Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

14.10.2014 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 1.631.274 грн. 14 коп. за Договором про надання споживчого кредиту № 11211762000 від 07.09.2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 63175 від 07.09.2007 року, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 67,10 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м., шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ "Дельта Банк" права власності на вказане майно. При цьому позивач вказує на те, що відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту № 11211762000 від 07.09.2007 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та [PERSON], останній було надано кредит в розмірі 80.000 доларів США з розрахунку 11,60 % річних, на строк з 07.09.2007 року до 07.09.2017 року. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 07.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 63175, згідно якого Іпотекодавець передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 67,10 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого ТБ Головним управлінням житлового забезпечення Київською міською державною адміністрацією від 13.09.2005 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 01.09.2005 року за № 1643-С. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними Договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними Договорами. Як вказує позивач, [PERSON] свої зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконує, в результаті чого, станом на 05.09.2014 року, у неї виникла заборгованість за кредитом в сумі 150.404,14 доларів США, що за курсом НБУ складає 1.631.274 грн. 14 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 936.325 грн. 77 коп., а також заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 694.948 грн. 37 коп. Посилаючись на викладені обставини, положення ст.ст. 512-519 ЦК України, ПАТ "Дельта Банк" вважає, що за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року до нього перейшли права первісного кредитора до відповідачки [PERSON] у зобов'язанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тому просить задовольнити його позовні вимоги та в рахунок виконання основного зобов'язання [PERSON] щодо сплати заборгованості у розмірі 1.631.274 грн. 14 коп. за договором про надання споживчого кредиту № 11211762000 від 07.09.2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 67,10 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м., шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ "Дельта Банк" права власності на вказане майно. Представники ПАТ "Дельта Банк" Павлюк А.А. та Маляр М.В. в судове засідання не з'явилися, просять розглядати справу у їх відсутність (а.с. 42, 44, 52, 75, 76, 84, 85, 93, 94). Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, [PERSON] надав до суду заперечення, в яких посилається на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, нормами якого встановлено заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна. Як зазначає представник відповідачки, спірна квартира є єдиним місцем проживання [PERSON] та її родини, іншого майна відповідачка немає, дане майно не перевищує 140 кв.м., що зазначено у договорі Іпотеки, і є заставою по валютному кредиту, а тому спірне майно повністю підпадає під вимоги мораторію. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та їх представників та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що за Договором про надання споживчого кредиту № 11211762000 від 07.09.2007 року, укладеним між [PERSON] та АКІБ "УкрСиббанк", відповідачці було надано кредит на споживчі потреби в розмірі 80.000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладення даного Договору становить 404.000 грн., на строк з 07.09.2007 року до 07.09.2017 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 11,6 % річних (а.с. 8-14). Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язаний повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1.130 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1, 10.2 цього договору. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 07.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 63175, згідно якого Іпотекодавець передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 67,10 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого ТБ Головним управлінням житлового забезпечення Київською міською державною адміністрацією від 13.09.2005 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 01.09.2005 року за № 1643-С. (а.с. 15-18). Судом також встановлено, що 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк", яке є правонаступником АКІБ "УкрСиббанк", та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3749, та 02.03.2012 року складено Акт приймання передачі Документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 27, 28-29). Як вбачається з витягу з Акту прийому-передачі Документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 02.03.2012 року, на виконання п. 4.2 вказаного Договору продавець і покупець підписали Акт приймання-передачі документів стосовно стягнення заборгованості боржників за кредитами, зокрема, кредитного договору № 11211762000 від 07.09.2007 року боржника [PERSON], переданого ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 27). Крім того, згідно Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ "УкрСиббанк" передало ПАТ "Дельта Банк" право вимоги за кредитним договором боржника [PERSON] за № 11211762000 від 07.09.2007 року (а.с. 53). Як стверджує позивач, відповідачка [PERSON] не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачує грошові кошти в рахунок погашення кредиту, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 05.09.2014 року складає 1.631.274 грн. 14 коп. Вказані доводи позивача підтверджуються матеріалами справи, а також розрахунком заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором, яка станом на 05.09.2014 року складає 127.222,64 доларів США, що за курсом НБУ - 1282,22 грн. за 100 доларів США, становить 1.631.274 грн. 14 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 38.035,19 доларів США або 487.694 грн. 81 коп., а також заборгованість за відсотками в розмірі 30.352,95 доларів США або 389.191 грн. 60 коп. (а.с. 24). Суд вважає, що зазначений розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає умовам кредитного договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Укладаючи іпотечний договір від 07.09.2007 року сторони домовились про те, що у випадку набуття права звернення на предмет іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іптекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання за Кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (п. 5.1 Іпотечного договору). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. За правилами ч. 2 ст. 43 Закону України "Про іпотеку", початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Разом з тим, відповідно до вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 7 червня 2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачці [PERSON], є предметом іпотеки відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про іпотеку" та Іпотечного договору та виступає як забезпечення зобов'язань [PERSON] за споживчим кредитом; має загальну площу 67,10 кв.м., у квартирі зареєстровані 4 особи - відповідачка по справі, її чоловік [PERSON] та двоє повнолітніх дітей - [PERSON], 1989 року народження, та [PERSON], 1990 року народження, які постійно проживають у даній квартирі (а.с. 100). Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2015 року та 03.02.2015 року, будь-якого іншого нерухомого майна [PERSON] у власності не має (а.с. 96-97, 101-102). Докази того, що відповідачка [PERSON] є суб'єктомЗакону України "Про засади запобігання і протидії корупції", в матеріалах справи відсутні. Таким чином, квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачці [PERSON] та є предметом іпотеки, відповідає критеріям Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", тобто вказаним Законом заборонено здійснювати звернення стягнення на спірну квартиру, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed