Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що 16 лютого 2016 року [PERSON] керуючи автобусом марки «БАЗ А079», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Городоцькій у напрямку виїзду за межі м. Львова, біля буд. №210, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06 березня 2013 року, а саме: Р.1.п.1.5, Р.2 п.2.3 п.п. "б" і "д", Р.8 п.8.7.3 п.8.10, Р.12 п.12.3 та Р.18 п.18.4 ПДР України, здійснив наїзд на неї, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] заподіяв їй моральну шкоду, оскільки вона 2 місяці перебувала на стаціонарному лікуванні, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя, зокрема, допомога сторонніх. Під час здійснення на неї наїзду [PERSON] працював у відповідача та виконував свої трудові обов`язки, а відтак, саме відповідач повинен відшкодувати завдану шкоду. Просить стягнути з відповідача на її користь 100000,00 грн. моральної шкоди. Відповідачів належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду 03 травня 2019 року, 07 червня 2019 року. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня 2017 року 16 лютого 2016 року [PERSON] керуючи автобусом марки «БАЗ А079», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Городоцькій у напрямку виїзду за межі м. Львова, біля буд. №210, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06 березея 2013 року, а саме: Р.1.п.1.5, Р.2 п.2.3 п.п. "б" і "д", Р.8 п.8.7.3 п.8.10, Р.12 п.12.3 та Р.18 п.18.4 ПДР України, здійснив наїзд на позивача [PERSON] , в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження. Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з трудовим контрактом від 29 травня 2015 року [PERSON] на момент здійснення наїзду на позивача [PERSON] працював водієм автобуса ТзОВ «УСПІХ БМ» та виконував свої трудові обов`язки. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Крім того, суд враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, згідно якої, аналіз норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (правова позиція, викладена). Своїми діями [PERSON] заподіяв моральну шкоду позивачу, оскільки [PERSON] внаслідок дій [PERSON] потребувала тривалого лікування, докладала додаткові зусилля для організації нормального життя, зазнала моральних стражданнь через порушення установленого способу життя, нормальних умов життя, однак, [PERSON] спричинив дану шкоду позивачу під час виконання ним своїх трудових обов`язків, будучи працівником ТзОВ «УСПІХ БМ», а відтак, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 100000,00 грн. майнової шкоди. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 1000,00 грн. судового збору.

Outcome: approved