Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання повернути земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, обґрунтовуючи його наступним. Позивач являється власником земельної ділянки загальною площею 8,8267 га., відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2013 року, виданого державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори Херсонської області, зареєстрованого в реєстрі за № 322. Після набуття права власності на земельну ділянку, позивач усно домовився з ТОВ «Агрофірма «Україна», назва якого була змінена на ТОВ "АГРІСЕСТЕЙН" про те, що між ним та відповідачем буде укладено письмовий договір оренди землі строком на 5 років, але зі слів представників відповідача виготовлення цього договору постійно відкладалося. У жовтні місяці 2020 року позивач випадково дізнався про те, що з червня 2017 року відповідач використовує його земельну ділянку на підставі невідомого йому договору оренди землі та здійснив державну реєстрацію права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отримавши інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що право оренди зареєстровано 29.06.2017 року, номер запису про інше речове право 21210921, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35967322 від 04.07.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25637165212. Але ніякого договору оренди земельної ділянки позивач із ТОВ «Агрофірма «Україна» не підписував, своєї земельної ділянки в оренду він не передавав, нікого для цього не уповноважував і ні в якій іншій формі не виявляв бажання передати в оренду відповідачу свою земельну ділянку. Оспорюваний договір оренди було підписано і за орендаря, і за орендодавця [PERSON] . На даний час позивачу чиняться перешкоди у вільному користуванні його земельною ділянкою, оскільки вона на даний час перебуває у користуванні відповідача та обтяжена правом оренди. Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі, згідно ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним. У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Тому на підставі ст.ст. 16, 207, 391, 1212 ЦК України позивач просить суд зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "АГРІСЕСТЕЙН" повернути [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку загальною площею 8,8267 га., розташовану на території Малолепетиської сільської ради Великолепетиського району, Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6521283300:08:006:0973; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки загальною площею 8,8267 га., розташовану на території Малолепетиської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6521283300:08:006:0973, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.06.2017 року 14:23:22, номер запису про інше речове право 21210921, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35967322 від 04.07.2017 року 11:15:28, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25637165212. Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 22.12.2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.01.2021 року від представника відповідача Кравченко О.Г. надійшла заява щодо заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 05.01.2021 року заяву представника відповідача Кравченко О.Г. задоволено та прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. 18.01.2021 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про допит в якості свідка [PERSON] , яке було задоволено ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (ч. 4 ст. 259 ЦПК України). 18.01.2021 року представником відповідача Кравченко О.Г. було заявлено клопотання про допит в якості свідка [PERSON] . Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, було відмовлено в задоволенні клопотання через відсутність згоди на це [PERSON] , який є стороною по справі (ст. 92 ЦПК України). 08.02.2021 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про призначення по вказаній справі судово-почеркознавчої експертизи та витребування у товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІСЕСТЕЙН" оригіналу договору оренди землі, укладеного 01.06.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Україна». Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 08.02.2021 року витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІСЕСТЕЙН" оригінал договору оренди землі від 01.06.2017 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» та [PERSON] . Листом від 22.03.2021 року представник відповідача повідомив про неможливість виконання ухвали про витребування оригіналу договору оренди землі, на підтвердження чого надав наказ № 8 від 08.02.2021 року та акт службової перевірки від 11.03.2021 року. Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 22.03.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про призначення почеркознавчої експертизи відмовлено, оскільки для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів, а відповідач не може надати оригінал договору оренди землі від 01.06.2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Україна». Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 22.03.2021 року підготовче провадження по вказаній цивільній справі закрито та призначено судовий розгляд по справі. 15.04.2021 року від представника відповідача Гонтар П.А. надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 29.04.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача Гонтар П.А. про залишення позову без розгляду по вказаній цивільній справі відмовлено. 18.01.2021 року представником відповідача Кравченко О.Г. подано відзив на позовну заяву у якій вона позов не визнала і зазначила, що 01.06.2017 року між Позивачем та Відповідачем в особі директора [PERSON], був укладений договір оренди землі, скріплений підписами сторін, належним чином зареєстрований, на даний час є діючим та виконується сторонами. Позивач у 2018 та 2019 році отримував орендну плату. У період дії договору Позивач не висловлював будь-яких зауважень щодо договору оренди землі, з вимогою про повернення земельної ділянки не звертався. Станом на 01.06.2017 року директором та засновником був [PERSON] . Вважає, що позивачу було відомо не тільки про укладений договір, а і про узгодження позивачем всіх істотних умов договору. Таким чином, договір оренди землі від 01.06.2017 року укладений в письмовій формі, зареєстрований, а отже є укладеним. Вважає, що сторони повинні діяти добросовісно. Також Позивачем не надано доказів того, що його підпис у договорі оренди землі від 01.06.2017 року виконаний [PERSON] . Вважає, що договір оренди землі є укладеним та виконаний сторонами, а тому вимога про повернення земельної ділянки є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, то позивач не надав належних та допустимих доказів того, що дійсно порушуються його права, а тому ця вимога задоволенню не підлягає. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Гонтар П.А. позов не визнала і просить суд відмовити у його задоволенні. Додатково пояснила, що Позивач отримував орендну плату, а тому був обізнаний про договір оренди. Виконання сторонами зобов`язань за договором виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Крім того, однією із засад цивільного законодавства є добросовісність. Очевидно, що дії позивача, який у червні 2017 р. передав земельну ділянку в користування Відповідачу, отримував орендну плату, а після спливу трьох років заявив позов про повернення земельної ділянки з підстав неукладення, є недобросовісними. Про недобросовісність Позивача свідчить і підписання спірного договору [PERSON] , який є представником позивача на підставі довіреності від 31.08.2020 р., і здійснював представництво на підставі довіреності від 28.03.2013 р. Вказані обставини свідчать про недобросовісність позивача та ставлять під сумнів доводи позивача про його необізнаність та відсутність волевиявлення на укладення договору оренди землі. Також пояснила, що бухгалтер, яка здійснювала виплату орендної плати за договорами оренди землі у 2018 та 2019 роках на підприємстві вже не працює. На запитання головуючого не змогла пояснити чому у відомості на виплату готівки № 68 від 22.12.2018 р. та у відомості № 14 від 12.12.2019 р. підпис вчинений від імені [PERSON] є різним. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України (змагальність сторін) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представниками відповідача Кравченко О.Г. (у відзиві на позовну заяву) та Гонтар П.А. (під час розгляду справи по суті) визнано, що Відповідач користується земельною ділянкою Позивача на підставі договору оренди землі, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.03.2013 року державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори Херсонської області Жолуденко О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 322, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,83 га, яка розташована на території Малолепетиської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, після [PERSON] , померлої [INFO] , якій земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 246431, виданого Великолепетиською районною державною адміністрацією від 17.03.2005 року № 132, (кадастровий номер: 6521283300:08:006:0973). Представником позивача надано копію договору оренди землі від 01.06.2017 року, згідно якого [PERSON] (Орендодавець) надав, а товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна», ідентифікаційний код 321341652 (Орендар) в особі директора [PERSON], прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,8267 га., кадастровий номер: 6521283300:08:006:0973. Представник позивача стверджує, що [PERSON] договір оренди земельної ділянки не підписував, своєї земельної ділянки в оренду не передавав, нікого для цього не уповноважував і ні в якій іншій формі не виявляв бажання передати в оренду Відповідачу свою земельну ділянку. Оспорюваний договір оренди було підписано і за орендаря, і за орендодавця [PERSON] . Також відповідно до вимог п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України представник позивача заявив про відсутність у нього оригіналу договору оренди землі, зазначив, що останній знаходиться і на підставі ст. 84 ЦПК України заявив клопотання про витребування оригіналу договору оренди землі у Відповідача. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 91084746 від 04.07.2017 року, право оренди земельної ділянки загальною площею 8,8267 га., розташованої на території Малолепетиської сільської ради Великолепетиського району, Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6521283300:08:006:0937, зареєстроване 29.06.2017 року на підставі договору оренди землі б/н від 01.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Україна», код ЄДРПОУ 31536544, рішення про державну реєстрацію від 29.06.2017 року 14:23:22; номер запису про інше речове право: 21210921; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25637165212. Судом встановлено, що 14.07.2020 року здійснена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи ТОВ «Агрофірма «Україна», ідентифікаційний код 31536544, у тому числі зміна повного найменування на ТОВ «АГРІСЕСТЕЙН», зміна складу засновників (учасників), зміна органів управління, що підтверджується рішенням № 1-07/2020 єдиного учасника ТОВ «Агрофірма «Україна» від 10.07.2020 р. та витягом є Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.04.2021 р. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2017 році був власником і працював на посаді директора ТОВ «Агрофірма «Україна». Дійсно підписав договір оренди землі від 01.06.2017 року між власником земельної ділянки [PERSON] та орендарем ТОВ «Агрофірма «Україна» і від імені товариства, оскільки був директором, і у графі Орендодавець, де мав бути вчинений підпис [PERSON] . Станом на 01.06.2017 року [PERSON] не уповноважував його на підписання договору оренди, оскільки строк дії попередньої довіреності [PERSON] закінчився. Підпис спірного договору оренди землі зі сторони орендодавця ним було підписано помилково, оскільки він як керівник підписував багато документів, які надавались йому бухгалтерією, а кількість орендодавців була дуже великою. На момент його перебування на посаді директора ТОВ «Агрофірма «Україна», вказане підприємство використовувало земельну ділянку належу [PERSON] . [PERSON] не був обізнаний про існування спірного договору оренди землі і йому взагалі не було відомо будь-якої інформації щодо його підписання. Всі документи знаходились у бухгалтерії, до його обов`язків як керівника і власника належали фінансові питання та підписання документів. Після зміни власника товариства, але коли він залишався на посаді директора, всі договори оренди землі були направлені в головний офіс у м. Одеса. У 2020 році він був звільнений з посади директора. У серпні 2020 року [PERSON] уповноважив його на представництво його інтересів стосовно належної [PERSON] земельної ділянки. Після цього він перебирав копії паперів, що залишились і знайшов копію договору оренди землі від 01.06.2017 рок між [PERSON] та орендарем ТОВ «Агрофірма «Україна» і побачив, що там два підписи і за орендодавця, і за орендаря вчинено ним. Про це повідомив [PERSON] і запитав чи отримував той орендну плату. В подальшому було направлено лист до ТОВ "АГРІСЕСТЕЙН" з повідомленням про те, що довіреністю від 31.08.2020 року [PERSON] уповноважив його бути представником з усіх питань пов`язаних з належною йому земельною ділянкою та з проханням провести розрахунок за користування земельною ділянкою за три останні роки, оскільки [PERSON] не було отримано орендної плати за користування належною йому земельною ділянкою ТОВ "АГРІСЕСТЕЙН". Судом свідку [PERSON] було пред`явлено (ст. 235 ЦПК України) копію договору оренди землі від 01.06.2017 року і свідок [PERSON] підтвердив, що підпис і від імені директора ТОВ «Агрофірма «Україна», і від імені орендодавця [PERSON] вчинено саме ним. Судом встановлено, що довіреністю від 28.03.2013 р., посвідченою державним нотаріусом Жолуденко О.О. та зареєстрованою в реєстрі за № 370, [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з усіх без винятку питань, що стосуються його законних прав та інтересів, в тому числі здавати в оренду належну йому земельну ділянку, підписувати договір оренди земельної ділянки, строком на три роки, тобто до 28.03.2016 р. Судом встановлено, що довіреністю від 31.08.2020 р., посвідченої приватним нотаріусом Нікодон О.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 949, [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з усіх без винятку питань, що стосуються його законних прав та інтересів, в тому числі отримання орендної плати за належну йому земельну ділянку та вести від його імені усі справи в усіх установах органах, незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, що стосуються його законних прав та інтересів для чого надає йому право подавати від його імені різні заяви та інші документи у відповідні установи та організації, вести від його імені цивільні, адміністративні, кримінальні справи в судових установах будь-якої ланки, в тому числі місцевих, апеляційних судах та Верховновному суді України, представляти і захищати його законні права та інтереси в судових засіданнях з усіма правами, які надані законом позивачу, заявнику. Довіреність видана з правом повного або часткового передоручення повноважень іншим особам без зазначеного строку дії та діє безстроково. Таким чином, судом встановлено, що станом на 01.06.2017 року [PERSON] не уповноважував [PERSON] на підписання договору оренди землі на належну йому земельну ділянку, а підпис від імені [PERSON] (Орендодавця) помилково вчинений [PERSON] , що підтверджується показаннями свідка [PERSON] . Суд ставиться критично і не бере до уваги пояснення представника відповідача Гонтар П.А. про те, що позивач [PERSON] виконував умови договору оренди від 01.06.2017 р., отримуючи орендну плату за 2018 та 2019 року, а отже знав про наявність договору, оскільки ці обставини спростовуються показаннями свідка [PERSON] та наданим Відповідачем листом від 24.12.2020 року (зареєстрованого у Відповідача 29.12.2020 р.), у якому [PERSON] просить здійснити розрахунок за користування земельною ділянкою [PERSON] за 3 останні роки. Суд не бере до уваги як недостовірні докази - відомість на виплату готівки № 68 від 22.12.2018 р. та відомість на виплату готівки № 14 від 12.12.2019 р. - про отримання [PERSON] орендної плати за землю за 2018-2019 року, оскільки підпис від імені [PERSON] у вказаних відомостях (у записах під № 2) є різними та спростовуються показаннями свідка [PERSON] про те, що [PERSON] не отримував орендної плати і листом від 24.12.2020 року (зареєстрованого у Відповідача 29.12.2020 р.). Суд ставиться критично і не бере до уваги як недостовірні пояснення представника відповідача Гонтар П.А. про те, що вона не може пояснити причину різних підписів, вчинених від імені [PERSON] у наданих Відповідачем відомостях, і що бухгалтер, який видавав орендну плату вже не працює у Відповідача, оскільки це не відповідає дійсності і спростовується письмовими доказами наданими представником відповідача Кравченко О.Г . Так, у відомості на виплату готівки № 68 від 22.12.2018 р. та відомості на виплату готівки № 14 від 12.12.2019 р. зазначено, що виплату здійснив і перевірив бухгалтер [PERSON] . У наказі ТОВ «АГРІСЕСТЕЙН» № 8 від 08.02.2021 року про проведення службової перевірки договорів оренди землі проведення перевірки доручено комісії у складі голови - головного бухгалтера Міщук Т.О., а акт службової перевірки від 11.03.2021 року складено у тому числі головним бухгалтером [PERSON] . Таким чином, [PERSON] продовжує працювати головним бухгалтером у Відповідача, про що достовірно було відомо представнику Відповідача і останній не виконав свого обов`язку щодо доказування цієї обставини на яку він посилається як на підставу своїх заперечень (принцип змагальності сторін). Зокрема, представником Відповідача не було заявлено клопотання про допит свідка [PERSON] , яка б могла надати показання щодо обставин здійснення виплати орендної плати та знаходження (відсутності) оригіналу договору оренди землі, а також не заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підписів Позивача на документах про отримання орендної плати, хоча і представник позивача, і свідок [PERSON] не підтвердив факт отримання орендної плати. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних обов`язків. Тому представником Відповідача не доведено обставини, які свідчать про те, що Позивачу було відомо про укладення договору оренди землі від 01.06.2017 року і отримання орендної плати по ньому. Суд ставиться критично і не бере до уваги пояснення представника відповідача Гонтар П.А. про те, що Позивач діяв недобросовісно передавши земельну ділянку в користування Відповідачу, а після спливу трьох років заявив позов про повернення земельної ділянки, а також в тому, що спірний договір підписав [PERSON] , який раніше був і тепер є представником Позивача, оскільки ці обставини не підтверджено жодним доказом, а помилкове підписання [PERSON] договору оренди в графі від імені Позивача (Орендодавця), який не мав повноважень на представництво Позивача, жодним чином не вказує на недобросовісну поведінку Позивача, а отже пояснення представника Відповідача в цій частині є необґрунтованими. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц, постанові Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі № 649/1145/18, які відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, повинні обов`яково враховуватись іншими судами при застосуванні таких норм права. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявления вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, представником позивача доведено, що позивач не підписував договір оренди землі від 01.06.2017 року з ТОВ «Агрофірма «Україна», не оговорював з Відповідачем жодну із істотних умов договору оренди землі, що свідчить про відсутність волевиявлення на його укладення, не знав про наявний договір і не виконував вказаний договір, а тому на підставі ст.ст. 15, 16, 391 ЦК України Позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своєю земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки, а тому позовна вимога [PERSON] про повернення земельної ділянки підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи, що договір оренди землі від 01.06.2021 року не був укладений позивачем, а отже були відсутні підстави для здійснення державної реєстрації права оренди вказаної земельної ділянки, то задоволенню підлягає і позовна вимога про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки Позивача площею 8,8267 га., розташованої на території Малолепетиської сільської ради Великолепетиського району, Херсонської області, кадастровий номер 6521283300:08:006:0973, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.06.2017 року 14:23:22, номер запису про інше речове право 21210921, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35967322 від 04.07.2017 11:15:28, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25637165212. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп., сплата якого підтверджується квитанцією № 34462956-1 від 18.12.2020 року. На підставі ст. ст. 15, 16, 207, 391, 627, 638 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 82, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

Outcome: approved