Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просив визнати недійним рішення двадцять дев`ятої сесії третього скликання Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 06 лютого 2002 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 10,15 га на території Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю Р2 № 622046 від 24.06.2003 на ім`я [PERSON] щодо земельної ділянки розміром 10,15 га на території Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку розміром 10,15 га на території Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку, грошових заощаджень та земельних ділянок. 08.07.2014 [PERSON] було складено заповіт, у якому остання заповіла житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,68 га згідно державного акту на право приватної власності серії ІІІ-ПЛ №059348 та грошові заощадження - [PERSON] , а земельну частку (пай) розміром 11,96 га згідно Державного акту на право приватної власності серії ІІІ-ПЛ №059176 - позивачу [PERSON] . Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу відповідної письмової заяви. У січні 2020 року позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення вказаної земельної ділянки розміром 11,96 га в якості спадкового майна, але нотаріусом було повідомлено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну ділянку необхідно надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За виготовленням технічної документації позивач звернувся до проектної установи, але під час виготовлення з`ясувалось, що земельна ділянка № [NUMBER] , яка виділялась [PERSON] та на яку було виготовлено державний акт серія ІІІ-ПЛ №059176, зареєстровано в базі НКС за іншим власником, а саме - [PERSON] , що підтверджується повідомленням Відділу у Семенівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. Відповідач [PERSON] відзивом заперечував проти позовних вимог, оскільки відповідно до рішення 29 сесії 23 скликання від 06.02.2002, внесено зміни до попереднього рішення 28 сесії 23 скликання Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, де зазначено, що відповідно до прохань громадян мають місце виправлення номерів земельних ділянок, зокрема: земельна ділянка № [NUMBER] значиться за [PERSON] , земельна ділянка за № [NUMBER] значиться за [PERSON] . Такий перерозподіл стався в зв`язку з проханням [PERSON] отримати земельні ділянки за номерами [NUMBER] та [NUMBER] на себе та свого батька [PERSON] поряд, неподалік від свого домогосподарства. В подальшому 26.06.2003 [PERSON] було видано державний акт серії ІІІ-ПЛ №059176 на земельну ділянку площею 11,96 га. Таким чином земельні ділянки не поміняли місцями помилково, а свідомо перерозподілили в зв`язку з проханням самої власниці [PERSON] . Позивач [PERSON] відповіддю на відзив вказав, що заперечення [PERSON] підлягають відхиленню оскільки стосовно перерозподілу земельних ділянок, нібито проведеного за проханням [PERSON] , спадкоємцю [PERSON] нічого невідомо. Будь-яких доказів такого перерозподілу відповідачем не надано. Результати перерозподілу ніяким чином документально не закріплені. У відповідності до інформації наданої виконкомом Пузирівської сільської ради № 5 від 04.03.2019, згідно проекту розташування земельних часток (паїв) в межах ЗААТ «Прогресс» земельна ділянка № [NUMBER] виділена [PERSON] , у відповідності до інформації наданої виконкомом Пузирівської сільської ради №4 9 від 04.11.2019, згідно проекту розташування земельних часток (паїв) в межах ЗААТ «Прогресс» земельна ділянка № [NUMBER] виділена [PERSON]. Отже посилання відповідача на рішення 29 сесії 23 скликання Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області 06.02.2002, як на таке, що в подальшому покладено в основу Проекту розташування земельних часток (паїв) в межах ЗААТ «Прогресс» є безпідставним. Крім того, список громадян-членів ЗААТ «Прогресс», які мають право на одержання державних актів на право приватної власності на землю, який знаходиться у позивача не містить виправлень, а у списку громадян-членів ЗААТ «Прогресс», які мають право на одержання державних актів на право на приватної власності на землю, який надав відповідач, містяться виправлення, які виконано невідомо ким та належним чином не засвідчені. До відзиву не додано документів підтверджуючих вказані у відзиві факти, а саме рішення сесії про затвердження обміну земельними ділянками. Також оскільки на час виготовлення вказаних державних актів земельним ділянкам не присвоювались кадастрові номери по яким можливо ідентифікувати місце розташування земельної ділянки, позивач дізнався про порушення свого право лише після звернення до нотаріуса з метою оформлення спірної земельної ділянки в якості спадкового майна, а саме у січні 2020 року. Позовна заява не містить вимог про визнання права власності за ним на будь-яку земельну ділянку, а задоволення позовних вимог надасть лише змогу оформити земельну ділянку розміром 11,96 га розташовану на території Пузирівської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ПЛ № 059176, а також зареєструвати її належним чином. У судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали повністю. Вказали, що позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом своєї баби [PERSON] , оскільки йому у цьому відмовляють. [PERSON] має відповідний державний акт. Спірну земельну ділянку оформлено у власність відповідача [PERSON] , що підтверджено спірним державним актом і записом про державну реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] на спірну земельну ділянку. Рішення Пузирівської сільської ради від 09.01.2002 вказує на виділення бабі позивача земельної ділянки за № [NUMBER] , але на цю ділянку державний акт складено на ім`я відповідача [PERSON] . Доказів обміну земельними ділянками № [NUMBER] на № [NUMBER] немає. Значення має первинне розпаювання і розподіл земель. Виправлення номерів земельних ділянок у наступному рішенні сільської ради від 06.02.2002 не має значення у справі, оскільки вчинено невідомо ким і безпідставно. Площі земель із номерами [NUMBER] і [NUMBER] відрізняються. Ділянка № [NUMBER] була передана прадіду позивача - [PERSON] . Ділянка № [NUMBER] є суміжною із ділянкою № [NUMBER] . Ділянка № [NUMBER] перебуває на іншому полі. Строк позовної давності не пропущено. Розпайовані земельні ділянки № [NUMBER] і № [NUMBER] разом увійшли до державного акту серія ІІІ № 059176 на ім`я спадкодавця [PERSON] . Відповідач [PERSON] і його представник у судових засіданнях проти позову заперечували. Ділянка № [NUMBER] перебуває навпроти городу і будинку спадкодавця [PERSON] . Ділянка № [NUMBER] межує з ділянкою № [NUMBER] . [PERSON] обміняла свою ділянку № [NUMBER] з іншого поля, яка їй первинно визначена рішенням Погребняківської сільської ради від 09.01.2002, на ділянку № [NUMBER] для зручності їх обробітку. Про це свідчить наступне рішення Пузирівської сільської ради від 06.02.2002 якою здійснено обмін ділянок № [NUMBER] і № [NUMBER] . Саме на це рішення посилаються державні акти, що складені на ім`я спадкодавця [PERSON] і відповідача [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] з 2002 року і до смерті, тобто протягом 13 років, сама обробляла і використовувала земельні ділянки за № [NUMBER] (її ділянку після обміну) і № [NUMBER] (ділянку її батька [PERSON] ), що свідчить про обізнаність і влаштування обміну землями. Про порушення вона упродовж 13 років не заявляла. Право власності відповідача [PERSON] на ділянку № [NUMBER] оформлено орендарем паю на підставі рішення Погребняківської сільської ради від 06.02.2002. Про те, що [PERSON] у 2002 році було виділено начебто земельну ділянку № [NUMBER] , а не № [NUMBER] йому десь рік тому сказав батько позивача. Позивач має можливість отримати державний акт на земельні ділянки № [NUMBER] і № [NUMBER] на підставі рішення Погребняківської сільської ради від 06.02.2002. Жоден державний орган чи нотаріус не відмовляв позивачеві у цьому. Їх рішень чи постанов немає. Позивач обмежився лише листами. Відповідач Пузирівська сільська рада подавала заяви про розгляд справи за її відсутності, представника у судові засідання не направляла, первинно листом від 07.04.2020 позов визнала. Щодо цього суд зазначає, що визнання сільською радою позову не може бути прийнято судом, оскільки після 07.04.2020 матеріали справи істотно наповнювалися додатковими письмовими доказами. Щодо їх суперечливого змісту сільська рада процесуально не реагувала. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являлася, письмових заяв по суті справи не подавала. Позивач вказав, що залучив її до участі у справі як співвідповідача, оскільки спадкодавець [PERSON] заповіла [PERSON] певну частину свого майна, але не спірну земельну ділянку. Третя особа перебуває у стадії припинення, письмове пояснення не складала, надала до суду витребувану копію реєстраційної справи на спірні земельну ділянку і спірний державний акт; представника у судове засідання не направляла. Неявка у судове засідання відповідача [PERSON] , представників Пузирівської сільської ради і Семенівської РДА, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджають розгляду справи по суті. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача якщо відповідач проти позову заперечує. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Самостійний збір судом доказів порушить вимоги змагальності судового процесу та може стати свідченням упередженого ставлення суду до однієї зі сторін. Суд встановив, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ №059176 виданого на ім`я [PERSON] , їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 11,96 га на підставі рішення 23-ї сесії 23-го скликання Пузирівської сільської ради від 06.02.2002 (а.с. 11). Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія Р2 № 622046 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 10,15 га на підставі рішення 29-ї сесії 23 скликання Пузирівської сільської ради від 06.02.2002 (а.с. 12). Відповідно до матеріалів реєстраційної справи № 700804053245/133 від 11.08.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки, яка належить [PERSON] площею 10,15 га, розташована на території Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, кадастровий номер 5324586700:00:003:0285, підставою для виникнення права власності є рішення Пузирівської сільської ради від 06.02.2009 (а.с. 50). Архівний відділ Семенівської РДА листом від 04.11.2018 повідомив про відсутність рішення 29-ї сесії 23 скликання Пузирівської сільської ради від 06.02.2002 (а.с. 18). Згідно довідки Пузирівської сільської ради № 241 від 17.07.2020, 23 сесія 23 скликання від 06.02.2002 не проводилась, а 06.02.2002 відбулася 29 сесія 23 скликання (а.с. 140). Суд наголошує на однакових датах прийняття рішень сільської ради, на які вказують обидва державних акти. Номери сесій є помилкою. Згідно листа Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 04.03.2019 № 5 повідомлено, що згідно проекту розташування земельних часток (паїв) в межах ЗААТ «Прогресс», земельна ділянка за № [NUMBER] виділялась [PERSON] , а ділянка за № [NUMBER] [PERSON] (а.с. 13). Згідно листа Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 04.11.2019 № 49 повідомлено, що згідно запису в проекті розташування земельних часток (паїв) в межах ЗААТ «Прогресс» на території Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області земельна ділянка за № [NUMBER] рахується за [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до листа Відділу у Семенівському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 18.10.2019 №884/115-19 відповідно до бази даних НКС земельна ділянка № [NUMBER] , яка була виділена [PERSON] згідно проекту поділу земель на земельні частки (паї) в межах розпайованих земель бувшого ЗААТ « Прогресс » належить [PERSON] , відповідно до бази даних НКС відомості земельної ділянки № [NUMBER] не внесені, яка була виділена [PERSON] згідно проекту поділу земель на земельні частки (паї) в межах розпайованих земель бувшого ЗААТ « Прогресс » (а.с. 17). Рішенням 28 сесії 23 скликання Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 09.01.2002 «Про погодження виконання робіт по заміні сертифікатів на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю» надано згоду Полтавському філіалу інституту землеустрою на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю взамін сертифікатів без встановлення меж кожної земельної ділянки в натурі. [PERSON] у списку значиться за № [NUMBER], [PERSON] за № [NUMBER], [PERSON] за [NUMBER] (а.с. 141-143). Згідно архівного витягу із протоколу 29 сесії 23 скликання Пузирівської сільської ради від 06.02.2002, [PERSON] у списку значиться за № [NUMBER] (переправлений з № [NUMBER]), [PERSON] за № [NUMBER], [PERSON] за № [NUMBER] (переправлений з № [NUMBER]) (а.с. 145-148). Саме на рішення Пузирівської сільської ради від 06.02.2002 посилаються обидва державних акти як на підставу їх видачі. Суд наголошує, що державні акти видано [PERSON] і [PERSON] . У справі є схема розташування земельних ділянок №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 16). Ділянка № [NUMBER] і ділянка № [NUMBER] є суміжними. Ділянка № [NUMBER] перебуває у іншому масиві (полі). Допитаний як свідок у судовому [PERSON] дав покази, що з 1983 року по 2015 року був керівником КСП "Прогрес", потім ЗААТ "Прогрес", ВАТ "Прогрес". Під час паювання він, як керівник КСП, організовував у т.ч. складення списку пайовиків і поділ земельних ділянок, передачу списку до органів влади. Первинно номери ділянок визначалися шляхом жеребкування, пайовики "наосліп" витягували свої номерки. Площі ділянок у списках є неточними, оскільки все обраховувалося умовно, відхилення були від 4,15 до 12 умовних кадастрових гектарів залежно від якості ґрунтів. Дехто з пайовиків просив обміняти отриману через жеребкування ділянку на іншу. Комусь було зручно обробляти землі зі знайомими, хтось навпаки не хотів мати суміжну ділянку з конкретним пайовиком тощо. [PERSON] витягнула жеребок з № [NUMBER], а її батько - [PERSON] з № [NUMBER]. [PERSON] особисто просила потім свідка обміняти первинно визначену їй земельну ділянку № [NUMBER] , яка була в іншому масиві, на ділянку № [NUMBER] . Вона хотіла мати паї "у городі". Ділянки № [NUMBER] і № [NUMBER] були напроти городу і будинку [PERSON] , вони суміжні. Свідок погодився на це і дав відповідну вказівку відкоригувати номери ділянок у списку громадян. Потім ці списки затвердила сільська рада і їх передали землевпорядникам. Згідно довідки Пузирівської сільської ради від 17.07.2020 № 240, земельні ділянки по Пузирівській сільській раді за № [NUMBER] і № [NUMBER] в період з 2011 по 2016 рік і на час смерті згідно погосподарської книги були в самостійному обробітку [PERSON] (а.с. 139). Відтак, наданими до суду доказами достовірно встановлено, що оспорюваний позивачем державний акт, що складений на ім`я відповідача [PERSON] , посилається на рішення Пузирівської сільської ради від 06.02.2002. Доданий до рішення список громадян-членів на право приватної власності «Додаток до рішення 29 сесії 23 скликання від 06.02.2002» вказує, що відповідачеві [PERSON] виділено земельну ділянку № [NUMBER] , а спадкодавцеві [PERSON] - № [NUMBER] . Докази помилковості списку у відповідній частині судові не надано. Спадкодавець [PERSON] володіла відповідною землею. Відсутність будь-якого реагування [PERSON] щодо можливої помилки, допущеної під час отримання нею державного акта серія ІІІ № 059176 є свідченням доведеності аргументу про те, що обмін земельними ділянками було здійснено на її прохання і за її згоди. Таким чином, суть спору зводиться до побажань позивача [PERSON] визнати частково недійсним рішення Погребнякіської сільської ради від 06.02.2002 і складений на його підставі державний акт на ім`я відповідача [PERSON] через вчинений на прохання і з відома спадкодавця позивача [PERSON] - [PERSON] у лютому 2002 року обмін земельними ділянками: вона обміняла первинно отриману у результаті жеребкування ділянку № [NUMBER] у іншому полі, на ділянку № [NUMBER] , що межувала з ділянкою її батька № [NUMBER], і її домогосподарством. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Лист приватного нотаріуса Н.В.Трембач від 21.01.2020 вказав на неможливість видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину через ненадання позивачем витягу із Державного земельного кадастру на земельну ділянку, хоча за загальним правилом нотаріус може самостійно зробити відповідні запити і отримати доступ до даних Державного земельного кадастру. Належним доказом відмови у вчиненні нотаріальної дії є постанова, а не лист нотаріуса (а.с. 6). Ураховуючи встановлені у справі обставини і правовідносини суд відмовляє у задоволенні позову повністю. Підстави для покладення на співвідповідачів судових витрат у справі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed