Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (далі - ТОВ «Шахтобудівельна компанія») про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. В обґрунтування позову позивач послався на те, що з відповідачем по справі він знаходився в трудових відносинах з 10 квітня 1995 року, працюючи підземним електрослюсарем з повним робочим днем в шахті. Наказом № 3771-к від 17.11.2017 року він був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. 11 червня 2017 року при виконанні трудових обов'язків в результаті виникнення короткого замикання при вимірюванні напруги його було травмовано, що потягло за собою опік полум'ям електричної дуги І-ІІА-ІІВ ступені голови, обличчя, шиї, обох верхніх кінцівок S =12%n.m. термонигамеційна: опік дихальних шляхів II степені. Легкий опіковий шок. За результатами проведення розслідування нещасного випадку, були складені акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 15.08.2017 року та акт про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 15.08.2017 року. За висновком Міжрайонного травматологічного МСЕК йому була встановлена 3 група інвалідності та 60% втрати працездатності строком перегляду 16.11.2018 року; протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці та праця з механізмами, що рухаються; рекомендовано медикаментозне, оперативне лікування, медична реабілітація у реабілітаційних відділеннями санаторіїв, компресійні рукавички. Після встановлення стійкої втрати працездатності, Фондом соціального страхування йому були призначені страхові виплати. Спричинена йому моральна шкода полягає у завданні йому моральних та фізичних страждань з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя та порушенням звичайного способу життя, заподіяну моральну шкоду, просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 100000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.49). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача Соломатін С.В. позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що вимоги позивача щодо оцінки моральних страждань у розмірі 100000 грн. вважає необґрунтовано завищеними, такими, що підлягають задоволенню частково у розмірі середнього заробітку позивача. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику у справах про відшкодування морального (немайнового) збитку передбачено, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повниш бути визначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями або бездіяльністю вона заподіяна позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючі розмір шкоди, і якими доказами це підтверджується. Так, в пункті 10 акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 15.08.2017р. № 8 за формою Н-1 зазначено, що нещасний випадок стався в тому числі і з вини позивача, а саме позивач вимірював напругу в мережі 660В за допомогою мультиметру у положенні перемикача режимів 10В замість режиму виміру напруги у діапазоні 1000В, чим порушив п. 3.2.7 п. 7.6.35 ПБЕЕС (ДНАОП 0.00-1.24-98) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.02.1998р. за № 93/2533; п 12.3 і 12.4 гл. 12 розділу 7 ПТЕЕС зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1143/13017; п. 3 гл. 2 розділу 4 «Правил безпеки в вугільних шахтах» (НПАОП 10.0-1.01-10) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.06.2010р. за № 398/17693; п. 1.11 «Інструкція з охорони праці, безпечному виконанні робіт та поведінки в шахті електрослюсаря підземного» затверджена 26.12.2016р. керівником підприємства. У пункті 6 Акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку від 15.08.2017 р. за формою Н-5 також зазначено, що нещасний випадок стався в тому числі і з вини позивача. Частиною 3 статті 22 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що у разі незгоди потерпілого зі змістом акту про нещасний випадок, питання вирішується посадовцем органу державного нагляду по охороні праці, рішення якого може бути оскаржене в судовому порядку. Позивач не виразив своєї незгоди з висновками комісії про обставини, причини нещасного випадку, і змістом акту розслідування нещасного випадку відносно встановлення в тому числі і його провини в нещасному випадку, що стався, і не звертався в орган державного нагляду по охороні праці згідно ст. 22 Закони України "Про охорону праці". Статтею 237-1 передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих і зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аргументи позивача про наявність у нього моральних страждань не підтверджені документально оскільки згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями міри втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженим Наказом МОЗ України від 22.11.1995р. № 212 передбачено, що в обов'язки МСЗК входить встановлення факту спричинення моральної шкоди потерпілому (п. 1.1. п.п.п. "д" Порядку). Згідно п.3.8 Порядку висновків медичних органів як основа для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря - психіатра лікувально-профілактичної установи або ВКК або МСЗК про стрес, який отримав потерпілий в результаті трудового каліцтва або професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію або негативних проявів стану потерпілого. Висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи або ВКК або МСЗК. Враховуючи зазначене, надання матеріальної допомоги позивачу, наявність провини і самого позивача в ушкодженні здоров'я, а також відсутність висновків лікаря- психіатра лікувально-профілактичної установи, або ВКК, або МСЗК про факт моральних стражданнях, вважаємо необхідно задовольнити позовні вимоги частково, а саме у розмірі середньомісячного заробітку позивача у сумі 7165,85 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач з 10.04.1995 року працював в ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в якості учня підземного електрослюсаря на проходці, з 19.06.1995р. підземним електрослюсарем 5 розряду, 14.20.1996р. в.о. механіка гірнопрохідної ділянки, 10.11.1996р. підземним електрослюсарем 5 розряду, 01.05.2016р. підземним електрослюсарем 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, 17.11.2017р. звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України. 11 червня 2017 року о 13 годині 30 хвилин під час виконання трудових обов'язків з позивачем трапився нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок чого він отримав опік полум'ям електричної дуги І-ІІА-ІІВ ступені голови, обличчя, шиї, обох верхніх кінцівок S =12%n.m. термонигамеційна травма: опік дихальних шляхів II ступені. Легкий опіковий шок, про що 15 серпня 2017 року був складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по формі Н-1 № 8. Згідно довідки МСЕК АВ 0875446 від 16.11.2017 року позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності строком до 16.11.2018 року, протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці та праця з механізмами, що рухаються. Згідно довідки МСЕК АБ № 0047641 від 16.11.2017 року позивачу вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності з 16.11.2017 року по 01.12.2018 року, встановлено третю групу інвалідності строком до 16.11.2018 року, визначено потребу у медикаментозному, оперативному лікуванні, медичній реабілітації у реабілітаційних відділеннях санаторіїв, компресійні рукавички. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, довідками МСЕК, випискою із історії хвороби, консультаційними висновками спеціалістів, випискою з амбулаторної карти. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу у медичній та соціальній допомозі, вік позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 30000 грн. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial