Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач, який є правонаступником ПАТ "ОТП Банк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ "ОТП Банк", і до якого перейшло право вимоги за кредитними договорами відповідно до договору про відступлення права вимоги № б/н від 07 липня 2010 року, звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість по кредитному договору № LМ-Р00/083/2008 від 11 червня 2008 року в сумі 15348,62 доларів США і пеню в сумі 459075,56 грн. та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є позивач по справі та [PERSON] було укладено кредитний договір № LМ-Р00/083/2008 від 11 червня 2008 року, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 31770 доларів США на придбання нерухомого майна зі строком повернення до 11 червня 2038 року зі сплатою 4,49% річних. Банк виконав свої зобов'язання по кредитному договору, однак відповідачка не в повній мірі виконує взяті на себе обов'язки по погашенню кредиту, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитними договорами, яку в добровільному порядку відповідачка не погашає. В процесі розгляду справи, за заявою позивача - ТзОВ "ОТП Факторинг", замінено позивача його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра та Гарантія". Представник позивача - ТзОВ ФК "Довіра та Гарантія" - Патраков О.І. в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, позовні вимоги не збільшує, сума боргу зазначена в позові. Пояснив, що 31 серпня 2018 року було укладено договір факторингу, згідно якого до ТзОВ "Довіра та Гарантія" перейшло право вимоги за кредитним договором № LМ-Р00/083/2008 від 11 червня 2008 року, укладеним між ЗАТ "ОТП Банк" та відповідачкою. На дату судового засідання жодних платежів від відповідачки не надходило. Зазначив, що не знає, чи саме [PERSON] направлялася вимога, але впевнений, що так, бо є така практика, після укладання договорів факторингу направляти вимоги всім боржникам. В останнє судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Подала до суду відзив, в якому зазначила, що 11 червня 2008 року між нею та ЗАТ "ОТП Банк" було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав їй кредит в розмірі 31770,00 доларів США. Через скрутне матеріальне становище, вона не змогла погашати кредит згідно графіка і з липня 2009 року, вона перестала сплачувати чергові внески по погашенню кредиту. 23 грудня 2009 року ПАТ "ОТП Банк" вручив їй вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості протягом 30 днів з дня вручення вимоги, чим змінив строк дії кредитного договору. 07 липня 2010 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір про відступлення права вимоги. Таким чином, до ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшли всі права ПАТ "ОТП Банк", в тому числі і за кредитним договором № LM-Р00/083/2008 від 11 червня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ "ОТП Банк". 02 червня 2011 року ТзОВ "ОТП Факторинг України" вручило їй вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про те, що новому кредитору достовірно було відомо факт несплати нею чергових внесків по погашенню кредиту з липня 2009 року. З огляду на те, що банк вручив вимогу про дострокове погашення боргу за кредитним договором 23 грудня 2009 року, а позов подано до суду у лютому 2014 року, просить застосувати строки позовної давності і з цих підстав відмовити в позові. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № LМ-Р00/083/2008 від 11 червня 2008 року, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 31770,00 доларів США для придбання нерухомого майна зі строком повернення до 11 червня 2038 року зі сплатою 4,49% річних. Банк виконав свої зобов'язання, однак [PERSON] не в повній мірі виконує свої зобов'язання і не погашає кредит, що призвело до утворення заборгованості по кредитному договору. 07 липня 2010 року між ПАТ "ОТП Банк" і ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір про відступлення права вимоги № б/н, за яким останнє набуло право вимоги за вказаними кредитними договорами, а саме договором № LМ-Р00/083/2008 від 11 червня 2010 року, про що свідчать копія вказаного договору з додатком до нього, який складаються з реєстру боржників, які долучені до матеріалів справи. 31 січня 2018 року між ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТзОВ "ФК "Довіра та Гарантія" укладено договір факторингу № б/н, згідно якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № LМ-Р00/083/2008 від 11 червня 2008 року, про що свідчать копія вказаного договору, яка наявна в матеріалах справи. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] (819219) за кредитним договором № МL-Р00/083/2008 від 11 червня 2008 року станом на 11 грудня 2013 року, заборгованість [PERSON] становить 15348,62 доларів США (заборгованість за Кредитним договором) і 459075,56 грн. (заборгованість за пенею). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Суд вважає, що відповідно до ст.512 ЦК України правомірно до позивача перейшло право вимоги за вказаними кредитними договорами. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачка не належним чином виконує свої зобов'язання, однак в даному випадку заборгованість за кредитним договором № LМ-Р00/083/2008 від 11 червня 2008 року не може бути стягнута з наступних підстав. 23 грудня 2009 року АТ "ОТП Банк" була вручена відповідачці досудова вимога № 22-2/341612 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з дня вручення вимоги, чим змінив строк дії кредитного договору. 02 червня 2011 року ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" вручило відповідачці повторну вимогу № 9891 про дострокове погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про те, що новому кредитору достовірно було відомо факт несплати відповідачкою чергових внесків на погашення кредиту з липня 2009 року, тому позов про стягнення заборгованості позивач мав би подати до суду до 23 грудня 2012 року, оскільки відповідно до ст.257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позов до суду ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" подало лише 25 лютого 2014 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України трьохрічного строку позовної давності. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до умов кредитного договору, а саме п.1.5.1. позичальник мав виконувати зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів відповідно до графіка, тобто з 11 по 13 число кожного місяця впродовж строку кредитування. Внесення відповідачкою останніх чергових платежів мало місце у липні 2009 року, в зв'язку з чим, відповідачці 23 грудня 2009 року було вручено вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості, то саме тоді позивачу стало відомо про порушення відповідачкою його прав. Саме починаючи з 23 грудня 2009 року на протязі трьох років, тобто до 23 грудня 2012 року, позивач повинен був звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Однак позивач звернувся до суду з позовом з пропуском трьохрічного строку і не просить поновити цей строк. Такі правові позиції викладені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно). Звернення банку до відповідачки з вимогою про дострокове погашення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом (п.54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12), то після спливу 30 днів з дня вручення вимоги (23 грудня 2009 року) - тобто з 23 січня 2010 року, позивач не міг нараховувати проценти за користування кредитом та пенею за невиконання умов договору. Оскільки після спливу строку кредитування, у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом та пенею, то і вимоги позивача про стягнення процентів та пені є безпідставні (п.68-73 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12). За таких обставин, враховуючи відзив поданий відповідачкою, в якому вона просить застосувати строк позовної давності, суд вважає, що позивач пропустив встановлений ЦК України трьохрічний строк позовної давності, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На спростування вказаних доводів відповідачки і наявних в матеріалах справи письмових доказів, представник позивача відповідно до ст.81 ЦПК України не надав суду жодного належного доказу. До позову було долучено досудову вимогу ТзОВ "ОТП Факторинг України" № 31 від 12.12.2013 року, яка була отримана відповідачкою 18.12.2013 року. Однак, в самому позові і в судових засіданнях представник позивача не згадував досудової вимоги від 23 грудня 2009 року, а саме станом на 23.12.2009 року позивачу було відомо про порушення його права. Навіть станом на 07.07.2010 року (дата укладення договору про відступлення права вимоги між ПАТ "ОТП Банк" і ТзОВ "ОТП Факторинг Україна"), товариству з обмеженою відповідальністю було відомо, що даний кредитний договір є проблемним і по ньому кредитна заборгованість не погашається. Ніщо не заважало ТзОВ "ОТП Факторинг України" звернутися до суду з позовом в трьохрічний термін з моменту укладення договору про відступлення права вимоги. Досудова вимога позивача від 12.12.2013 року, яка долучена до позову, і замовчування про іншу досудову вимогу, яка направлялись відповідачці раніше (в грудні 2009 року), дає суду можливість оцінювати її критично, оскільки, на думку суду, вона направлена на прикриття фактичних обставин у даній справі. Отримавши відзив на позов (направлений позивачам 11.10.2018 року), ні "ТзОВ Факторинг Україна", ні ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" жодним чином не відреагували на нього, не надали своєї відповіді на відзив, виклавши свою позицію стосовно строків позовної давності. Оцінивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд і прийшов до висновку про необхідність відмови в позові за спливом строків позовної давності. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідачки і судові витрати.

Outcome: dismissed