Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

28 квітня 2015 року позивач звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просив позбавити [PERSON] батьківськиїх прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти на його утримання у розмірі у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 квітня 2015 року. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що розпорядженням голови Маловисківської райдержадміністрації від 10.11.2010 року № 768-р, [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування оскільки мати, гр. [PERSON], згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06 лютого 2010 року померла [INFO] року, а батько [PERSON], [INFO], згідно вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2010 року засуджено до відбування покарання строком 9 років позбавлення волі. 09.02.2015 року до служби у справах дітей райдержадміністрації надійшла заява гр. [PERSON] щодо відмови від сина [PERSON], [INFO], яка посвідчена начальником Кіровоградської ВК № 6. Таким чином, позивач вважає, що діючи в найкращих інтересах дитини, з метою захисту її прав та охоронюваних законом інтересів позов необхідно задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач повідомлявся належним чином про день, час та місце проведення судового засідання, в судові засідання не з'являвся, надав до суду письмову заяву в якій зазначає, що згоден щоб його позбавили батьківських прав, у зв'язку із тим, що він відбуває покарнаня та знаходиться в місцях позбавлення волі, і належного виховання своїй дитині надати не може. Законний представник неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила задовльнити позов у повному обсязі. Прокурор прокуратури Маловисківського району Кіровоградської області висловися про можливість задоволення позову. Згідно ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, законного представника неповнолітнього, прокурора, з'ясувавши думку неповнолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх співставленні та сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ОЛ № 092398 від 05 березня 2010 року, батьками [PERSON], [INFO], є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 14). Судом встановлено, що Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 09 квітня 2015 року, як органом опіки та піклування, було прийнято рішення № 01-23/245/1, яким визнано за доцільним розглянути у судовому порядку питання про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], 15 листопада 1984 року, відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2010 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 9 (дев'яти) років позбавлення волі (а.с. 9-11). Як вбачається з довідки виданої начальником Кіровоградської виправної колонії № 6, засуджений [PERSON] відбуває покарання в даній установі виконання покарань, кінець строку відбування покарання - 01 січня 2019 року (а.с. 12). В заявах від 05 лютого 2015 року та від 28 травня 2015 року [PERSON] зазначає, що не проти того, щоб його позбавили батьківських прав відносно його сина [PERSON] (а.с. 5, 40). Як вбачається із свідоцтва про смерть від 16 лютого 2010 року, [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 13). Згідно Довідки № 26 від 08 січня 2015 року виданої Маловисківською загальноосвітньою школою-інтернат І-ІІІ ступенів Кіровоградської обласної ради, [PERSON],[INFO], навчається і перебуває на повному державному утриманні у даному навчальному закладі з 01 вересня 2009 року і по сьогоднішній день (а.с. 16). Судом встановлено, що до складу сім'ї [PERSON] входять: батько - [PERSON], засуджений до позбавлення волі, інших близьких родичів та на території ради не зареєстровано (а.с. 19). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 59 Закону України "Про освіту" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов'язані: постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей; поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв; виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни; сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу; виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини. Держава надає батькам і особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків, захищає права сім'ї. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, - жорстоко поводяться з дітьми, - є хронічними алкоголіками або наркоманами, - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, - засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи визнання позову відповідачем, оскільки як зазначає він не проти того, щоб його позбавили батьківських прав і не може забезпечити та надати належне виховання своїй дитині, то суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатні чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, аналогічні вимоги передбачені і ст. 182 СК України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку норми закону передбачають обов'язковість батьків утримувати своїх малолітніх та неповнолітніх дітей з моменту пред'явлення позову. Частини 2, 3 ст. 193 СК України встановлюють, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. При таких обставинах, а також зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів того, що він не може сплачувати аліменти у відповідному розмірі на утримання свого сина, суд знаходить позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь свого сина та на його утримання аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнений від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, за кожну заявлену позовну вимогу 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього - 487,20 грн.. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Крім того, суд вважає, необхідним роз'яснити сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладненого,

Outcome: approved