Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

27 липня 2018 року позивач МТСБУ звернулось із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 10 серпня 2016 року з вини відповідача, який керував автомобілем "ВАЗ", державний номерний знак [NUMBER] , скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль "Hyundai", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та у власності [PERSON] Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року відповідача було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП. В зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивачем виплачено відшкодування [PERSON] в розмірі 38 099,72 грн., крім того позивачем понесені витрати на послуги аварійних комісарів у розмірі 758,00 грн., що разом становить 38 857,72 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 31 липня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 32)27 серпня 2018 року позивач усунув недоліки позовної заяви (а.с. 35-36). Ухвалою суду від 08 листопада 2018 рогу постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 42-43). У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував (а.с. 51). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 10 серпня 2016 року о 19 год. 15 хв. [PERSON] керував автомобілем "ВАЗ", д/н [NUMBER] , рухаючись в районі буд. № 8 по Кадацькому узвозу в м. Дніпропетровськ, де не обравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожню обстановку, допустив зіткнення з транспортним засобом "Хюндай", д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та у власності [PERSON] (а.с. 8), в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до звіту вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 85/09/16 від 15 жовтня 2016 року, без урахування ПДВ складає 38 099,72 грн. (а.с. 10 зворот-12). Власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] подала позивачу заяву про виплату грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем в порядку ст. 35, пп. а) ст. 41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 7). На підставі довідки № 1 від 06 грудня 2016 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, Наказу заступника генерального директора МТСБУ № 9767 від 06грудня 2016 року, позивачем виплачено відшкодування [PERSON] в розмірі 38 099,72 грн., що також підтверджується платіжним дорученням № 9767рв від 08 грудня 2016 року (а.с. 24, 24 зворот, 25). 11 квітня 2018 року позивач звертався до відповідача із вимогою добровільно компенсувати завдані збитки (а.с. 28). Доказів сплати виплаченої суми страхового відшкодування відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пп. а) п.41. 1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ відшкодовує шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі ст.27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 993, 1191 ЦК України до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яку особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право вимагати в порядку регресу з власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Внаслідок викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та наявні всі підстави для задоволення позову із стягненням на користь позивача з відповідача суми в розмірі 38 099,72 грн., виплаченого страхового відшкодування. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про стягнення витрат на залучення аварійного комісара, оскільки стягнення витрат на послуги аварійного комісара не передбачено чинним законодавством, оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, а є наслідком виконаних робіт. Крім того, умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з`ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України "Про страхування", визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст. ст. 2, 5 якого аварійний комісар - особа, яка з`ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг та діяльність аварійного комісара щодо з`ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст. 16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. За вимогами п.п. 18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з`ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом. Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Матеріали справи не містять аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення, а містять звіт авто товарознавчого дослідження, складений спеціалістом авто товарознавцем, внаслідок чого підстав для стягнення витрат на залучення аварійного комісара суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial