Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У січні 2017 рокуТовариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21.11.2007 року [PERSON] (надалі - Відповідач, Позичальник) уклав з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», (надалі - Банк) Кредитний договір № 11255554000 (надалі - Кредитний договір).Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредит у сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США, що еквівалентно 50500 (пятсот п'ять тисяч, 00) гривень, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором № 11255554000 від 21.11.2007 року виконав в повному обсязі. Представник позивача зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 11372458000 від 21.11.2007 року, Відповідач та Банк, уклали Іпотечний договір (надалі Іпотечний договір) від 21.11.2007 року.Відповідно до умов Іпотечного договору, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON]. Цей договір посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Зареєстровано в реєстрі за №2205 (далі - Предмет іпотеки).12.12.2011 року Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» (далі - Позивач), відповідно до Договору факторингу № 1 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до Відповідача за зобов'язаннями по кредитному договору №11255554000 від 21.11.2007 року та Іпотечним договором від 21.11.2007 року. Представник позивача зазначив, що в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 13.12.2016 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 138 921,16 (сто тридцять вісім тисяч дев'ятсот двадцять один,16) доларів США, що еквівалентно 3 635 723,60 (три мільйона шістсот тридцять п'ять тисяч сімсот двадцять три, 60) гривень (за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку), а саме:заборгованість по основній сумі кредиту 97 220,60 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 р. року складає - 2 544 372,86 грн.; заборгованість за процентами - 41 700,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 р.. року складає - 1 091 350,74 грн.; заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 гривень. Представник позивача зазначив, що так, відповідно до звіту про оцінку заставленого майна, а саме квартири [ADDRESS] що належить [PERSON], складеного суб'єктом оціночної діяльності, ринкова вартість об'єкта оцінки становить 343 200,00 (триста сорок три тисячі двісті, 00) гривень. У зв'язку вищезазначеною заборгованістю, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру [ADDRESS], та визнати за ТОВ «Кей-Колект» право власності на квартиру [ADDRESS]. 20 січня 2017 року ухвалою суду провадження у справі відкрито. 18 травня 2017 року ухвалою суду справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 17 січня 2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 12 березня 2018 року продовжено розгляд справи. Представник позивача в призначене судове засідання з'явився. Позов підтримав тап просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16. Судом встановлено, що предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Судм встановлено, що позивач не довів належними та допустими доказами законні підстави щодо задоволення позову, та обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповдає вимогам законодавства,про що неоднаразово наголошував Верховний Суд України Осквільки , розділом 4 вищезазначеного договору іпотеки врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору, продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки передбачено лише на підставі укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Отже, за змістом умов іпотечного договору задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а за рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 вищевказаного Закону. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити.

Outcome: dismissed