Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 08.07.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 731109600,00 грн. Ухвалою від 09.07.2019 року позовна заява [PERSON] залишена без руху. 23.07.2019 року позивачем до суду подано позов (уточнений відповідно до ухвали суду від 09.07.2019 року, отриманої 22.07.2019 року) про відшкодування завданої моральної шкоди, яким усунуті недоліки, що були підставою для залишення позову без руху. Ухвалою суду від 24.07.2019 року провадження по справі відкрито. Ухвалою від 04.09.2019 року визнано відвід, заявлений позивачем [PERSON] головуючому у справі - судді Васильків О.В. необгрунтованим, провадження у справі зупинено та передано заяву [PERSON] про відвід головуючого на розгляд іншому судді Київського районного суду м. Одеси, визначеному в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Бескровного Я.В. від 05.09.2019 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Васильків О.В. Ухвалою від 09.09.2019 року провадження у справі поновлено. 22.11.2019 року представником відповідача до суду подано відзив на позов. 22.11.2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено АТ КБ "ПриватБанк". 03.12.2019 року позивачем до суду подано заперечення на відзив на позов. 11.12.2019 року від третьої особи до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову. Ухвалою суду від 11.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити в їх задоволенні. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що він тривалий час є клієнтом в КБ "ПриватБанку", в якому має пенсійний банківський рахунок. 17.06.2019 року позивач по електронній пошті отримав повідомлення, що його рахунок заарештований і всі операції по ньому припинені. Після цього позивач [PERSON] зателефонував своєму персональному банкіру - відповідачу [PERSON] , яка підтвердила наявність проблеми і оперативно зв`язала позивача з компетентним фахівцем, яка повідомила позивача, що арешт накладено Управлінням ДВС ГТУЮ в Одеській області на підставі постанови від 30.05.2019 року №48185088 по виконанню виконавчого листа №2-685/10 від 26.02.2010 року. В подальшому на звернення [PERSON] з проханням надати йому довідку про заблокування рахунку та копій документів, на підставі яких було здійснене блокування, відповідач відмовила у вчиненні вказаних дій, здійснивши лише якийсь запит до банку, номер якого повідомила позивачу без зазначення суті звернення. 04.07.2019 року позивач [PERSON] зателефонував до банку, щоб дізнатись відповідь на запит, однак йому було повідомлено, що цей запит був залишений банком без відповіді і такий номер присвоюється внутрішньобанківським документам, а не скаргам клієнтів. 05.07.2019 року позивач [PERSON] прийшов у відділення для оформлення скарги, де відповідач взагалі не займалася його питанням, де інший співробітник та начальник відділення відмовились зареєструвати скаргу та тільки сфотографували її. Позивач [PERSON] зазначає, що відповідач своїми діями навмисно та свідомо завдала йому моральної шкоди, яка підлягає компенсації з її боку. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях посилалась на те, що до компетенції відповідача [PERSON] не входить виконання документів про арешт коштів клієнтів. Відповідач зазначає, що їй відомо, що арешт на рахунки позивача накладено в межах виконавчого провадження ВП 48185088, яке ведеться головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області. Рахунки обтяжені арештом відповідно до постанови про накладення арешту, питання про її скасування/відстрочення/повернення не входить до компетенції відповідача, тому нею було здійснено тільки пояснювальну роботу із [PERSON] з наданням відповідних рекомендацій для подальших дій. На підставі викладеного відповідач вимогу про стягнення моральної шкоди вважає безпідставною та необґрунтованою. В запереченні на відзив позивач [PERSON] зазначає, що відзив відповідача [PERSON] є необґрунтованим, незаконним, аморальним та дискримінаційним по відношенню до нього як до людини з інвалідністю, проти людяності і незахищених груп суспільства, які не відповідають дійсності, фактам та обставинам позову. Також позивач зазначає, що відповідач свідомо не відповіла на поставлені в позові питання, чим ще раз визнала свою персональну провину. В ході судового розгляду справи представник третьої особи Пучкова Л.А. посилалась на те, що [PERSON] працює у ПриватБанку на посаді заступника керівника відділення та виконує функції та повноваження, передбачені посадовою інструкцією. Представник третьої особи зазначає, що у ПриватБанку функціонує спеціальний підрозділ «Департамент вхідна кореспонденція від держорганів», до повноважень якого входить взаємодія з ДВС в частині зняття/накладання арештів згідно постанов. Щодо дій відповідача представник третьої особи зазначає, що [PERSON] діяла відповідно до посадової інструкції. Щодо можливого неетичного ставлення відповідача до позивача представник зазначає, що жодних скарг ані від позивача, ані від інших клієнтів чи співробітників банку на [PERSON] не надходило. З огляду на викладене, представник третьої особи позовні вимоги вважає необґрунтованими, оцінки позивача необ`єктивними та надуманими та такими, що не підлягають задоволенню. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції на виконанні перебуває виконавчий лист, виданий 06.05.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» суми боргу за договором кредиту в загальному розмірі 499097,98 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 250 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., а всього стягнення 501047,98 грн. /а.с.8/. Відповідно до Постанови про арешт коштів боржника від 30.05.2019 року ВП №48185088 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглова Є.В. постановила накласти арешти на грошові кошти, що містяться на рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АБ «УКРГАЗБАНК», АТ «ОТП БАНК», АТ «УКРСИББАНК», АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», АТ «УКРСОЦБАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», АТ «ОЩАДБАНК», АТ «АЛЬФА-БАНК», АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», АТ «СБЕРБАНК», АТ «УКРЕКСІМБАНК», АБ «ПІВДЕННИЙ», ПАТ «БАНК ВОСТОК», ПАТ «МТБ БАНК» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після виконання постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту, звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 549740,21 грн. /а.с.28/. 20.06.2019 року позивач [PERSON] отримав на електронну пошту повідомлення щодо встановлення на його картку тимчасового обмеження на користування кредитом, про що свідчить наданий до суду скріншот /а.с.11 зворот/. Відповідач [PERSON] відповідно до Наказу від 11.05.2018 року займає посаду заступник керівника відділення з обслуговування клієнтів /а.с.81-82/. Судом досліджено Посадову інструкцію заступника керівника відділення з обслуговування клієнтів 0(17138116) від 11.05.2018 року №7001 /а.с.83-87/. З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2019 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з повторною заявою, в якій просив повторно негайно надати йому письмову інформацію про причини і підстави повного блокування його соціального (пенсійного) рахунку /а.с.9 зворот/. 08.07.2019 року позивачу [PERSON] була надана відповідь на 2570-ВБ від 05.07.2019 року, в якій АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів встановлюється главою 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21.01.2004 №22. Також вказаним листом позивача повідомлено, що відповідно до зазначеної Інструкції банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем, слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, органу доходів і зборів або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, орган доходів і зборів. Банк також приймає до виконання постанову про арешт коштів, надіслану виконавцем у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронного цифрового підпису, захисту інформації. Банк повідомляє, що 14.06.2019 року Банк отримав від відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Постанову про арешт коштів боржника від 30.05.2019 року ВП №48185088. Постанова накладає арешт на кошти [PERSON] в межах суми 549740,21 грн. Постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого листа №2-685/10, виданого 06.05.2010 року Суворовським районним судом міста Одеси. Стягувачем є ПАТ «Марфін-банк». Отримавши зазначений документ про арешт, Банк був зобов`язаний прийняти його до виконання та накласти арешт /а.с.90-91/. З скріншоту персональної сторінки [PERSON] на сайті ПриватБанку від 08.08.2019 року вбачається надання позивачу інформації щодо того, що в банк надійшла ухвала про накладення арешту. Арешт знімається при надходженні в банк постанови про зняття арешту /а.с.23 зворот/. З матеріалів справи також вбачається, що позивачу [PERSON] 08.10.2019 року був направлений лист, в зв`язку з запитом Міністерства фінансів України, який містить інформацію, що повідомлялась у попередній відповіді від 08.07.2019 року №20.1.0.0.0/7-190705/28 /а.с.91-92/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2019 року у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ПАТ «МТБ БАНК», Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна відмовлено /а.с.70-71/. При цьому у вказаному рішенні суд роз`яснив банку, що відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках, за іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Також вказаним рішенням судом роз`яснено банку, що державний виконавець, надсилаючи постанову про арешт коштів боржника 30.05.2019 року до установи банку зазначив, що арешт накласти на усі кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, тому обмежувати право на отримання позивачем пенсії банк не може, а може лише відраховувати 20% пенсії боржника. На теперішній час рішення суду від 18.10.2019 року не набрало законної сили та перебуває на розгляді в Одеському апеляційному суді. З матеріалів справи також вбачається, що позивач [PERSON] звертався до Київського районного суду м. Одеси за захистом своїх прав з позовом до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеські області Щеглової Є.В., Начальника ГТУЮ в Одеській області Сауляка Р.В., Начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Гумуржи Д.В. про відшкодування моральної шкоди, а також з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що при примусовому виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2010 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглова Є.В. винесла постанову про арешт коштів боржника [PERSON] , що містяться, зокрема, на рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту, звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 549740,21 грн. В подальшому вказану постанову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було прийнято до виконання та накладено арешт на рахунок [PERSON] без врахування того, що на цей рахунок позивач отримує соціальні виплати, а саме пенсію. Враховуючи, що предметом даного позову є саме відшкодування моральної шкоди відповідачем [PERSON] , доказуванню підлягає факт наявності такої шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою, а також наявність вини в таких діях відповідача. Проте з матеріалів справи вбачається, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України, які б свідчили про наявність моральної шкоди, що була спричинена діями заступника керівника відділення з обслуговування клієнтів [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що після отримання позивачем [PERSON] листа банку про тимчасове обмеження користування карткою на електронну пошту позивач звернувся до заступника директора відділення Чмихалової К.О. Пояснення сторони відповідача щодо того, що заступником директора відділення Чмихаловою К.О. позивачу було повідомлено про причини блокування його рахунку та роз`яснено право звернутись з письмовою заявою на офіційну адресу банку, позивач [PERSON] не заперечує. При цьому позивач [PERSON] звертає увагу суду на те, що 17.06.2019 року на його рахунку було накопичено 2739,24 грн. для погашення поточної кредиторської заборгованості перед ПриватБанкком у розмірі 2716,33 грн., але відповідач відмовилася що-небудь зробити, щоб позивач погасив своїми грошима поточну кредиторську місячну заборгованість, тобто сприяла створенню штучної ситуації, коли при наявності грошей на рахунку могла виникнути кредиторська заборгованість позивача перед банком. Однак вказані доводи позивача [PERSON] належними та допустимими в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказами не доведені. Докази, надані позивачем до матеріалів справи, зводяться до доведення факту накладення арешту на його пенсійний рахунок, що не доводить в повному обсязі тих обставин, встановлення яких необхідно при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач [PERSON] відповідно до посадової інструкції не має повноважень щодо вирішення питання про накладення чи скасування арешту з рахунків клієнтів банку. При цьому суд зазначає, що в ході судового розгляду справи позивачем неодноразово заперечувалось залучення до участі в справі АТ КБ "ПриватБанку", позивач наполягав саме на тій обставині, що ним вимоги заявлені категорично до [PERSON] Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені, оскільки наданими стороною позивача доказами не доведені протиправність діяння відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою, а також наявність вини в таких діях відповідача. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed