Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною вимогою до Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO] року. В позові зазначила, що [INFO] року померла її мати, [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла їй. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок У зв'язку з викладеним, просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]., після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO] року. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяви про підтримання позовних вимог та з проханням справу розглянути у її відсутність ( а.с.82 ) Представник відповідача Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про час та місце слухання по справі була сповіщені належним чином рекомендованим листом, надали суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнали та просили слухати справу без участі їх представника ( а.с. 43) В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу, дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - [PERSON], народилася [INFO] року в с. Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області, що підтверджується паспортом громадянина України, серії [NUMBER], виданого Іванівським РВ УМВС України в Одеській області 07.10.2002 року( а.с.6). Згідно свідоцтва про народження позивача [PERSON], [INFO], її мати є: [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого повторно Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису № 17 ( а.с.25 ). В подальшому [PERSON] одружилась та обрала прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00017223608 (а.с.26-29). Також, судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 26 червня 2007 року Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису № 19 (а.с.13). При житті [PERSON] належав житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований на ім'я [PERSON] по погосподарчій книзі №3 за 2006-2010 роки Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, на особовий рахунок [NUMBER], що підтверджуються витягами з погосподарчої книги за 2006- 2010рр. (а.с.34-38 ). Згідно довідки № 419 від 29.09.2016 року виданої Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, за померлою [PERSON] рахується житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,50га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку і господарських споруд - 0,25га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,25га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. До теперішнього часу земельна ділянка не приватизована і Державний акт на право приватної власності не оформлявся ( а.с.33) Померла [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала за адресою : [ADDRESS] до дня своєї смерті - [INFO], згідно довідки № 407 від 14.09.2016 року виданої Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області ( а.с..31) Наявність будинку підтверджується технічним паспортом на житловий будинок станом на 01.11.2016 року, згідно якого, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований житловий будинок з господарчими спорудами, побудований у 1956 році, який складається з : "А" - житлового будинку, загальною площею - 43,90кв.м., житловою площею - 21,10кв.м, та господарчих споруд: "Б" - уборна, "В"- погріб, "Г" - сарай, , " №1 - огорожа, який належав [PERSON], яка померла [INFO] року. ( а.с.46-49). Відповідно до п.3.1. Інформаційного листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Житловий будинок побудований у 1956 році, тобто коли чинне законодавство не пов'язувало момент виникнення права власності на нерухоме майно з його реєстрацією, правовстановлюючим документом на будинки були довідки виконкомів сільських Рад, які видавалися на підставі записів в погосподарських книгах, крім цього, відповідно до діючого на той час законодавства щодо оформлення прав власності на нерухоме майно, до компетенції виконкомів місцевих рад відносились також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, які з 1979 року були особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні. Так, будинки в сільській місцевості, збудовані до прийняття Указу Президіуму ВР УРСР від 22.01.1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель" не є самовільними і не підлягали здачі в експлуатацію (лист-роз'яснення Центрального БТІ від 29.12.82 року за №23-5/1-394.) Тому оцінивши всі докази в сукупності, суд вважає, що дійсно даний житловий будинок належав на праві власності померлій [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований [ADDRESS]. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Спадкуванням, згідно ст.1216 ЦК України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При житті [PERSON] залишила заповіт від 06 грудня 2002 року посвідчений секретарем Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №111, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу [PERSON] ( а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.09.2014 року був встановлений факт, що [PERSON], [INFO] року народження, постійного проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця - [INFO] року за адресою: [ADDRESS] ( а.с.40) Як вбачається з матеріалів спадкової справи №237/2007, відкритої 10.10.2014 року державним нотаріусом Ворсуляк А.М. Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.53-81), нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.14). Відповідно до п.4.15 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про права на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п. 4.18 розділу 4 Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку. В інформаційному листі №10-1387 від 27.09.2012 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набирання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набирання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] належав на праві власності померлій [PERSON], яка померла [INFO] року і входить до складу спадщини, яка відкрилась після її смерті. Судом досліджено достатньо доказів для задоволення позовних вимог позивача про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] який складається з який складається з який складається з : "А" - житлового будинку, загальною площею - 43,90кв.м., житловою площею - 21,10кв.м, та господарчих споруд: "Б" - уборна, "В"- погріб, "Г" - сарай, , " №1 - огорожа, який належав [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі ст.1216, 1217, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.3,4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: approved