Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] Добровеличківського району Кіровоградської області, на підтвердження цього має договір дарування від 30.05.2003, посвідчений нотаріусом Добровеличківської держнотконтори Кіровоградської області, Левітчук Г.Б., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1446, та зареєстрований 19.06.2003 Ульяновським міжміським бюро інвентаризації. Попереднім власником будинку був його батько [PERSON], який надав згоду на реєстрацію місця проживання відповідача за адресою будинку, яку проведено 14 березня 2001 року. В січні місяці 2013 року, забравши всі свої речі відповідач переселився до іншого будинку за номером [ADDRESS]. З того часу продовж більше двох років в будинку позивача він не проживав і не з'являвся. Факт відсутності відповідача за адресою реєстрації місця проживання підтверджується довідкою виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради, а також довідкою комісії селищної ради. Відповідач не входив і не входить до складу сім'ї позивача, не є йому родичем. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням знятися з реєстрації за адресою його будинку, проте останній далі продовжує свою пасивну поведінку, не бажає добровільно змінювати місце реєстрації шляхом подання заяви до органу реєстрації за місцем такої реєстрації, а тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, обгрунтував його обставинами викладеними в позовній заяві, просив позов задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Добровеличківський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі , проти позову не заперечує. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Добровеличківського сектора громадянства, міграції фізичних осіб УМВС України в Кіровоградській області та винести очне рішення по справі. Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Згідно з ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім"ї протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, проводиться в судовому порядку. Статтею 74 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку на підставі ст. 75 ЖК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач являється власником будинку за адресою по [ADDRESS], Кіровоградської області, а значить має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] Добровеличківського району Кіровоградської області. Зазначене підтверджується договором дарування житлового будинку від 30.05.2003, посвідченого нотаріусом Добровеличківської нотаріальної контори Кіровоградської області Левітчук Г.Б., що зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1446 та зареєстрованого 19.06.2003 Ульяновським міжміським бюро інвентаризації за № 2183/16. Відповідач [PERSON] [INFO], зареєстрований в зазначеному житловому будинку з 14.03.2001, що підтверджується домовою книгою, копія якої наявна в матеріалах судової справи (а.с. 8-9). Довідкою Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області № 1468 від 24.04.2015 підтверджено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS], але протягом двох років не проживає. Довідкою про фактично проживаючих № 46 від 22.01.2015, яка видана Добровеличківською селищною радою, підтверджено, що за адресою по [ADDRESS], Кіровоградської області зареєстровано шість чоловік [PERSON] 1982 р.н., [PERSON] (1988)., [PERSON] (2005), [PERSON] (1994), [PERSON].(2014), але фактично [PERSON] не проживає і комунальними послугами не користується протягом 2 років. Крім того в судове засідання викликаний свідок [PERSON], який надав показання, що декілька разів перебував у будинку приблизно з кінця зими 2013 за адресою по [ADDRESS], Кіровоградської області і жодного разу не зустрічав відповідача [PERSON]. Відповідача в лице свідок не знає, однак товаришуючи з представником позивача [PERSON], який проживав у даному будинку, близько 10 разів навідувався і ніяких незнайомих осіб не зустрічав. Свідок [PERSON], яка є дружиною представника позивача повідомила, що з березня 2013 року по сьогодні кожного дня навідувалась до будинку однак відповідач [PERSON] не проживав і до будинку не являвся. Враховуючи, що представник позивача бажає викупити даний будинок то позивач [PERSON] дозволив [PERSON] та [PERSON] користуватися будинком та прилеглою до нього територією. Також суд бере до уваги пояснення представника позивача, що відповідач фактично не має наміру проживати у житловому будинку за адресою [ADDRESS] Кіровоградської області, оскільки [PERSON] забравши всі свої речі переселився до іншого будинку по [ADDRESS] . Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Згідно з п. 7 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї понад шість місяців також у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання. Таким чином при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналізуючи зібрані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності суд дійшов висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин підлягає задоволенню повністю, поскільки позивачем доведено належними та допустимими по справі доказами, що саме відповідач з січня 2013 року не проживає в будинку, не приймає участі у витратах на його утримання, у зв'язку з його проживанням в іншому будинку за іншою адресою починаючи приблизно з 2013 року і відповідно втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності його понад шість місяців. Згідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвержені судові витрати. Судові витрати понесені позивачем документально підтвержені(а.с.1), а тому вони підлягають стягненню з відповідача в сумі 243,60 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: approved