Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "БТА Банк", звертаючись з позовом до суду, просило звернути стягнення на Предмет іпотеки за Договором іпотеки посвідчений 07.11.2007 року Ковальчуком С.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 5612з, а саме на квартиру [ADDRESS] - за ціною 716 040,25 без ПДВ, що належить в частині ? [PERSON], в частині 2/4 [PERSON], в частині ? [PERSON] шляхом набуття права власності Публічним акціонерним товариством "БТА Банк" в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором № 146/09 від 07.11.2007р., припинити право власності [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на ? частину квартири [ADDRESS], припинити право власності [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на 2/4 частини квартири [ADDRESS], [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на 1/4 частини квартири № 122, загальною площею 69,30 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], визнати за Публічним акціонерним товариством "БТА Банк" право власності на квартиру [ADDRESS]; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, надавши пояснення,що викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі виклавши свої заперечення в письмовому вигляді, які містяться у матеріалах справи. Представник третьої особи в судовому засіданні просила прийняти рішення згідно чинного законодавства, та заперечувала щодо задоволення позову, так як це сеперечить інтересам дитини. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «БТА Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерним товариством «БТА Банк», у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи) та [PERSON], відповідачем по справі, було укладено Кредитний договір № 146/09. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Кредитного договору, Банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 161 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язувався своєчасно повернути наданий кредит, сплатити нараховані проценти, а також виконати інші зобов'язання передбачені кредитним договором. Згідно п. 2.1, 2.2 кредитного договору, кредит надано на строк з 07.11.2007р. по 07.11.2027р. включно для придбання нерухомості, а саме земельної ділянки для садівництва площею 0,1045 га, кадастровий номер [NUMBER] та садового будинку [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 07 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "БТА Банк" та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., зареєстрований у реєстрі за № 5612з. Виходячи із договору іпотеки, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку Публічному акціонерному товариству "БТА Банк" квартиру [ADDRESS]. При укладанні договору іпотеки, ПАТ "БТА БАНК" - іпотекодержатель, та [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійшли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, а також визначили, що Банк на свій розсуд вибирає один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.6.2.1, 6.2.2, 6.2.3. Договору іпотеки). Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство "БТА Банк" посилається, як на підставу звернення стягнення на предмет іпотеки, на порушення з боку Позичальника, яким виступає відповідач [PERSON], зобов'язань по кредитному договору щодо своєчасного сплати основного кредиту та процентів за користування коштами, у зв'язку з чим станом на 11 жовтня 2012 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 395 210,41 доларів США та 3 893 242,61 грн. штрафних санкцій, що всього разом 7 052 159,41 грн., яка включає: строкову заборгованість за кредитом - 243 133,46 доларів США, що еквівалентно 1 943 365,75 грн.; прострочену заборгованість за кредитом - 15120,77 доларів США, що еквівалентно 120 860,31 грн.; строкову заборгованість за сплатою процентів - 483,92 доларів США, що еквівалентно 3867,97 грн.; прострочену заборгованість за сплатою процентів - 136 472,26 доларів США, що еквівалентно 1 090 822,77 грн.; пеню нараховану за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 3 824 057,61 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів - 69185,00 грн. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2011 року, за яким позов Публічного акціонерного товариства "БТА Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Судом присуджено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "БТА Банк" суму заборгованості за кредитним договором №146/09 від 07 листопада 2007 року у розмірі 4 765 947 грн. 12 коп. та судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн., а всього - 4 767 767 грн.12 коп. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товириства "БТА Банк" про розірвання кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2011 року, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "БТА Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "БТА Банк" про розірвання кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії залишено без змін. Відповідно до п.6.2.3.1 Договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності та сторони домовились, що кандидатура незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. Згідно Висновку про ринкову вартість предмета іпотеки, який складеного 14.11.2012 року суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "АКО ЕКСПЕРТ", ринкова вартість предмета іпотеки на дату оцінки (без ПДВ) становить 716 040,25 грн., що еквівалентно 89 583,42 долари США. (а.с.34) Як роз'яснено у пункті 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З огляду на викладене, та враховуючи той факт, що договір іпотеки, який укладено між сторонами даного спору, містить застереження про право іпотекодерджателя звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок виконання зобов'язання за основним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" і зареєструвати право власності на предмет іпотеки, у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язання за основним договором, та виходячи з аналізу змісту норм ст. 16 ЦК України ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", можна зробити висновок про те, що передбачені законом позасудові способи реалізації прав іпотекодержателя не виключають можливості захисту його права у судовому порядку при наявності такого застереження. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване у ст.39 цього Закону. Відповідно до ст.39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, як передбачено положеннями ст.39 Закону України "Про іпотеку", так і безпосередньо зазначено у договорі іпотеки від 07 листопада 2007 року, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом. Відповідно до ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. 3гідно даних , які викладені у довідці Житлової ремонтно - експлуатаційної організації № 409 від 09 січня 2013 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с.68) Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщенні, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно до жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статі 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку вставленою частиною третьою цієї статі. Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Звертаючись з позовом до суду з вимогою про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири№122 в будинку №27 по вулиці Микитенка в місті Києві, ПАТ "БТА Банк" не надав належних та допустимих доказів, які мали свідчити про дотримання позивачем порядку виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку, повернення якої забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, що передбачений ч.4 ст.109, з урахуванням вимог ст. 132-3 Житлового кодексу УРСР. Разом з тим, обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть спричинити тільки такі дії наймача або членів його сім'ї, що полягають у зловживанні ними своїми правами або неналежному виконанні покладених на них обов'язків і безпосередньо порушують права та законні інтереси інших осіб. Таким чином, якщо особа втрачає право на користування житлом без вчинення винних дій, вона має право на захист з боку держави. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "БТА Банк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності на предмет іпотеки, визнання прав власності на об'єкт іпотеки та виселення є та таким, що підлягає частковому задоволенню. Виходячи із положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Підсумовуючи вищевикладене та

Outcome: partial