Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

10.05.2018 [PERSON] звернувся до Корольовського районному суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просить: скасувати наказ філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" за №82-ос від 28.03.2018 "Про звільнення [PERSON] "; поновити його на роботі у філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція"; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі встановленому на дату винесення судом рішення і моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.; допустити негайне виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного строку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 19.11.1992 він працював на Житомирському телебаченні. Відповідач ПАТ "НСТУ" є правонаступником Житомирського облтелерадіооб`єднання, Житомирської державної телерадіокомпанії та Національної телекомпанії України. Відповідно до наказу №24-ос від 05.05.2017, його переведено на посаду режисера І категорії відділу програмування та випуску творчо-виробничого об`єднання телевізійних програм філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція", де він і працював до звільнення. Наказом №82-ос від 28.03.2017 його з 30.03.2018 із займаної у філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" посади було звільнено, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, та у зв`язку із ознайомленням його з усіма вакантними посадами, які були чи з 'явились у ПАТ "НСТУ" в період проведення процедури вивільнення, обранням ним посади, яку він не може обіймати - головного режисера, за рішенням Комісії, відмовою від запропонованих йому інших відповідних до наявної у нього спеціальності та кваліфікації вакантних посад та відмовою від інших запропонованих йому вакантних посад у ПАТ «НСТУ», які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку [PERSON] зміг би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи і стан здоров`я, у порядку, передбаченому ч.3 ст.19-2 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки звільнення з підстав визначених у п.1, 2, 6 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Крім того, відповідно до наказу №82-ос від 28.03.2018 "Про звільнення [PERSON] ", його звільнено у період тимчасової непрацездатності, всупереч протокольного рішення Профспілкового комітету «Профспілки працівників суспільного мовлення Житомирщини» філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" від 13.03.2018, постанови Президії Федерації профспілок Житомирської області та постанови Президії обласної організації профспілки працівників культури від 14.03.2018 №01/32. Відповідачем не враховано, що позивач має переважне право на залишення на роботі, оскільки є працівником з тривалим, безперервним стажем роботи на даному підприємстві (25 років), має високу кваліфікацію і продуктивність праці (вищу освіту), є діючим членом Національної спілки журналістів України, інвалідом 2 групи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, дружину [PERSON] , яка знаходиться у декретній відпустці (т.1 а.с.37). Ухвалою судді від 17.05.2018 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання (т.1 а.с.39). 18.09.2018 ПАТ «НСТУ» до суду подано відзив на позов (т.1 а.с.51-56), де товариство не визнає позовні вимоги посилаючись на те, що 21.12.2017 правлінням ПАТ "НСТУ" прийнято рішення про затвердження та введення в дію з 02.04.2018 нової структури та штатного розпису ПАТ "НТСУ" і на його виконання видано наказ ПАТ "НСТУ" від 21.12.2018 №469 "Про організацію заходів, пов`язаних із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) у ПАТ "НСТУ". Відповідачем здійснено усі необхідні заходи для дотримання процедури змін в організації виробництва та праці, зокрема створені відповідні комісії з визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє звільнення з роботи, опрацьовано особові справи працівників на наявність переваг в залишенні на роботі, надано усім філіям перелік вакантних посад в ПАТ "НСТУ", комісією персонально повідомлено працівників про майбутнє скорочення з одночасним ознайомленням з переліком усіх наявних в ПАТ "НСТУ" вакантних посад. 10.01.2018 позивач ознайомлений з зазначеним рішенням правління ПАТ "НСТУ" від 21.12.2017 та змістом наказу від 21.12.2017 №469 "Про організацію заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці ПАТ "НСТУ", що підтверджується протоколом засідання комісії по переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє звільнення з роботи працівників філії від 10.01.2018 №3. Комісією надано позивачу письмове попередження про наступне вивільнення від 10.01.2018, яким запропоновано обрати посаду згідно з переліком вакантних посад у ПАТ "НСТУ", від підпису та ознайомлення [PERSON] відмовився, про що складено відповідний акт. 21.03.2018 комісією повторно здійснено спробу ознайомити позивача з переліком наявних в ПАТ "НСТУ" вакантних посад станом на 15.03.2018. Однак, оскільки позивач був тимчасово непрацездатним і був відсутнім на робочому місці, то він повідомив працівнику відділу кадрів філії про те, що він хоче бути переведеним на посаду «головного режисера». Зазначає, що 21.03.2018 на засіданні комісії у філії ПАТ "НСТУ", враховуючи інформацію з особової справи [PERSON] , було встановлено, що позивач не може бути переведений на обрану ним посаду, оскільки його кваліфікація не є відповідною для заняття вказаної посади. Рішення профспілкових органів про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору із позивачем, відповідачем визнані необґрунтованими, не достатньо аргументованими та такими, що не врахували фактичних обставин. Протокольною ухвалою суду від 07.11.2018, задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача письмових доказів, а саме: штатного розпису філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція", введений в дію з 02.04.2018 та переліку вакантних посад у ПАТ «НСТУ» і відокремлених структурних підрозділах ПАТ «НСТУ» станом на 15.03.2018 (т.1 а.с.105). Ухвалами судді від 23.06.2020, 07.10.2020 та 16.11.2020 клопотання відповідача про участь його представника у судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні за змістом письмовим поясненням, викладеним у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 19.11.1992 [PERSON] працював на різних посадах в Житомирській державній телерадіокомпанії, що підтвердилось даними трудової книжки [PERSON] (т.1 а.с.7). У зв`язку з перетворенням з 19.01.2017 Національної телекомпанії України в Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України», філія Національної телекомпанії України «Житомирська регіональна дирекція» перейменована у філію ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція". А тому, з 01.06.2017 позивача було переведено на посаду режисера І категорії відділу програмування та випуску творчо-виробничого об`єднання телевізійних програм філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція". Відповідно до протоколу №32 засідання правління ПАТ "НСТУ" від 21.12.2017, правлінням було прийнято рішення про затвердження та введення в дію з 02.04.2018 нової структури та штатного розпису ПАТ "НСТУ", в тому числі в Житомирську регіональну дирекцію (т.1 а.с.58-61). На виконання вказаного рішення, 21.12.2017 ПАТ "НСТУ" видано наказ №469 "Про організацію заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) у ПАТ "НСТУ", згідно з яким зобов`язано виконавчого директора та керівників відокремлених структурних підрозділів філій не пізніше ніж за три місяці до запланованих звільнень надати первинним профспілковим організаціям Центральної дирекції та філій інформацію щодо заходів, пов`язаних із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) разом з інформацією про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може торкнутись та провести відповідно до чинного законодавства вивільнення працівників філії у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату та чисельності працівників; визначити працівників, посади яких скорочено та, відповідно, які підлягають звільненню, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення чисельності і штату); не пізніше двох місяців попередити про наступне вивільнення кожного працівника персонально під особистий підпис; одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівнику вакантні посади; у разі відмови працівників від переведення на запропоновані вакантні посади або у разі відсутності вакантних посад, здійснити усі необхідні дії по звільненню таких працівників відповідно до чинного законодавства (т.1 а.с.62-63). 26.12.2017 виконавчим директором ПАТ "НСТУ" скеровано лист №02-18/4533 первинній профспілковій організації ПАТ "НСТУ" Житомирській обласній організації Профспілки працівників культури України, в якому повідомлено про проведення змін в організації виробництва і праці, а саме, скорочення штату та чисельності працівників філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" (т.1 а.с.64). Листом від 05.01.2018 за №02-18/15-1 виконавчим директором ПАТ "НСТУ" надано керівникам структурних підрозділів (філій) перелік вакансій станом на 05.01.2018 у Центральній дирекції ПАТ "НСТУ" та філіях ПАТ "НСТУ" (т.1 а.с.78). Наказом філії ПАТ "НСТУ" №1 від 05.01.2018 "Про створення комісії та організацію заходів у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці" (скорочення штату та чисельності працівників на виконання рішення правління ПАТ "НСТУ" (протокол від 21.12.2017 №32), наказу ПАТ "НСТУ" від 21.12.2017 №469 створено комісію, яка у строк до 12 січня 2018 року повинна ознайомити працівників філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" під особистий підпис щодо змін в організації виробництва і праці (скороченням штату і чисельності працівників), запропонувати працівникам наявні в ПАТ "НСТУ" (центральної дирекції та філіях) вакантні посади, довести до відома працівників, що у разі відмови від переведення на запропоновані вакантні посади вони будуть звільнені на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.77). Так, на підтвердження доводів про дотримання порядку процедури попередження та наступного звільнення [PERSON] з посади, представник відповідача пояснив, що попередження про майбутнє звільнення з роботи [PERSON] відбулося 10.01.2018 шляхом представлення Комісією [PERSON] персонального письмового повідомлення про наступне вивільнення після закінчення 2-х-місячного терміну з моменту одержання цього письмового попередження, в якому містилося посилання на лист Центральної дирекції ПАТ «НСТУ» про перелік наявних вакантних посад від 05.01.2018 №02-18/15-1, що на думку представника відповідача було достатнім для того, що б вважати, що [PERSON] ознайомлено з переліком вакантних посад , які були вільними станом на 05.01.2018. Разом з тим, позивач пояснив, що 03.01.2018 відбулись збори трудового колективу, на яких про майбутнє вивільнення і пропонування вакантних посад не оголошувалося, ніякого персонального попередження про наступне вивільнення від 10.01.2018 він не підписував і не міг підписувати, оскільки такий документ відповідач йому не надавав; жодної посади відповідач йому не пропонував; повідомив суду, що в разі, якщо б відповідач запропонував йому іншу вакантну посаду, він би погодився на переведення на таку посаду, оскільки мав бажання продовжувати працювати та є єдиним членом в родині, який мав заробіток, мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей та дружину, яка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-х-річного віку. З протоколу №3 від 10.01.2018 засідання комісії по переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє звільнення з роботи працівників філії вбачається, що позивач не отримував письмове персональне попередження про майбутнє вивільнення (т.1 а.с.82). Крім того, вказаний протокол не містить інформації й про те, що [PERSON] запропоновано вакантні посади згідно визначеного переліку вакантних посад від 05.01.2018 №02-18/15-1 і те, що від запропонованих вакансій останній відмовився. Листом від 15.03.2018 за №02-18/713 виконавчим директором ПАТ "НСТУ" надано керівникам структурних підрозділів (філій) перелік вакансій станом 15.03.2018 у ПАТ "НСТУ". Як вбачається з додатку до листа ПАТ "НТСУ" від 15.03.2018 №02-18/713, в структуру та штатний розпис відокремлених структурних підрозділів ПАТ "НТСУ" з 02.04.2018 у філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" вводяться наступні посади: керівництво: головний інженер, провідний бухгалтер, адміністратор філії; ТО Бюро новин: телеоператор, ТО "Ранок": телеоператор, редактор, відділ технічного забезпечення мовлення: 2 посади провідного інженер (т.1 а.с.144-151). Наказом №82-ос від 28.03.2018 [PERSON] звільнено з посади режисера 1 категорії відділу програмування та випуску творчо-виробничого об`єднання телевізійних програм 30.03.2018, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, згідно п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.8-9). Представник відповідача посилався на те, що 10.01.2018 комісією (адреса: м.Житомир, вулиця Театральна, 7) запропоновано позивачу отримати персональне письмове попередження про майбутнє вивільнення, однак позивач відмовився розписатися в його отриманні, про що складено акт від 10.01.2018 (т.1 а.с.81). В подальшому, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON] , а саме перебуванням його на стаціонарному лікуванні, 21.03.2018 комісією в телефонному режимі було повідомлено позивача про наявні вакантні посади у ПАТ «НСТУ». Однак [PERSON] вказав про його намір претендувати на посаду головного режисера творчо-виробничого об`єднання "Бюро телерадіо новин» філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція". Зазначені пояснення представника відповідача суд оцінює критично, оскільки судом встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" від 01.02.2018 №24-вк у період часу з 27.02.2018 по 18.03.2018 перебував у щорічній відпустці. З наданих відповідачем належним чином завірених копій листків непрацездатності серії АДМ № 534289 та № [NUMBER] і виписного Епікризу із медичної карти №7039 від 29.03.2018, які досліджені судом, вбачається, що позивач в період часу з 16.03.2018 по 13.04.2018 перебував на лікарняному, оскільки проходив стаціонарне лікування в КУ «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського». Допитаний в залі суду свідок [PERSON] , який станом на 10.01.2018 та на дату звільнення [PERSON] (30.03.2019) виконував обов`язки голови Профспілкового комітету «Профспілки працівників суспільного мовлення Житомирщини» філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" показав, що акт про відмову в ознайомленні та підписанні персонального письмового попередження про наступне вивільнення працівників щодо [PERSON] від 10.01.2018 та персональне письмове попередження про наступне вивільнення [PERSON] від 10.01.2018, режисера 1 категорії відділу програмування та випуску творчо-виробничого об`єднання телевізійних програм, було ним підписано не 10.01.2018, а в період часу з 10 (десятого) по 14 (чотирнадцяте) травня 2018 року без присутності [PERSON] , в кабінеті начальника відділу кадрів [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2018 профспілковий комітет профспілки працівників суспільного мовлення Житомирщини філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" відмовив у наданні згоди на розірвання трудового договору з заступником голови профспілки [PERSON] , оскільки він є інвалідом 2 групи, має вищу гуманітарну освіту за фахом, його трудовий стаж в ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" складає більше 25 років, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина, яка перебуває у декретній відпустці (т.1 а.с.88-89). Наказом №87-ос від 16.04.2018 «Про внесення змін до наказу філії від 28.03.2018 №82-ос «Про звільнення [PERSON] », [PERSON] відповідачем було продовжено щорічну відпустку на 3 календарні дні з 14.04.2018 до 16.04.2018 включно без особистої заяви [PERSON] , та внесено зміни до п. 1 наказу філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" від 28.03.2018 №82-ос «Про звільнення [PERSON] », а саме відповідачем було змінено дату звільнення позивача, зокрема з «30 березня 2018 року» на «16 квітня 2018року». В подальшому, зважаючи на те, що 16.04.2018 [PERSON] продовжував бути на лікарняному, наказом філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" від 17.04.2018 №89-ос дата звільнення [PERSON] була змінена з «16.04.2018 року» на «17 квітня 2018 року». Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо наявності на його думку беззаперечного доказу в обґрунтування відмови [PERSON] від переведення на інші вакантні посади, а саме, акту про повідомлення щодо наявних вакантних посад ПАТ «НСТУ» від 21.03.2018, відповідно до змісту якого посадовими особами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] начебто 21.03.2018 о 10.25 год. в телефонному режимі повідомили [PERSON] про наявні вакантні посади у ПАТ «НСТУ» та те, що [PERSON] вказаних осіб повідомив про намір претендувати лише на посаду головного режисера творчо-виробничого об`єднання «Бюро телерадіо новин» філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція". З матеріалів справи вбачається, що листом ПАТ «НСТУ» від 15.03.2018 №02-18/713 до філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" було доведено про введення до штатного розпису філії з 02.04.2018 додаткових посад: головного режисера, провідного бухгалтера, адміністратора, телеоператора ТО «Бюро новин», телеоператора ТО «Ранок», редактора ТО «Ранок» та двох посад провідного інженера відділу технічного забезпечення мовлення. Тобто, вказані додаткові посади були введені до штатного розпису філії в період тимчасової відсутності на роботі позивача. Суд не приймає як доказ акт про повідомлення щодо наявних вакантних посад ПАТ «НСТУ» від 21.03.2018, оскільки з цього акту не вбачається, які саме посади відповідачем було запропоновано [PERSON] , тобто додаткові, які введені до штатного розпису філії після 15.03.2018 чи ті, що були доведені до філії, як вакантні, раніше, тобто до 15.03.2018. Відповідачем не доведено суду й того, що [PERSON] пропонувалися не лише посади в філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція", а в цілому в ПАТ «НСТУ» та її регіональних філіях. Суд розцінює поведінку відповідача по відношенню до [PERSON] недобросовісною, оскільки 21.03.2018 позивач, відповідно до виписного епікризу від 29.03.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського», що не дає права відповідачу рахувати, як належне, пропонування зі слів представника відповідача, [PERSON] вакантних посад в телефонному режимі. Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник позивача та [PERSON] , 21.03.2018 зазначені в акті від 21.03.2018 посадові особи до нього взагалі не телефонували. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про не надання відповідачем доказів запропонування позивачу іншої роботи на рівнозначній посаді одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами організаційної структури та штатного розпису підприємства (скорочення чисельності штату), як того вимагає ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Жодних доказів протилежного представником відповідача не надано і в ході розгляду справи, іншими доказами не спростовано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням ст.40, 42, 42-9, 43 КЗпП України, оскільки відповідачем не було виконано свого обов`язку належним чином повідомити позивача про наступне звільнення та не враховано права позивача на переважне залишення на роботі, не запропоновано всі наявні інші рівнозначні вакантні посади одночасно з попередженням про звільнення. Стаття 43 Конституції України закріплює право, кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як наголошує ст.2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Як зазначає ст.2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог в частині поновлення його на роботі, посилається на порушення відповідачем вимог ст.40, 42 та 49-2 КЗпП України. Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч.2 ст.40 КЗпП України визначено звільнення з підстав, зазначених у п.1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як передбачено вимогами ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічна правова позиція викладена ВСУ в постанові від 01.04.2015 за результатом розгляду справи №6-40цс15. Крім того, відповідно до правових позицій, які висловлені ВСУ в постанові від 01.07.2015 у справі №6-491цс15 та в постанові від 09.08.2017 у справі №6-1264цс17, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В той же час, відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 07.11.2011 у справі №6-45цс11, поняття кваліфікації як таке, що включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення, є оціночним та визначаються у кожній конкретній справі. За вимогами п.12, ч.1, ст.1 ЗУ „Про вищу освіту" кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентність (результати навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту. Частини 1-3 ст.7 цього Закону наголошують, що Документ про вищу освіту (науковий ступінь) видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню (наукову) програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту (наукові ступені) за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва; диплом доктора наук. У дипломі молодшого бакалавра, бакалавра, магістра зазначаються назва закладу вищої освіти (наукової установи), що видав цей документ (у разі здобуття вищої освіти у відокремленому підрозділі закладу вищої освіти (наукової установи) - також назва такого підрозділу), а також кваліфікація, що складається з інформації про здобутий особою ступінь вищої освіти, спеціальність та спеціалізацію, та в певних випадках - професійну кваліфікацію. Для виявлення працівників, які користуються переважним правом на залишення на роботі, роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо. Так, судом встановлено, що позивач має вищу освіту, значний стаж роботи в засобах масової інформації (25 років), є інвалідом 2 групи, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Щодо доводів позивача про відсутність згоди профспілкового органу на звільнення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, скорочення штату або чисельності працівників, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст.39 ЗУ «Про професійні спілки», у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Відповідно до ст.252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). В аспекті положень ч.7 ст.43 і ч.6 ст.39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст.8 Конституції України, ст.3 ЦК України, ст.1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 01.07.2015 у справі №6-703 цс15. Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2018 профспілковий комітет профспілки працівників суспільного мовлення Житомирщини філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" відмовив у наданні згоди на розірвання трудового договору з членом профспілки [PERSON] , оскільки його трудовий стаж ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" складає 25 років, він є інвалідом 2 групи, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (т.1 а.с.25-26). З листа №01/32 від 14.03.2018 Федерації професійних спілок Житомирської області вбачається, що [PERSON] є працівником, який має переважне право на залишення на роботі відповідно до ч.2 ст.42 КЗпП України, тому прийнято рішення про відмову (т.1 а.с.90-91). Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що профспілковою організацією прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з наведенням правового обґрунтування такої відмови. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач при звільненні позивача з роботи не дотримався всіх норм діючого законодавства, при цьому позивача не ознайомлено з усіма вакантними посадами, які були чи з`явились в філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" у період проведення процедури вивільнення, не враховано його переважне право на залишенні на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, про що, зокрема зазначено у рішенні профспілкового комітету, що відповідно до ст.235 КЗпП України є підставою для поновлення позивача на роботі на посаді режисера 1 категорії відділу програмування та випуску творчо-виробничого об`єднання телевізійних програм філії ПАТ "НСТУ" "Житомирська регіональна дирекція" з 30.03.2018, з якої згідно наказу відповідача його було звільнено. Згідно ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п.8 розділу чотири Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», зарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про середню заробітну плату №113 від 16.04.2018, середньоденний заробіток позивача становить 217,00 грн., виходячи з наступного розрахунку. Заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становила: лютий (20 робочих днів) - 4 985,84 грн., березень 21 робочий день - 3 911,43 грн. ((4 985,84 + 3 911,43):41=217) Період, за який підлягає стягненню середній заробіток з 16.04.2018 по 11.12.2020 становить 666 робочих днів. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 666х217=144 522,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 150,02 грн. (704,80+1 445,22), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову.

Outcome: approved