Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

29 грудня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на слідуючі обставини. 30 жовтня 2006 року в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер [PERSON], який за життя, а саме 25.01.2006 року вчинив заповіт, яким заповів позивачці право на земельну частку (пай), належну йому згідно сертифікату серії ОД №0323442. Звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця [PERSON], позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, у звязку з тим, що за життя померлий реалізував своє право на земельну частку (пай) та на підставі зазначеного сертифікату отримав у власність земельну ділянку площею 3,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради, Татарбунарського району, Одеської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ - ОД №083856, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 24 лютого 2004 року на імя [PERSON]. За таких обставин, посилаючись на письмові докази належності спадкодавцю нерухомого майна, що є предметом позову, позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за нею, як спадкоємцем за заповітом, права власності на спадкову земельну ділянку площею 3,33 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину по заповіту вона позбавлена можливості, оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) на вказану спадкову нерухомість, який реалізований за життя спадкодавцем. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.24). Представник [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.19). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши в сукупності надані сторонами докази, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом з достовірністю встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину в установленому законом порядку через нотаріальну контору вона не має можливості через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІІІ-ОД №083856 виданого [PERSON] сільською радою Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується матеріалами справи, що доводять факт належності спадкодавцю [PERSON] права власності на вказану нерухомість, яка отримана ним після реалізації його права за земельну частку (пай), згідно сертифікату, який він заповів позивачці. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом доказами: - копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №070281 від 31.10.2006 року (а.с.5), із якого слідує, що спадкодавець [PERSON] помер 30 жовтня 2006 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області; - копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД за №083856 від 24.02.2004 року (а.с.6), відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,33 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 серпня 2017 року (а.с.7-8), яким встановлено факт постійного проживання [PERSON], яка народилася 14.12.1967 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, однією сімєю разом зі спадкодавцем [PERSON] - до часу відкриття спадщини 30 жовтня 2006 року; - копією заповіту, складеного 25.01.2006 року (а.с.9), згідно якого [PERSON] є спадкоємицею по заповіту на сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав [PERSON]; - витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 1138/121-17 від 26.12.2017 року (а.с.10), із якої вбачається, що вартість земельної ділянки площею 3,3329 га (ріллі), наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить [PERSON], складає 128813, 38 грн. Також зазначено, що вказану земельну ділянку отримано у власність [PERSON] взамін сертифікату на право на земельну частку (пай); - листом нотаріуса від 16.12.2017 року №227 (а.с.11), яким позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] з причини того, що за життя померлий реалізував своє право та на підставі зазначеного сертифікату отримав у власність земельну ділянку площею 3,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради, Татарбунарського району, Одеської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ - ОД №083856, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 24 лютого 2004 року на імя [PERSON]. Також, на запит суду, приватним нотаріусом [PERSON] надано копії матеріалів спадкової справи №26/2017, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 30.10.2006 року, в якій наявні: - заяви позивачки [PERSON] про прийняття спадку за заповітом, як особи, яка проживала разом з спадкодавцем однією сімєю до часу відкриття спадщини - 30 жовтня 2006 року, що підтверджується рішенням Татарбунарського районного суду від 03.08.2017 року(а.с.27) та заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане в ньому майно(а.с.26); - довідка №1146 від 14.11.2017 року, видана виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, якою підтверджується, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований в [INFO]. На день смерті, крім нього у будинку зареєстрованих осіб немає; - витяг №50073852 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.11.2017 року (а.с.30) із якого вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 30.10.2006 року, приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 61646587, зареєстрована у нотаріуса за №26/2017 від 29.11.2017 року на підставі заяв позивачки [PERSON] від 29.11.2017 року про надання свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.26) та від 07.12.2017 року про прийняття спадку за заповітом (а.с.27); - інформаційна довідка №50072900 зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 29.11.2017 року (а.с.31), згідно якої у спадковому реєстрі під №41916372 є чинним заповіт від [PERSON], посвідчений 25.01.2006 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" регламентовано право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування "передбачено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві". Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивачки в позасудовому порядку, а тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, при відсутності заперечень відповідача [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.19), враховуючи, що спадкова земельна ділянка дійсно належала спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності і він свою волю, щодо вказаної нерухомості, висловив у заповіті, який є чинним на теперішній час, позивачка не відмовилася від спадку в установлений законом строк, а, навпаки, прийняла спадщину, довівши в судовому порядку факт постійного проживання із спадкодавцем до часу відкриття спадщини, що підтверджується рішенням суду(а.с.7-8), та подавши до нотаріуса заяву (а.с.27), суд вважає, що за [PERSON] як спадкоємцем за заповітом, повинно бути визнано право власності на земельну ділянку площею 3,33 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ОД №083856, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 24 лютого 2004 року на імя [PERSON].

Outcome: approved