Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Державне територіально-галузеве Об'єднання ''Львівська залізниця" (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON], треті особи: відділ держземагенства у Глибоцькому районі, реєстраційна служба Глибоцького районного Управління юстиції Чернівецької області про визнання про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] ради Глибоцького району Чернівецької області та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису у поземельній книзі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0009 га смуги відведення залізниці на 9 км+309 м до 12 км +235 м перебуває у власності [PERSON], яка була передана останньому у власність [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення [PERSON] сільської ради №25-25/2009 від 17.03.2009 року і яка накладається на земельну ділянку залізниці загальною площею 0,5962 га, в тому числі 0,2258 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,3704 га для вдення особистого селянського господарства. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати незаконним рішення Йорданешсткої сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №25-25/2009 від 17.03.2009 року про передачу земельної ділянки [PERSON] у приватну власність 0,5962 га, в тому числі 0,2258 га обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,3704 га для вдення особистого селянського господарства; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 17.03.2009 р. №25-25/2009;скасувати запис у поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером 7321082000:01:001:0206, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7321082000:01:001:0206 у Державному реєстрі прав. Представник позивача державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не зявився, однак від них до суду надійшла заява відповідно до якої вони позовні вимоги визнають частково, а саме скасування рішення та державного акту в частині накладання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку ДТГО «Львівська залізниця» та просять суд справу розглядати за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги визнає та просить розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Глибоцький районний відділ держземагенства в судове засідання не зявився, однак від відділу держземагенства до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглянути справу у відсутності їхнього представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0009 га смуги відведення залізниці на 9 км+309 м до 12 км +235 м перебуває у власності [PERSON], яка була передана останньому у власність [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення [PERSON] сільської ради №25-25/2009 від 17.03.2009 року і яка накладається на земельну ділянку залізниці загальною площею 0,0009 га. Згідно «Плана границ полосы отвода линии Адынката-Берхомет», розробленого в 1959 році, ширина смуги відведення на ділянці з 9 км+309 м до 12 км+235 м перегону становить 15,2 м від осі колії.Площа перетину земельної ділянки [PERSON]Д в смузі відведення залізниці становить 0,0009 га. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. Постановою СНК СССР 07.02.1933 року, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»(Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Проте, всупереч зазначеному та існуючим нормам частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], де останній веде особисте селянське господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення, відстань від залізничного полотна має становити від 60 м. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу « Чернівецька дистанція колії ДТГО «Львівська залізниця» №ПЧ-11-10/73 від 13.11.2014 року про сплату земельного податку з січня по вересень 2014 року в розмірі 3222,90 гривень. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.6 ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, [PERSON] сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. На підставі вищезгаданого рішення [PERSON] було видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку, який повинен бути визнаний також недійсним. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, при прийняті оскаржуваного рішення [PERSON] сільської ради і видачі державного акту, не враховано вищенаведені норми законодавства та прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси залізниці, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню в частині накладання земельної ділянки. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60,131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Враховуючи наведене, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: partial