Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в порядку регресу, зарахування зустрічних однорідних вимог, стягнення коштів, припинення права власності та визнання права власності на частку автомобіля. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина за законом, яка складається із автомобіля марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами коляски) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], належного померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Вінницьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у Вінницькій області. Спадкоємцями першої черги є позивач (дружина померлого), неповнолітня донька померлого [PERSON], матір померлого [PERSON] та батько померлого [PERSON] в рівних частинах по ? частці. Однак матір померлого відмовилась від своєї частки на користь позивача, таким чином частки спадщини розподілились наступним чином: ? частка за позивачем [PERSON]; ? частка за донькою [PERSON]; ? частка за відповідачем [PERSON] Спірний автомобіль був придбаний в кредит в АТ «УкрСиббанк» та на момент вступу у спадщину повністю виплачений не був. Станом на 31.01.2011 року прострочена заборгованість за кредитом складала 1247,05 дол. США, що еквівалентно 9901,58 грн. В зв'язку з цим, АТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Оскільки позивач добровільно сплатила заборгованість, позов був залишений без розгляду. Таким чином, на думку позивача, вона має право стягнути з відповідача в порядку регресу 1\\4 частку сплаченого нею боргу. Також, [PERSON] зазначає, що спірний автомобіль знаходиться в неї на зберіганні та утриманні. Вона неодноразово зверталася до відповідача із пропозицією викупити його частку, однак [PERSON] відмовився, як і від приймання участь в утриманні майна. Оскільки, через неприязні стосунки з відповідачем спільне володіння і користування автомобілем є неможливим, тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить: -стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість в порядку регресу в розмірі 8316,14 грн.; -частково зарахувати зустрічні однорідні вимоги між позивачем та відповідачем на суму 8316,14 грн.; -стягнути з неї на користь відповідача 5959,36 грн. - вартість ? частки автомобіля марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами коляски) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]; -припинити право власності [PERSON] на ? частку автомобіля марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами коляски) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]; -визнати за нею право власності ? частки на автомобіль майки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами коляски) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]; -стягнути з відповідача на її користь вартість авто товарознавчого дослідження 422,88 грн.; -стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 2204,84 грн. До початку розгляду справи по суті представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої прохальну частину позовної заяви викладено наступним чином: -стягнути із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в порядку регресу в розмірі 8316,14 грн.; -частково зарахувати зустрічні однорідні вимоги між позивачем та відповідачем на суму 8316,14 грн.; -припинити право власності [PERSON] на ? частку автомобіля марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами коляски) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], виплативши йому грошову компенсацію вартості даної ? частки в сумі 5959,36 грн., яка внесена позивачем - [PERSON] на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Вінницькій області за квитанцією № 124D1С1А9D від 15.09.2016 року; -визнати за [PERSON] право власності ? частки на автомобіль марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами коляски) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]; -стягнути з відповідача на користь позивача вартість авто товарознавчого дослідження 422,88 грн.; -стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2204,84 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов та заяву про уточнення позовних вимог підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Також частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 01.04.2015 року, судом встановлено, що 04.03.2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис № 459. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 8). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Матеріалами справи встановлено, що 30 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11190883000 (а.с. 10-19). Відповідно до умов договору банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 9080,00 дол. США, що еквівалентно 45 854,00 грн., на термін до 29.07.2014 року зі сплатою процентної ставки в розмірі 12,5% річних. В забезпечення виконання всіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальник передав в заставу нерухоме майно, а саме транспортний засіб марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I, 2007 року випуску, колір - сірий, тип ТЗ - легковий седан - В, номери агрегатів (шасі) [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Згідно п. 3.4.1. вищевказаного договору, [PERSON] зобов'язався повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунки банку, в порядку та на умовах передбачених договором. Судом встановлено, що 25.07.2007 року між ЗАТ «Запорізький автомобілебудівним заводом» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 1270, зі змісту якого вбачається, що продавець продав, а покупець - [PERSON] прийняв у власність та оплатив автомобіль моделі: Астра-СКD, марки [PERSON], колір Светло-серебристый, виробник: ЗАТ «ЗАЗ», специфікація якого зазначена у додатку №1 до цього договору, за варістю 76500 грн. (а.с. 20-22). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Вінницьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у Вінницькій області 27.04.2011 року встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I, 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 32). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль був куплений [PERSON] за кредитні кошти. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 01.04.2015 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 7). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, суд вбачає, що 22.02.2011 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 88). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 200/2011 (а.с. 77-112), заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 04.04.2011 року (а.с. 78) зверталася до Першої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] року чоловіка. Крім того, в матеріалах спадкової справи є заява матері померлого [PERSON] від 05.04.2011 року про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті її сина [PERSON] на користь позивача - [PERSON] (а.с. 79). Зі змісту довідки Першої вінницької державної нотаріальної контори від 16.09.2011 року вбачається, що у відповідності до ч.3 та ч.4 ст. 1268 ЦК України, батько померлого - [PERSON] та малолітня дочка померлого - [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину (а.с. 95). Слід зазначити, що померлий заповіту не залишив, тому спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2016 року [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частки, в тому числі з урахуванням ? частки у спадщині від якої відмовилася мати померлого [PERSON], автомобіль марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами коляски) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2016 року, дочка померлого [PERSON] є спадкоємцем в ? частці вказаного автомобіля, після смерті батька [PERSON] (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2011 року АТ «УкрСиббанк» було направлено вимогу-повідомлення про наявність кредитної заборгованості до державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори (а.с. 23-24). Відповідно до змісту даної вимоги, станом на 31.01.2011 року заборгованість за кредитним договором становить 1247,05 дол. США, що еквівалентно 9 901,58 грн. В зв'язку з смертю позивальника, банк просив повідомити його про місцезнаходження можливих спадкоємців для пред'явлення вимоги до спадкоємців позичальника про повернення кредитних коштів. Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Також, слід зазначити, що в травні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в розмірі в розмірі 9 967,67 грн. (а.с. 25-28). Разом з тим, позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості була залишена без розгляду, що підтверджується ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2013 року (а.с. 30). Відповідно до квитанції від 19.09.2013 року спадкоємцем померлого [PERSON] -[PERSON] було погашено заборгованість за кредитним договором в розмірі 1217,05 дол. США, що еквівалентно 9967,67 грн. (а.с. 31). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість померлого за договіром про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11190883000 від 30.07.2007 року, була погашена одним з його спадкоємців, а саме дружиною [PERSON], в зв'язку з чим, позов ПАТ «УкрСиббанк» залишений без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача за погашення кредитної заборгованості. Так, позивачем було сплачено 1217,05 дол. США, а частка в спадщині відповідача становить ?, таким чином з відповідача підлягає стягненню в порядку регресу ? частина сплаченого позивачем боргу, а саме 311,76 дол. США, що еквівалентно 8316,14 грн. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Отже дана стаття встановлює підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні. Матеріалами справи встановлено, що спірний автомобіль є спільною власністю сторін, частка в спірному майні відповідача становить ?, тобто є незначною і не може бути виділена в натурі; автомобіль є неподільним, оскільки його не можна поділити без втрати його цільового призначення; спільне володіння і користування автомобілем є неможливим через неприязні стосунки між сторонами, а також відповідач не виявляє наміру користуватись автомобілем. Таким чином, суд приходить до висновку, що є наявність всіх підстав для припинення права особи на частку у спільному майні. Частиною другою ст. 365 ЦК України визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем. З висновку № 2251/16-21 від 12.09.2016 року за результатами автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості транспортного засобу, виготовлено Вінницьким відділенням КНДІСЕ,дійсна ринкова вартість автомобіля [PERSON] реєстраційний номер [NUMBER] на вересень 2016 року складає 71 377,48 грн., в тому числі ПДВ 14 275,49 грн. (а.с. 33-39). Отже, вартість автомобіля без урахування ПДВ становить 57 101,99 грн. (71377,48 - 14275,49 = 57 101,99). Враховуючи, що частка відповідача в спірному майні становить 1/4, то вартість його частки в спірному автомобілі складає 14 275,50 грн. (57101,99?4=14 275,50). Разом з тим, позивачем було сплачено за солідарним зобов'язанням відповідача 311,76 дол. США, що еквівалентно 8316,14 грн., тому на підставі ст. 601 ЦК України, суд приходить до висновку про можливе часткове зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 8316,14 грн. Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі № 6-2784цс15. Таким чином, вартість частки позивача становитиме 5959,36 грн. (14275,50 -8316,14 = 5959,36) з урахуванням регресної вимоги та часткового зарахування зустрічних однорідних вимог. Суд вбачає, що [PERSON] на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області внесено грошові кошти в розмірі 5959,36 грн., як грошова компенсація частки спільної часткової власності на користь [PERSON], що підтверджується квитанцією № 124D1С1А9D від 15.09.2016 року (а.с. 49). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про припинення права власності [PERSON] на ? частку автомобіля марки OPEL ASTRA OTGF69 1.4I 2007 року випуску, тип - легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами коляски) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], виплативши йому грошову компенсацію вартості даної ? частки в розмірі 5 959 грн. 36 коп., яка внесена [PERSON] на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області за квитанцією № 124D1С1А9D від 15.09.2016 року. Щодо вимоги [PERSON] про визнання права власності на частку автомобіля, то судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Рішенням Європейського суду по правам людини справа «Маркс (MARCKX) проти Бельгії» від 13.06.1979 року в пункті 63 стосовно статті першої Протоколу першого Європейської конвенції з прав людини зазначено, що визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном стаття перша по своїй суті є гарантом права власності. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в порядку регресу, зарахування зустрічних однорідних вимог, стягнення коштів, припинення права власності та визнання права власності на частку автомобіля знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 422,88 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, що підтверджені актом здачі-приймання висновку судового експерта (а.с. 40) та квитанцією № 135 від 09.09.2016 року (а.с. 41)., а також 2204,83 грн. витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved