ТОВ "Столиця-Центр", ВАТ завод "Кінап", ТОВ "Ветекс", ТОВ "Рендом Плюс", ТОВ "БПК", ТОВ "Аріна-К", ТОВ "МЕРИДІАН", [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ФОП [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками інших частин майнового комплексу по [ADDRESS]. Позивач вказав, що пропозиція та запрошення співвласникам щодо укладання договору про виділ в натурі належної [PERSON] частки були відправлені співвласникам 31.12.2014 року, однак у встановлені місце та час для обговорення умов та підписання договору про виділення останні в повному складі не з'явилися, що унеможливило досягнення домовленості та укладення вказаного договору. Крім того, позивач зазначив, що у порядку, встановленому чинним законодавством України, ним було здійснено реконструкцію належних йому на праві власності нежилих приміщень. Внаслідок зазначеної реконструкції загальна площа нежилих приміщень збільшилась на 1091,65 кв.м та станом на 01.03.2015 року складає 2166,9 кв.м. В обґрунтовування своїх вимог [PERSON] посилався на Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року. З цих підстав позивач просив суд виділити в натурі [PERSON] частку у розмірі 34/1000 із нерухомого майна майнового комплексу по [ADDRESS] а саме: нежилі приміщення загальною площею 1033,80 кв.м, які складаються з приміщень виробничого корпусу №1 (літера " Б? "); виділити в натурі [PERSON] частку у розмірі 9/10000 із нерухомого майна майнового комплексу по [ADDRESS] а саме: нежилі приміщення загальною площею 41,445 кв.м, які складаються з приміщень виробничого корпусу №1 (літера " Б? "); визнати за [PERSON] право власності на новозбудовані нежилі приміщення виробничого корпусу №1 (літера " Б? ") площею 1091,655 кв.м, розташовані по [ADDRESS] які утворилися в результаті реконструкції нежитлових приміщень; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві провести відповідні дії з реєстрації за [PERSON] право власності на нежилі приміщення виробничого корпусу №1 (літера " Б? ") загальною площею 2166,9 кв.м. У судовому засіданні представник позивача позов свого довірителя підтримав, просив суд його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представники відповідачів ТОВ "Столиця-Центр", реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ВАТ завод "Кінап", ТОВ "Ветекс", ТОВ "Рендом Плюс", ТОВ "БПК", ТОВ "Аріна-К", ТОВ "МЕРИДІАН" у судове засідання не з'явилися, відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання своїх представників суд не повідомили. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, а також просила суд виключити її з переліку відповідачів у справі, оскільки вона не є співвласником майнового комплексу по [ADDRESS]. У процесі розгляду справи судом було залучено в якості співвідповідачів ВАТ завод "Кінап", ТОВ "Ветекс", ТОВ "Рендом Плюс", ТОВ "БПК", ТОВ "Аріна-К", ТОВ "МЕРИДІАН", [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ФОП [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки майнового комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиновою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №689 (а.с.49-50). Відповідно до умов договору [PERSON] продав [PERSON] 34/1000 від майнового комплексу площею 1033,80 кв.м за адресою: [ADDRESS], що є частиною нежилих приміщень виробничого корпусу №1 (в літ. " Б? ") IV-го поверху. Також судом встановлено, що 05.11.2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини нежилого приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2164 (а.с.44-48). Відповідно до умов даного договору ФОП [PERSON] продала [PERSON] 9/10000 частин від майнового комплексу площею 41,445 кв.м за адресою: [ADDRESS], що є частиною нежитлових приміщень на першому поверсі виробничого корпусу №1 (літера " Б? "). Таким чином, станом на грудень 2013 року [PERSON] на праві власності належали нежилі приміщення загальною площею 1075,245 кв.м. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ТОВ "Столиця-Центр", ВАТ завод "Кінап", ТОВ "Ветекс", ТОВ "Рендом Плюс", ТОВ "БПК", ТОВ "Аріна-К", ТОВ "МЕРИДІАН", [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ФОП [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками інших частин майнового комплексу по [ADDRESS] (а.с.63-77). Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Така кількість співвласників значно ускладнює використання своїх часток позивачем та порушує його права на володіння і користування належним йому майном, оскільки кожну значущу дію відносно майна позивач повинен робити за умови згоди з іншими співвласниками, хоча приміщення частки позивача мають окремі від приміщень інших співвласників входи, є ізольованими та незалежними від приміщень інших. За приписами ч.ч.1,3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ в натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до висновку №26-03-2015 експертного будівельно-технічного дослідження від 26.03.2015 року, проведеного експертом ТОВ "Судово-експертний альянс" Тітенко І.О., відповідно до наданих документів існує технічна можливість виділу у натурі приміщень №1, №2, №3 загальною площею 2093,6 кв.м в виробничому корпусі №1 (літера " Б? ") будинку [ADDRESS], які розташовані на четвертому та антресольному поверсі будівлі (нумерація згідно технічного паспорту від 20.08.2014 року, складеного ТОВ "АКРОПРОМ") та нежилі приміщення №1-№11, загальною площею 73,3 кв.м в виробничому копусі №1 (літера " Б? ") будинку [ADDRESS], які розташовані на першому та антресольному поверсі будівлі (нумерація згідно технічного паспорту від 20.08.2014 року, складеного ТОВ "АКРОПРОМ"), власником яких є фізична особа - [PERSON] (а.с.30-39). Як встановлено судом, пропозиція та запрошення співвласникам щодо укладання договору про виділ в натурі належної [PERSON] частки були відправлені співвласникам 31.12.2014 року, що підтверджується реєстром відправлення рекомендованих поштових відправлень від 31.12.2014 року (а.с.40-43), однак у встановлені місце та час для обговорення умов та підписання договору про виділення останні в повному складі не з'явилися, що унеможливило досягнення домовленості та укладення вказаного договору. За відсутності у позивача такого договору неможливо здійснити реєстрацію права власності на приміщення, які входять у частку позивача, у зв'язку з чим порушується право власності останнього на самостійне здійснення ним права власності на належне йому майно. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем було здійснено реконструкцію належних йому на праві власності нежилих приміщень за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини знайшли своє об'єктивне підтвердження наданими письмовими доказами по справі (а.с.136-190). В результаті зазначеної реконструкції загальна площа нежилих приміщень, що належали на праві власності [PERSON], збільшилась на 1091,65 кв.м та станом на 01.03.2015 року склала 2166,9 кв.м. Судом встановлено, що 34/1000 та 9/10000 частин від майнового комплексу, які знаходяться у будівлі літера " Б? " і складаються з приміщень загальною площею 1075,245 кв.м., в тому числі приміщення на першому поверсі загальною площею 41,445 кв.м. та приміщення IV-го поверху загальною площею 1033,80 кв.м., належать позивачу та їх можливо виділити в окремий об'єкт нерухомого майна, що складає одиницю без порушення його цільового призначення, що дозволяє позивачу самостійно здійснювати та розпоряджатися його майном не перешкоджаючи проведенню господарської діяльності в інших приміщеннях майнового комплексу іншим співвласникам і не буде порушувати їх права, як співвласників нежитлових приміщень. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. За правилами ч.1 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Таким чином, новостворене нерухоме майно, яке утворилося в результаті реконструкції нежилих приміщень по [ADDRESS], належних на праві власності [PERSON], прийняте у встановленому законом порядку в експлуатацію, право власності на нерухоме майно площею 2166,9 кв.м виникло з моменту прийняття приміщень в експлуатацію за деклараціями про готовність об'єкта до експлуатації від 28.11.2014 року №КВ143143320378 та від 06.11.2014 року №КВ143143100080, зареєстрованими Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За приписами ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення права власності на нерухоме майно. П.37 зазначеного Порядку визначений перелік документів, що підтверджують виникнення права власності, а саме: 1)укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2)свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3)свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4)видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5)свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6)свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7)свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 01 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8)рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9)державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10)рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11)ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12)заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13)закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14)рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15)рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16)інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Отже, враховуючи те, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації є документом, який підтверджує факт та законність виникнення нерухомого майна та права позивача на нього, але не є документом, який в силу ст.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначається таким, що підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно, державна реєстрація права власності [PERSON] щодо майна, яке утворилося в результаті реконструкції нежилих приміщень, на даний час є неможливою. Зважаючи на зазначене, суд вважає, що майно, яке перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідачів, може бути поділене в натурі, окрім того новостворене нерухоме майно, яке утворилося в результаті реконструкції нежилих приміщень прийняте у встановленому законом порядку в експлуатацію, право власності на нерухоме майно площею 2166,9 кв.м. виникло з моменту прийняття приміщень в експлуатацію за декларацією про готовність об'єкта в експлуатацію. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 319, 321, 331, 358, 364, 367 ЦК України, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року,

Outcome: approved