Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Комунальним підприємством "Жовтоводськтепломережа" 10 липня 2013 року до Жовтоводського міського суду було подано заяву про видачу судового наказу про солідарне стягнення з боржників [PERSON], [PERSON] заборгованості у сумі 12804,36 грн. по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачанню, надані позивачем по квартирі [ADDRESS] за період з 01 грудня 2000 року по 01 серпня 2006 року та за період з 01 листопада 2008 року по 01 липня 2013 року. Однак ухвалою судді від 12 липня 2013 року у видачі судового наказу було відмовлено з посиланням на те, що із змісту заяви вбачається спір про право, а саме про солідарне стягнення боргу, яке належить розглядати в порядку позовного провадження (а.с.24). У зв'язку з цим 15 серпня 2013 року Комунальним підприємством "Жовтоводськтепломережа" до Жовтоводського міського суду було подано позовну заяву про стягнення з боржників [PERSON], [PERSON], які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] заборгованості у сумі 12804 грн. 36 коп. по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачанню, надані позивачем по цій квартирі за період з 01 грудня 2000 року по 01 серпня 2006 року та за період з 01 листопада 2008 року по 01 липня 2013 року. При цьому позивач посилався на те, що їх підприємство надає послуги по централізованому опаленню та гарячому водопостачанні за адресою: квартира [ADDRESS] де зареєстровані відповідачі, які не своєчасно та не в повному обсязі оплачують надані їм комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості та змусило підприємство звернутися до суду. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, у своїй письмовій заяві просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі. Відповідач, [PERSON] також у судове засідання не з'явилась. У письмовій заяві просила розглянути справу без її участі. У минулому судовому засіданні просила застосувати строки позовної давності. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила. На підставі ч.2 ст.77 ЦПК України в разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони не з'явилися в судове засідання без поважних причин, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності останньої. З урахуванням поданих сторонами по справі заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Між сторонами, на думку суду, склалися правовідносини в області надання комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання з одного боку, та споживання цих послуг -з іншого. Ці правовідносини врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами по наданню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання цих послуг", а також нормами Житлового кодексу України. Так, згідно пояснень представника позивача, змісту позовної заяви, та долучених до неї письмових доказів, окрема двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 44,6 кв.м, житлова площа 31,1 кв.м. перебуває у комунальній власності. Окремий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання сторонами не укладався, але такі послуги по зазначеній квартирі у вказані позивачем періоди фактично надавалися централізовано. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, статтею 68 ЖК України встановлено, що наймач повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" власник приміщення - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку. У відповідності із ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати сплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.23 Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997 року (які діяли раніше), розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяця. У відповідності ж з п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Таким чином, суд вважає, що за законом відповідач повинен своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення та водопостачання за встановленими тарифами. Систематичне ж невиконання цього обов'язку відповідачем, яка у зазначений період часу лише частково оплачувала комунальні послуги, призвело до виникнення заборгованості на значну суму. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, однак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зважає на те, що на час виникнення (з 01 грудня 2000 року) спірних правовідносин діяв ЦК України 1963 року, і тому до правовідносин, що існували між сторонами до 01 січня 2004 року (до дня введення в дію нового ЦК України, прийнятого у 2003 році) слід керуватися нормами ЦК України 1963 року, а до правовідносин, що тривають з 01 січня 2004 року - діючим ЦК України. Тож, вирішуючи спір, суд виходить з того, що, як за ст. 71 ЦК України 1963 року, так і у відповідності зі ст. 256 ЦК України 2003 року, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому як за ст. 71 ЦК України 1963 року, так і за ст. 257 ЦК України 2003 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Передбачених же ст.ст. 78, 79 ЦК України 1963 року підстав для зупинення чи переривання перебігу строків позовної давності у даному випадку не вбачається, і про такі підстави, як і про поновлення строку давності позивачем не заявлено. У відповідності зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність також переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Однак, згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі (а у даному випадку [PERSON] просила її застосувати). Натомість, відповідно до ст. 75 ЦК України 1963 року позовна давність обов'язково застосовується судом, незалежно від заяви сторін, а згідно ст. 80 ЦК України 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 01 грудня 2000 року по 01 липня 2010 року, слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню - у частині стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 01 липня 2010 року по 01 липня 2013 року - в сумі 5469,82 грн. У відповідності з ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог (виходячи з того, що позивачем заявлено вимоги на суму 12804,36 грн., а задоволено позов у сумі 5469,82 грн.). Враховуючи, що позивач поніс судові витрати на сплату судового збору в сумі 229 грн. 40 коп., з відповідача на користь позивача слід присудити 57,29% цієї суми, що становить 186 грн. 69 коп. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial