Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача ТОВ «Алекс Кредит» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. У обґрунтування позову зазначив, що 04.05.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір №2250752, відповідно до якого він отримав кредит на суму 6000 грн.. Зазначив, що укладений договір вважає недійсним, у зв`язку з тим, що ТОВ «Алекс Кредит» було надано фінансову послугу [PERSON] шляхом обрання форми укладення договору №2250752 від 04.05.2019 року за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи, проте позивачем не було підписано даний договір. Крім того, зазначив, що договір про надання позики №2250752 від 04.05.2019 року містить ознаки кредитного договору, а тому має укладатись у письмовій формі. Позивач посилався на те, що сума заборгованості складає 12462,41 грн., однак відповідач не надано пояснень щодо нарахування заборгованості за відсотками. Розмір нарахованих відсотків перевищує розмір заборгованості за кредитом. Просив суд визнати недійним договір №2250752 від 04.05.2019 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Алекс Кредит». Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26.02.2021 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.04.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 27.05.2021 року до суду від відповідача ТОВ «Алекскредит» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір. Позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Позичальник стверджує у договорі, що укладаючи договір, він уже ознайомлений з правилами надання кредиту ТОВ «Алекскредит», тобто до підписання договору позивачу була надана вся інформація про умови кредитування. На підставі даного договору позивачу 04.05.2019 року на картковий рахунок перераховано 6000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до закінчення строку дії договору - 20.05.2019 року. У подальшому було укладено 2 додаткові угоди, відповідно до умов яких строк дії договору було продовжено до 09.07.2019 року. Також посилались на те, що твердження позивача про недодержання письмової форми правочину спростовується умовами договору, відповідно до яких встановлено, що договір укладений у відповідності до вимог ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. Крім того, на самому договорі міститься підпис позивача за допомогою одноразового ідентифікатору. Зазначене свідчить про те, що між сторонами був укладений договір про надання кредиту №2250752 у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому всі твердження позивача свідчать про намагання ухилитися від виконання ним взятих на себе кредитних зобов`язань. Крім того зазначив, що кредитор не є позивачем по даній справі, не надавав розрахунок заборгованості як позивач та предмет розгляду справи не стягнення заборгованості, а тому про що саме зазначає позивач щодо розміру суми заборгованості в своїй позовній заяві для відповідача є незрозумілим. У зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 травня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Алекскредит» укладено договір про надання кредиту №2250752, за умовами якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в сумі 6000 грн. строком на 16 днів, дата повернення кредиту - 20 травня 2019 року. Згідно додаткової угоди від 20.05.2019 року до договору про надання кредиту №2250752 від 04.05.2019 року, сторони дійшли згоди змінити узгоджений строк повернення кредиту до 19.06.2019 року. Згідно додаткової угоди від 19.06.2019 року до договору про надання кредиту №2250752 від 04.05.2019 року, сторони дійшли згоди змінити узгоджений строк повернення кредиту до 09.07.2019 року. Відповідно до п.1.3. договору, за договором кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі без додаткового забезпечення у розмірі та умовах, визначених цим договором, у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом й інші платежі у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України - гривні. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно норми ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За положеннями ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] укладено в письмовій формі за допомогою електронного засобу зв`язку, який підписано сторонами з використанням одноразового ідентифікатора. За приписами частин 1, 3-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. До відносин споживчого кредитування Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно частин 1, 2 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Положеннями частини 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору;д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Згідно пункту 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно положень частин 1, 6 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Позивачем 04 травня 2019 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором PS2250752 було підписано паспорт споживчого кредиту, інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), у якому серед іншого наявні відомості про кредитодавця ТОВ «Алекскредит», основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зазначено тип, суму кредиту 6000 грн., строк кредитування 16 днів, мету отримання кредиту - вирішення власних фінансових потреб; міститься інформація щодо процентної ставки і розмір пені: базова процентна ставка за один день користування кредитом - 1,7%, акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,45%, спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодження строку повернення кредиту ( у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) - 3%, пеня за один день користування кредитом поза узгодженого строку повернення кредиту - 0%, орієнтовна сукупна вартість кредиту в межах узгодженого строку повернення кредиту складає - 7392 грн.. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до п.7.2. кредитного договору, позивач підтвердив, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим договором та https://alexcredit.ua/umovi, повністю розумує, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись своїх обов`язків та виконувати їх. Згідно п.7.3. кредитного договору, сторони підтверджують, що даний електронний договір, всі додатки до нього, додаткові угоди, правила мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені у письмовій формі. Відповідно до п.7.10. сторони погодили, що договір укладається в електронній формі на сайті кредитодавця https://alexcredit.ua згідно зі ст.207,639 ЦК України та зі застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Підписання позичальником цього договору відбувається шляхом акцептування оферти, яка відповідно до п.2.25. https://alexcredit.ua/umovi містить усі істотні умови договору, зразок факсимільного відтворення аналога позичальника щодо включення до цього договору інформації щодо наявності кредитного посередника, прізвище, ім`я, по батькові позичальника, типу кредиту, мети отримання кредиту, порядку та умови надання кредиту, загальний розмір кредиту, узгодженого строку повернення кредиту. Акцептування оферти здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та комбінацією логіну та пароля особистого кабінету позичальника. Зміст оспорюваного кредитного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення процентів, права та обов`язки сторін, порядок повернення кредиту, сплати процентів, відповідальність сторін, порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договору, графік сплати платежів. Отже, укладений між сторонами спірний правочин містить всі істотні умови договору. Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився з ними, підписавши кредитний договір 04 травня 2019 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором PS2250752 . Відповідно положень частин 9, 10 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Позивачем суду не надано жодних доказів, що він звертався до відповідача до укладення кредитного договору з будь якими запитами стосовно надання інформації за спірним правочином, у тому числі доказів таких звернень після укладення договору з вимогами про припинення порушень з боку відповідача, якщо позивач вважає, що його права порушені, та/або із заявами про приведення договору у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, чи заявами про відкликання своєї згоди на укладення кредитного договору у порядку визначеному ст. ст. 9, 15 Закону України «Про споживче кредитування». Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З урахуванням наведеного, суд вважає, що ТОВ «Алекскредит» не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг, а також права позивача, як споживача щодо можливості ознайомитись з умовами кредитного договору. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно частин 1, 2, пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)». Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до графіку платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору, загальний розмір процентів за користування кредитом становить 1392 грн. Проценти є платою за користування кредитними коштами, які сплачуються у межах строку кредитування, їх розмір визначається за домовленістю сторін правочину, тому такі умови не є компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За правилами частини 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. пунктом 1.12 кредитного договору обумовлено, що максимальна сума неустойки ( пені, штрафу), що може бути нарахована кредитодавцем не може перевищувати 50% від загальної вартості кредитьу, що становить за цим договором 3816 грн.. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Отже, умови кредитного договору, якими передбачено сплату позичальником штрафу за невиконання зобов`язань, містять обмеження щодо розміру такої неустойки, що відповідає вимогам пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, відповідно п. 7.5.5. кредитного договору, позивач надає згоду кредитодавцю на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отримання з метою надання кредиту в межах, визначених законодавством. Повідомлений про мету обробки кредитодавцем персональних даних позичальника ( будь - яка інформація про фізичну особу, в тому числі, але не включно, інформація щодо прізвища, імені, по батькові, інформація, яка зазначена в паспорті ( або іншому документі,що посвідчує особу), реєстраційний номер облікової картки платників податків, громадянство, місце проживання або перебування, місце роботи, посади, номери контактних телефонів/факсів, адреса електронної пошти, тощо), а саме: оцінка фінансового стану позичальника та його спроможність виконати зобов`язання за договором, а також захист своїх прав та інтересів. За нормою ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Положеннями ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» серед іншого визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідні документи з персональними даними позичальника необхідні для укладення кредитного договору з банківською (фінансовою) установою. За правилами частин 2, 3, 4 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування», у разі ненадання споживачем документів чи відомостей про себе та свій фінансовий стан, що вимагаються законодавством або внутрішніми документами кредитодавця, кредитодавець має право відмовити такому споживачу в укладенні договору про споживчий кредит. Інформація про споживача, отримана кредитодавцем або кредитним посередником у зв`язку з укладенням, виконанням та припиненням договору про споживчий кредит, може бути передана третім особам без згоди споживача лише у випадках і порядку, передбачених законом. Кредитодавець та кредитний посередник несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом. Позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачем законодавства стосовно використання персональних даних позивача. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні, до укладення спірного правочину позивач був ознайомлений з умовами кредитування, суду не доведено введення відповідачем позивача в оману щодо істотних умов договору, позивач погодився на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення позивача на отримання кредиту було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства. Отже, позов не підлягає задоволенню, оскільки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір позивачем в дохід держави не сплачувався та судових витрат у даній справі учасниками судового розгляду не заявлялось. Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed