Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить : здійснити поділ спільного майна подружжя ; виділити у її власність 1/2 частину квартири № 21 , що розташована за адресою: Дніпропетровська область , м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело,18; виділити у власність [PERSON] 1/2 частину квартири № 21 , що розташована за адресою: Дніпропетровська область , м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело,18 ; поділити спільно нажите майно подружжям - автомобіль марки Мазда 323, 1987 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь грошову компенсацію 25000 грн. вартості частки спільного майна у розмірі 50% ринкової вартості автомобіля. В обґрунтування свого позову вказала, что вона перебувала в шлюбі з [PERSON], відповідачем по справі, який зареєстровано 30.08.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 598. Від шлюбу мають доньку [PERSON], народжену 16.07.1998 p., батьком якої є відповідач. В період шлюбу з відповідачем, а саме, 27.04.2000 року за їхні спільні кошти, ними разом було придбано на підставі договору купівлі-продажу квартиру № 21 розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело, буд. 18, загальною площею - 71,1 кв.м та яка складається з 3-х кімнат, яка в подальшому була зареєстрована за [PERSON]. Через деякий час після придбання їхньої спільної квартири, зазначеної вище, а саме, 03.10.2000 p., позивач була зареєстрована за вказаною вище адресою, що належним чином підтверджується листом Директора ТОВ «Абонент XXI» від 04.03.2015 р. за № 67, з наданою належним чином посвідченого Особистого рахунку № 113091. Вказаний вище договір купівлі-продажу було посвідчене приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] 27.04.200 року за реєстровим номером 1082. Вказане вище також було підтверджено листом Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічного інвентаризації» від 23.03.2015 року № 193. Таким чином, дана квартира, являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її, [PERSON], власністю та власністю її колишнього чоловіка - [PERSON]. На підставі рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2015 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. На сьогоднішній день вони з відповідачем не домовились про порядок поділу набутого ними майна, як нерухомого майна, мова йде про зазначену квартиру та автомобілю марки Mazda 323, 1987 року випуску, державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АЕС 305245 від 18.02.2009 року, який до речі, також був зареєстрований за її колишнім чоловіком [PERSON], [INFO]. Зазначене вище знаходить своє підтвердження у листі, наданого Начальником центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинська, Вільногірська, Верхньодніпровського, Царичанського, Петриківського та Криничанського районів підпорядкованого УДАЇ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.03.2015 року № 232. Під час шлюбу і після його розірвання, їхнім автомобілем користується відповідач на свій розсуд та на власні потреби. Відповідно до ринкової ціни вказаного автомобіля, як спільного майна, вартість безпосередньо автомобілю складає від 42055,00 грн. до 53417,00 грн. в середньому. Надалі , 23.11.2015 року позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, а саме, крім позовних вимог за первісним позовом, позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER]) на її користь судові витрати у виді судового збору в сумі 1298 грн.60 коп., вартість послуг з надання правової допомоги в сумі 2000 грн. за участь її представника [PERSON] в судових засіданнях відповідно до Закону України "Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" . Ухвалою суду від 24.09.2015 року судом прийнято для сумісного розгляду зустрічний позов відповідача [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно. В зустрічному позові [PERSON] просить визнати об'єкт нерухомого майна - житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,7 кв.м., в тому числі житловою площею 40,3 кв.м. його, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) особистою приватною власністю, на яку не розповсюджується режим спільної власності подружжя ; визнати об'єкт рухомого майна- автомобіль марки MAZDA 323, 1987 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір білий, що зареєстрований на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серії АЕС 305245 від 18.02.2009 року ; стягнути з [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] компенсацію судових витрат на судовий процес, судовий збір в сумі 1877,13 грн., вартість послуг адвоката в сумі 3000 грн.(а.с.42-43) В обґрунтування зустрічного позову вказав, що заявлена в первісному позові ціна в 25000,00 грн. не відповідає дійсності, оскільки позивачка за первісним позовом просить виділити їй 1/2 житлової квартири яку він придбавав за спадкові кошти, а також сплатити їй компенсацію в розмірі 25000,00 грн. за автомобіль оцінивши його через вирізки газетних оголошень, що не являється доказом фактичної вартості майна у судовому процесі. Таким чином, ціна позову заявлена не правдиво, не відповідно до фактичного сплачено судовий збір , оскільки вартість 1/2 частин квартири взагалі випущена із розрахунку вартості позову, що було підставою для залишення справи без руху до усунення недоліків. Провадження відкрите, недоліки не усунуто. Він, [PERSON] мав шлюбні відносини з [PERSON] з 30.09.1997 року згідно свідоцтва про одруження серія І-КИ № 023397, запис № 598 по 20.04.2015 року згідно рішення Дніпровського районного суду про розлучення. При цьому, позивачка за первісним позовом по тексту вказує про фактичне припинення відносин з 2014 року без вказання на конкретний період, хоча згідно Акту про проживання від 18.02.2014 року виданого начальником дільниці № 6 ТОВ «Крона» (оригінал якого зберігається в архіві Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 209/970/14-ц про стягнення аліментів) фактичні шлюбні відносини припинились в січні 2014 року і вона з дочкою з того часу проживають за адресою: [INFO]. Протягом дії шлюбних відносин його колишня дружина на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобіля серія ЯАА № 603665 від 28.07.2001 року була одноособовою власницею автомобілю MAZDA 323, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] аж до моменту коли вони разом вирішили правові аспекти режиму цього майна і він купив його у неї. Вказаний автомобіль він придбав у своєї дружини в особисту власність 17.02.2009 року згідно Біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу посвідченого Українською товарною біржею за номером 865887 за участю брокерів згідно правил проведення торгів на біржі. Згідно п. 10 вказаного договору передбачено що розірвання або внесення до нього змін підлягає обов'язковій реєстрації на Українській товарній біржі, а процесуальним порядком діючого законодавства передбачено розірвання угод через судові спори але якщо позов заявлено в межах позовної давності. Таким чином, станом на цей час, угоди про розірвання цього договору посвідченого УТБ не було, до суду продавець (позивачка за первісним позовом) не зверталась, процесуальні строки закінчились, як наслідок Договір с чинним, що підтверджує його особисте право на власність автомобіля заявленого в первісному позові як ніби то спільне майно подружжя. Йому не зрозумілі претензії його колишньої дружини на належну йому квартиру, оскільки їй достеменно відомо про те, що квартиру він придбав за гроші , які сплатила йому рідна сестра за спадкове майно за померлим батьком, оскільки після такої домовленості його мати відписала на її користь заповіт на все майно. 04 червня 1996 року помер його батько [PERSON] (свідоцтво про смерть серія І-КИ№060298 від 05.06.1996 року, реєстровий запис №712), після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок по вул. Зої Космодем'янської, 67, де на момент його смерті мешкали його мати [PERSON], він і його рідна сестра [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]). Таким чином, в першій черзі спадкоємців було три особи в рівних частинах. Вони всі подали заяви про прийняття спадщини, однак в процесі оформлення дійшли згоди, що він і його сестра відмовляються від спадку за померлим батьком на користь їх матері [PERSON], в подальшому його мати залишає на користь його рідної сестри заповіт на все своє майно, а йому сестра купує квартиру. У зв'язку з тим, що його сестра з 1998 року мешкає у Російській федерації і має Російське громадянство (долучено копія її паспорту), було прийнято рішення ще до отримання матір'ю спадщини сплатити йому його частку спадку за батьком шляхом купівлі йому житлової квартири в межах вартості 30 000 грн. Оскільки на той час, він вже був одружений і мав дитину [PERSON], [INFO], то потребував поліпшення житлових умов. Його сестра два роки збирала необхідні кошти і 27.04.2000 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на його ім'я за спадкові кошти було придбано три кімнатну квартиру [ADDRESS], за ціною 29620,00 грн. Звертає увагу суду, що по тексту наданого на вивчення договору не має застереження що вона придбавається у спільну власність подружжя, а його дружина взагалі не була присутня при укладенні договору. Після зазначених вище обставин, 28.05.2002 року його мати складає заповіт на все належне їй майно на користь його сестри, оскільки вона виконала вимоги їх родинної домовленості (Заповіт від 28.05.2000 року посвідчений державним нотаріусом [PERSON], реєстровий №2-527), а 12.08.2002 року отримує свідоцтво про право на спадщину за законом на спадок за померлим батьком (копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2002 року, видане нотаріусом 3-ї державної нотаріальної контори [PERSON] С, реєстровий №1-1305). Нажаль, не може надати до суду письмовий доказ відмови від спадку на користь своєї матері, оскільки оригінал заяви зберігається в спадковій справі №3610/2002 в 3-й державній нотаріальній конторі і може бути витребуваний тільки судом. Зауважує, що момент укладання угоди купівлі - продажу на його ім'я житлової квартири як компенсації за відмову від своєї частини спадку, в угоді жодним чином не було юридично зазначено про купівлю квартири за власні особисті кошти, оскільки на момент вчинення нотаріального договору в 2000 році ще не було передбачено інструкцією про вчинення нотаріальних дій згоди на придбання одним с подружжя майна за особисті кошти, а він не придав цьому належної уваги, то виникла колізія, саме тому він змушений звернутись до суду за вирішенням цього питання по суті в позовному провадженні,оскільки вважає свої законні права та інтереси порушеними пред'явленим позовом про поділ належного особисто йому майна. Щодо вартості позову, то згідно замовлених ним експертних висновків щодо встановлення ринкової вартості майна, то автомобіль оцінено в суму 26366,51 грн., вартість цієї оцінки згідно квитанції 400 грн., квартиру оцінено у суму 160 597 грн., вартість оцінки згідно квитанції 400 грн., що разом становить 187 713,51 грн. Сплачено судовий збір в розмірі 1877,13 грн. згідно оригіналу квитанції в додатках. Сплачено гонорар адвокату за надання правової допомоги згідно договору в сумі 3000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги , послалась на обставини викладені в позховній заяві. Просить задовольнити її позовні вимоги повністю . Пояснила, що у декретній відпустці вона була з 16.07.1998 року і приблизно до 2004 року. Але в цей час вона брала підроботки. Подовжувала декретну відпустку ще на 3 роки, але в той час підробляла також . Під час декрету вона не знаходилася на утриманні чоловіка. На той час вони мешкали у квартирі її матері. Мати допомагала їм грошима, продуктами. У матері жили з часу розпису та приблизно 4 роки. Після , як вони з чоловіком мешкали окремо, чоловік її утримував. Щодо договору купівлі-продажу автомобіля на товарній біржі, то вона не пам'ятає яким чином вони укладали цей договір.Чоловік брав її документи та самостійно оформлював, вона при цьому не була присутня. Автомобіль взагалі був її особистою власністю. З родиною відповідача вони були в нормальних стосунках. Три роки вона доглядала за дитиною, потім вона рік працювала, чоловік працював. Жили у її матері . Складували гроші і купили квартиру. Про спадок свого чоловіка вона не знала , а саме конкретно яким чином вони будуть ділити спадок. При оформленні договору купівлі-продажу квартири вона не була присутня, нічого не підписувала. Заяву про дозвіл чоловіку придбати квартиру вона не писала. На даний час вона з донькою винаймає квартиру, а в їх квартирі живуть квартиранти, яких пустив відповідач. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 22.10.2015 року, в судовому засіданні пояснила, ща спірне майно було придбано за час перебування сторін у шлюбі. Оскільки вони не змогли домовитися про поділ майна , тому позивачка звернулася до суду з позовними вимогами. На даний час позивачка знаходиться у тяжкому матеріальному стані , і не має коштів придбати собі нерухоме майно. Квартира придбана у 2000 року під час їх шлюбу , в цей період придбано і автомобіль. Твердження відповідача , що він отримав від своєї сестри кошти на придбання квартири за відмову від своєї долі спадку, не підтверджується жодними доказами, тільки поясненнями відповідача. Згідно зустрічного позову, 04.06.1996 року помер батько відповідача, внаслідок чого відкрилася спадщина на будинок, в якому проживала мати та сестра відповідача. Всі вони подали заяву про прийняттря спадщини. Потім дійшли згоди і вони з сестрою відмовляються від спадшини на користь матері. В подальшому мати складає заповіт на сестру, за це сестра купує відповідачу квартиру. Сестра відповідача мешкає у Російській Федерації з 1998 року. Зі слів відповідача 2 роки збирала кошти щоб купити йому квартиру . Зауважила, що спадщину, за від мову від якої відповідач повинен був отримати від сестри гроші на спірну квартиру , відкрилася у 1996 році. Жодних підтверджень щодо наявності такої домовленості відповідачем не надано . Даний факт підтверджується тільки йолго поясненнями. Спірна квартира придбана у 2000 році, тобто під час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Непослідовність та нелогічність доводів відповідача щодо обставин , з якими він пов'язує отримання коштів на спірну квартиру. Тобто в 1996 році відкрилася спадщина і між нибито виникає домовленність. Через 2 роки після цього, в 1998 році його сестра поїхала до Російської Федерації. Даних про те, що в час придбання спірної квартира вона знаходилася в України немає. Через 2 роки в , 2000 році була придбана спірна квартира. В 2002 році складено заповіт матір'ю на все майно на сестру відповідача. Незрозумілим та необґрунтованим є такий проміжок часу від відкриття спадщини до укладання вказаного заповіту. Вказані обставни вважає вигаданими. Якби на той час відповідач хотів би продати квартиру і відбувався розподіл на той час, то застосовувалася б стаття 28 КпШС, яка є аналогією ст. 70 СК України. Крім того, позивачка на час придбання квартири працювала та своїми коштами і своїми зусиллями облаштовувала квартиру, робила поточний ремонт , як квартири так і машини, своїми коштами приймала участь у придбанні квартири . Сплачувала комунальтні послуги, робила ремонт, придбала техніку, піклувалася за дитиною. Просить задовольнити позов позивачки повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , підтримав зустрічний позов. Послався на обставини, викладені в зустрічному позові. Додатково пояснив, що мати дружини грошей не давала, не допомагали робити ремонт. Автомобіль він вирішив придбати через товарну біржу, оскільки це було простіше. Документальних підтверджень перебування на час придбання квартири його сестри немає. Його сестра 2 роки збирала гроші, потім у 2000 році привезла йому гроші - 30 000 грн. для купівлі ним квартири. Представник відповідача - [PERSON] заперечує проти основного позову, зустрічна заява подається відповідачем, оскільки вважає, що квартира та автомобіль є його особистим майном. Автомобіль було зареєстровано на ім'я позивачки. Згідно СК України якщо подружжя володіє майном у спільній частковій власності, то при продажу один одному можна продавати тільки частину того майна, яким саме володіє подружжя . Якщо майна є особистим майном подружжя, то він може продати 100 % іншому з подружжя і вона стає особистим майном іншого з подружжя. Тому, віповідач купив у своєї дружини колишньої в особисту власності 17.02.2009 року згідно біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу, посвідченого товарною біржею за участю брокерів згідно правил проведення торгів на біржі. Згідно п.10 вказаного договору , що розірвання бао внесення до нього змін підлягає обов'язковій реєстрації на українській товарній біржі , а процесуальним порядком діючого законодавства передбачено розірвання угод через судові спори , але якщо позов заявлений в межах позовної давності . Таким чином, станом на цей час, угода була в 2009 роцуі, а зараз 2015 рік, угода про розірвання цього договору , посвідченого товарною біржею не було. До суду позивачка як продавець цього майна не зверталася, щоб оскаржити цю угоду, процесуальні строки закінчилися. По- перше , щодо спільної власності на автомобіль, оскільки договором товарної біржи підтверджується підстави придбання відповідачем автомобіля. Як вбачається з того договору, дружина продала чоловікові автомобіль. Тобто, якщо це було спільним майном, то позивач могла б продати відповідачу тільки половину машини. Тому, вони вважають, що автомобіль був тільки її власністю і вона продала його, і він відповідач тільки в свою власність придбав автомобіль. Щодо квартири наполягають, що гроші на придбання квартири отриманні від відмови від прийняття спадщини. Документи, що підтверджують це є в спадковій справи та позивачка вказала, що вона не була присутня при складанні договору, не знала, що він придбає і не давала дозволу чоловікові за свої кошти придбати майно. Крім того, в договорі не вказано, що квартира придбана у спільне володіння, вважаєють що це особисте майно придбане за спадкові гроші. Станом на 25.11.2015 року Постановою Верховного Суду Україїни 6-2333цс/15 по аналогічній справі висловлено правову позицію щодо визначення порядку спільної сумісної власності на майно. В цій постанові йдеться мова про аналогічну постанову , але від 01. 07. 2015 6-612цс15. Згідно цієї постанови вказано, що відповідно до п.3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини , чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто . Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права(статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є час набуття такого майна ; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Тому заперечують проти позову, їх позиція вірна, їх позиція підтримується правовими позиціями аналогічних рішень всіх рівнів, в тому числі правовою позицією Верховного Суду України, і їх позиція щодо встановлення факту джерела майна є ключовою у вирішенні данного питання. Просить залишити позов без задоволення , задовольнити їх зустрічний позов. В судовому засіданні встановлено наступне. Сторони з 30 серпня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що вказано у свідоцтві про одруження, виданого 30.08.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.8-зворотня) Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 9) Згідно відповіді Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації " від 23.03.2015 року, згідно даних інвентаризаційної справи ОКП "ДБТІ" право власності на квартиру № 21 розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело, 18, було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2000 року, реєстр № 1082, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу. (а.с 10) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2000 року [PERSON] придбав квартиру № 21 рпозташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело, 18, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу. (а.с 61) Відповідно до\~Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності. Установлено, що спірна квартира була придбана до 1 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано\~Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР (далі\~КпШС\~УРСР). Відповідно до ст. ст.\~22,\~23,\~28 КпШС\~УРСР, ст. ст.\~16,\~17 Закону України "Про власність", ст.ст.\~112,\~118 ЦК Української РСР, що діяли на час придбання квартири, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.28 КпШС\~УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ч.1\~ст.29 КпШС\~УРСР якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Враховуючи викладене та розглядаючи справу відповідно до\~ст.11 ЦПК України\~в межах заявлених [PERSON] позовних вимог, суд вважає за можливе, розподілити майно, спільно придбане подружжям за період шлюбу, виділивши у власность [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожним із них на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Гастело 18-21. Щодо посилань відповідача за позовом про те, що спірну квартиру він придбав за гроші , які він отримав від рідної сестри за відмову від спадку не є обґрунтованим по наступним підставам. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть , виданого 05.06.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, батько відповідача за позовом [PERSON] помер 04.06.1996 року.(а.с.19). Судом досліджено в судовому засіданні матеріали спадкової справи № 370/2002 , яка відкрита після смерті [PERSON], який помер 04.06.1996 року. Так, 12.08.2002 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва проправо на спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с. 157-158) В червні 2002 року [PERSON] та [PERSON] подано заяву про відмову у прийнятті спадку після смерті батька- Назаренко М.В. на користь матері [PERSON]Ф.(а.с.158) Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину, виданого 12.08.2002 року [PERSON] отримала після смерті померлого чоловіка спадкове майно: житловий будинок за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. З.Космодім'янської, 67 та грошові внески.(а.с.65) Заповіт матір'ю відповідача за позовом [PERSON] було складено 28.05.2002 року , відповідно до якого вона заповіла все майно [PERSON] .(а.с.64) При тому, як квартира згідно договору купівлі-продажу, була придбана у 2000 році, всі дії щодо домовленостей за спадкове майно здійснювалися лише у 2002 році. Відповідачем не надано доказів отримання ним грошових коштів за відмову від своєї частки спадкового майна після смерті батька на користь сестри, окрім власних пояснень, пояснень свідків [PERSON]ІФ. та [PERSON], свідчення яких суд не може покласти як доказ при ухваленні рішення , оскільки свідки між собою є родичами та є родичами відповідача [PERSON] Також, як вбачається із свідоцтва про права на спадщину від 12.08.2002 року, вартість спадкового майна отриманого матір'ю відповідача [PERSON] склала 36 263 грн. (а.с.65), тоді як відповідач посилається на отрмиання ним від сестри грошових коштів у розмірі 30 000 грн., що майже вдвічі перевищує вартість спадкового майна . Щодо поділу спільного майна подружжя- автомобіля, то в цій частині суд застосовує норми Сімейного Кодексу України, оскільки спірне майно було придбано в 2009 році. Згідно\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до абз.1 п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог статей\~11,\~27,\~60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. В судовому засіданні встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, було придбано автомобіль МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ. Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеного українською товарною біржею, реєстраційний номер 865887 від 17.02.2009 року, [PERSON] продала належний їй на праві власності автомобіль МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ своєму чоловікові [PERSON]М.( а.с.48) Згідно відповіді начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинська, Вільногірська, Верхньодніпровського, Царичанського, Петриківського та Криничанського районів підпорядкованого УДАЇ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.03.2015 року № 23, згідно облікової комп"ютерної бази Дніпродзержинського ЦНП станом на 04.03.2015 року автомобіль МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ, свідоцтво про реєстрацію АЕС 305245 від 18.02.2009 року зареєстровано за [PERSON], [INFO], мешкає вул. Гатсело, 18-21( а.с.11) Відповідно до ч.1 ст. 64 СК України , дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонено законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об"єктом права спільної сумісної власності. Посилання відповідача та його представника на те, що на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу транспортного засобу, що [PERSON] продавала спірний автомобіль як особисте майно (що не оспорено відповідачем) , а відповідач також придбавав його як особисте майно необґрунтоване , домовленості між сторонами не було, посилання на придбання в особисту власність відповідачем автомобіля в договорі купівлі-продажу транспортного засобу відсутнє. Таким чином, з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що автомобіль МАЗДА 323 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ, придбаний сторонами у період шлюбу та є спільною сумісною власністю. Відповідно до\~ст. 63 СК\~Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України\~передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1\~ст. 70 цього Кодексу\~встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль був придбаний на ім`я відповідача під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявность правових підстав для виділення у власність сторін по 1/2 частини автомобіля , кожному. При визначення розмірі суми компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя , а саме автомобіля МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ суд в основу кладе звіт № 0054/07 від 23.07.2015 року по визначенню ринкової вартості колесного транспортного засобу МАЗДА 323, 1987 р.в., д.з. АЕ 5806 СТ, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля MAZDA 323д.з. АЕ 5806 СТ складає 26 366,51 грн.(а.с. 69-74) В задоволенні зустрічного позову [PERSON]МС. суд відмовляє повністю. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Щодо стягнення понесених [PERSON] витрат по сплаті судового збору , то в цій частині суд задовольняє вимоги позивачки частково , а саме на користь [PERSON] підлягає стягненню\~\~судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 934,81 коп.(а.с.1,148) , та витрат за надання правової допомоги в сумі 2000 грн., документально підтверджених ( а.с. 135). Повний текс рішення викладено 01 лютого 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial