Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] 21.08.2018 року в інтересах [PERSON] звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до [PERSON] із вимогами щодо збільшення розміру аліментів, які стягуються з останнього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], до розміру 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи дня пред'явлення позову, до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві представником позивача викладена наступна позиція. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], від якого сторони мають доньку [PERSON], [INFO], на утримання якоі згідно виконавчого листа, виданого Жмеринським міськрайонним судом, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліментів в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з 04.02.2008 року, до повноліття дитини. На разі неповнолітня [PERSON], яка має хворобливий стан здоров'я, навчається на другому курсі у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури КНУБА, внаслідок чого потребує більше коштів на її утримання, зокрема на проїзд, підручники, харчування, проживання, одяг та інші необхідні для життя речі. Позивачці самостійно важко утримувати дитину, оскільки вона не має постійного місця роботи та не перебуває на обліку у центрі зайнятості населення. Відповідач відмоляється добровільно збільшити розмір аліментів. Обставини щодо збільшення з часу присудження оспорюваних аліментів розміру прожиткового мінімуму для дитини, потреби збільшення витрат на утримання доньки, погіршення стану здоров'я дитини та матеріального становища позивача ввадає підставами для збільшення стягуваних аліментів до заявленого розміру. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 30.08.2018 року відкрито провадження у цій справі із призначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про розгляд справи судом за зареєстрованим місцем його проживання згідно положень ч.7,8 ст.128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не надіслав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надав. Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження учасниками справи також не представлено. З огляду на вказане суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності учасників справи. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.) [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до копій свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8,9) позивач після розірвання шлюбу із відповідачем одружилась з іншою особою, змінивши власне прізвище на "[PERSON]". Згідно копії виконавчого листа, виданого на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.02.2008 року (а.с.10), змінено розмір стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], із визначенням їх в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з 04.02.2008 року і до повноліття дитини. Згідно довідки виконкому Браїлівської селищної ради Жмеринського району від 06.08.2018 року №2568 (а.с.11) позивач [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS]; до складу її сім'ї входить дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до вимог ст.181, 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Так, при вирішенні вимог позивача про зміну розміру аліментів суд враховує те, що стороною позивача не доведено обставин того, що після ухвалення попереднього рішення Жмеринського міськрайонного суду від 20.02.2008 року про зміну розміру аліментів, що присуджені до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] змінився матеріальний чи сімейний стан боржника або отримувача вказаних аліментів, оскільки відомостей про визнання цих обставин відповідачем останнім у встановленому порядку не надано, а позивачем всупереч власного обов'язку доказування не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених її представником обставин щодо зміни майнового стану стягувача [PERSON] Натомість вказаним рішенням суду були враховані обставини незадовільного стану здоров'я платника аліментів [PERSON], що повністю визнала стягувач [PERSON], на підставі яких попередньо визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі 300 грн. було зменшено до розміру 200 грн. щомісячно. В межах обгрунтувань позову щодо збільшення оспорюваних аліментів позивачем не повідомлено та не доведено обставин поліпшення здоров'я відповідача [PERSON] Суд не приймає до уваги доводів представника позивача стосовно необхідності збільшеного обсягу утримання неповнолітньої дитини з підстав підвищення цін на продукти та предмети вжитку, оскільки компенсація збільшення споживчих цін достатньою мірою охоплюється положеннями ч.2 ст.184 СК України стосовно індексації аліментів, які присуджені у твердій грошовій сумі, реалізація чого за відповідним зверненням стягувача не виключається, проте позивачем не здійснена. Суд також не приймає до уваги твердження сторони позивача стосовно збільшення потреб щодо утримання непонолітньої дочки сторін у зв'язку із перебуванням її на стаціонарному навчанні у Вінницькому коледжі будівництва та архітектури КНУБА, оскільки власне дане навчання не виключає можливості отримання отриманя дитиною власного оходу у виді стипендії. При цьому потреба витрат на розвиток здібностей дитини, до обставин чого також належить навчання у вищому навчальному закладі, належать до визначеного законом самостійного виду додаткових витрат, питання щодо стягнення яких врегульовано вимогами ст.185 СК України, що не визначає підстав для включення їх до складу аліментних зобов'язань. До самостійного виду вказаних додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зазначеною нормою закону віднесено також витрати, викликані її хворобою, розмір участі батьків у разі спору передбачає його вирішення судом при зверненні за іншим предметом позову, аніж вимога щодо збільшення розміру аліментів. Отже, заявлена представником позивачем вимога про зміну розміру аліментів щодо його визначення у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно не є належно обґрунтованою та аргументованою, оскільки жодних відомостей стосовно можливості її сплати стороною позивача суду не представлено. Відтак, із дотриманням принципу розумності та справедливості судом за рівності обов'язку обох батьків щодо надання утримання неповнолітній дитині, стосовно чого не має визначального значення повідомлена позивачем обставина щодо її перебування на обліку в центрі зайнятості населення, що не становить ознак її непрацездатності та не обмежує можливості отримання додаткового доходу, суд визначає за необхідне збільшити оспорюваний розмір аліментів, встановивши його у твердій грошовій сумі 1000 грн., що перевищуючи мінімальний гарантований законом прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 10 років відповідатиме потребам забезпечення належного утримання дитини та не обмежуватиме невиправдано права платника аліментів, що визначає підстави часткового задоволення позову. Також суд, вважає що чинні зміни у законодавстві щодо поширення мінімального гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку серед іншого на аліенти, які визначається у твердій грошовій сумі, потребує вказівки відповідного застереження щодо оспорюваних аліментів. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України при задоволенні позову з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. за ставкою заявлених вимог майнового характеру, оскільки об'єктивних відомостей щодо належності відповідача до визнченого законом переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, суду наразі не представлено. Враховуючи викладене,

Outcome: approved