Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 червня 2016 року близько 06 год. 50 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], під час виконання допустила зіткнення з велосипедистом [PERSON], який рухався по вул. Київській в напрямку вул. Грибоєдова, в результаті чого відбулося пошкодження транспортних засобів. Органами досудового розслідування було встановлено в діях водія [PERSON] порушення вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу». Даний факт підтверджується постановою про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України від 05.07.2016р. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2016р. по справі № 127/15936/16-п [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімума доходів громадян. Також позивач зазначає, що внаслідок скоєння ДТП йому було завдану майнову шкоду, а саме пошкоджено електричний велосипед. В звязку з цим, [PERSON] довелося замінити у велосипеді деякі запчастини та матеріали на загальну суму 20\~321,75 грн. Таким чином, останній поніс матеріальну шкоду для ремонту пошкодженого, внаслідок ДТП, електричного велосипеда, яким він щоденно їздив на роботу та повертався з неї. Крім того, після скоєння ДТП мати позивача привезла на місце пригоди кошти в сумі 2\~000,00 грн., які [PERSON] віддав відповідачу, оскільки був переляканий та не знав, що йому робити. Однак, дані кошти були набуті відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки [PERSON] не був винуватцем скоєння ДТП. Разом з тим, позивачу під час ДТП було завдано легкі тілесні ушкодження, в результаті чого його сімейне та соціальне життя змінилося, він відгородився від усього світу. Припинив спілкуватися з рідними, близькими і друзями. Позивач досі не може прийти до тями, в нього з'явився панічний страх їздити на велосипеді та страх перед автомобілями. В зв'язку з цим, останній змушений був звернутися до лікаря невролога. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 30\~000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 20321,75 грн., безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2 00\~,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30\~000,00 грн. та судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1920,00 грн. витратами на правову допомогу у розмірі 3\~000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала заперечення та пояснила, що електричний велосипед, про який зазначає позива, не був учасником ДТП. Відповідно до письмових пояснень позивача, даних в день скоєння ДТП, останньому не було відомо марку його велосипеда. Щодо доказів вартості ремонту велосипеда, то вони є не належними, оскільки вони не містять ідентифікуючих ознак електровелосипеда. Також позивачем не підтверджнено документально прав власності на електричний велосипед. Щодо отримання нею 2\~000,00 грн., то воно нічим не підтверджено. Також відповідач заперечила щодо стягнення з неї моральної шкоди, оскільки жодними доказами це не підтверджено. Крім того, розмір заявленої моральної шкоди не відповідає обсягу страждань позивача від отриманих тілесних ушкоджень в ДТП. Просила у задоволені позову [PERSON] відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення № 127/15936/16-п та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АВС 047860, судом встановлено, що власником автомобіля DAEWOO LANOS, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2004 є [PERSON] (а.с. 8). Відповідач володіє водійським посвідченням (а.с. 8). З постанови слідчого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 05.07.2016 року вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016020010004540 від 16.06.2016, закрито у звязку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 9). Відповідно до змісту даної постанови 15 червня 2016 року біля 06.50 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Деу-Ланос», державний номерний знак АВ 5621АО, під час виконання маневру правого повороту з 1-го пров. Київського на вул. Київська, на вищевказаному перехресті, в напрямку руху до вул. Грибоєдова, допустила зіткнення з велосипедистом [PERSON], який рухався по вул. Київській в напрямку вул. Грибоєдова. В діях водія [PERSON] вбачається порушення вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (а.с. 9). Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2016 року по справі № 127/15936/16-п, [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та призначено їй адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 20 неоподаткованих мінімумів доходів на користь держави (а.с. 10). Під час ухвалення даної постанови судом встановлено, що 15 червня 2016 року близько 06:50 год. водій [PERSON] в м. Вінниця по вул. Київська, керуючи транспортним засобом марки «Део Ланос», р/н [NUMBER], під час виконання маневру допустила зіткнення з велосипедистом [PERSON], який рухався по вул. Київській в напрямку вулиці Грибоєдова, в результаті чого відбулося пошкодження транспортних засобів. Дана постанова суду набула законної сили. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також, Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Відповідно до письмових пояснень [PERSON], відібраних в МКЛ ШМД 15.06.2016 року (а.с. 15-16), він рухався на власному велосипеді, марки якої не знає. Працівники патрульної поліції відібрали в нього та [PERSON] заяви про те, що вони не мають одне до одного претензій. Після цього мати позивача привезла на місце пригоди кошти в сумі 2\~000 грн., які він передав водієві автомобіля «Деу» на відшкодування за ремонт її автомобіля. Дані кошти він віддав оскільки перелякався та не знав, що йому робити. Аналогічні покази були надані позивачем 5 липня 2017 року слідчому Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, що підтверджується протоколом допиту свідка (а.с. 17-18). Також, в судовому засіданні досліджено протокол допиту свідка [PERSON] від 23.06.2016 року (а.с. 19-20). В своїх поясненнях [PERSON] повідомила, що вона побачила, що в її автомобіль скоїв наїзд велосипедист. Піднявшись з проїзної частини водій велосипеда повідомив, що відшкодує їй збитки. [PERSON] подзвонила на службу «102» та повідомила про дану пригоду. Швидку допомогу на місце пригоди вони не викликали так, як велосипедист повідомив, що йому не потрібно надання медичної допомоги. Через пару хвилин приїхали працівники поліції, які запитали їх обставини даної пригоди, після чого дали їм заяви про відсутність претензій один до одного. Після того, як вони розібрались [PERSON] поїхала на роботу. Слід зазначити, що в даних поясненнях відповідач не вказувала про отримання нею 2\~000 грн. від водія велосипеда. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Отже, [PERSON] заявлено вимогу про стянення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 20\~321,75 грн., яка полягає у витратах понесених на ремонт електровелосипеда. З дублікату товарного чеку від 01.07.2016 року, виданого магазином «Велохаус», вбачається, що було придбано електронабір MXUS SF39 (36V, 500W) на суму 5225,00 грн. та тормоз V-brake BR-T4000, черн. - 374,75 грн. (а.с. 12). Проте суд критично ставиться до даного доказу, оскільки з нього не вбачається, хто є покупцем даних товарів та для якого засобу вони призначені. Також позивачем надано накладну «Велохаус» № 7238 від 01.07.2016 року, з якої вбачається, що [PERSON] придбав АКБ для електровелосипедів LINICOMNO2 36V 15 АН (КЕЙС); електронабір MXUS SF39 (36V, 500W); універсальний усилитель вилки для редукторних мотор колес 250-500 W; тормоз V-brake BR-T4000, черн; трос тормозний Longus, MTB 2000ММ; Концевик Longus рубашки тормозного троса, метал; рубашка Longus тормозного троса, черна; штир Kind Shock KSP-525-(25,4) амортизаційний, черний; сідло Турист SSS-5537, широке серії комфорт, с, демпферами Черне, розмір: 270х205 мм, вага: 529г; вело аптечка SuperB (клей, латки, наждак); майстерська. Всього було куплене на суму 15\~992,80 (а.с. 13). Поставщиком вказано СПД [PERSON] Суд звертає увагу, що товари, які вказані в товарному чеку, також були продубльовані в накладній № 7238. З акту прийому-передачі виконаних робіт № 7238 від 01.07.2016 року, складеного між СПД [PERSON] та [PERSON], суд вбачає, що [PERSON] здійснено майстерські роботи з використанням вищеперелічених запчастин (а.с. 14). Ні позивачем, ні його представником, не доведено доказами необхідність вищезазначеного ремонту електровелосипеда, якщо навіть він і належить позивачу по справі. Разом з тим, суд звертає увагу, що в постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2016 року вказано, що [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Део Ланос» під час виконання маневру допустила зіткнення з велосипедистом [PERSON] Тобто в даній постанові не вказано марку велосипеда. Тотожні відомості містяться і в постанові про закриття кримінального провадження. Крім того, в письмових поясненнях позивача, наданому слідчому, останньому не відомо марку його велосипеда. Слід зазначити, що в разі не знання марки велосипеда, позивач міг зазначити хоча б, що він електричний, однак цього зроблено не було. Слід зазначити, що зазвичай на велосипедах міститься його назва (назва моделі, марки тощо). Проте, в обґрунтування даного позову [PERSON] зазначається, що велосипед електричний, хоча і досі не вказує його характеризуючих ознак (марку) та надає квитанції про купівлю запчастин до нього та ремонт. Суду не відомо, якої саме марки велосипед був пошкоджений при ДТП та чи придбані запчастини підходять йому. Слід зазначити, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не містяться відомості про обсяг пошкодженого велосипеда, в результаті чого, суду не відомо, що саме необхідно було ремонтувати позивачу. Отже, під майновою шкодою розуміють зменшення майнової сфери особи (учасника правовідносин, потерпілого) внаслідок пошкодження чи знищення її майна або внаслідок порушень її особистих немайнових прав. Однією з ознак майнової шкоди заподіяної особі є право власності на майно, яке пошкоджене. З огляду на вищевказане, позивачу необхідно було надати докази володіння електровелосипедом. Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, двоколісний транспортний засіб, який має електродвигун потужністю до 4 кВт є мопедом. Так, відповідно до п. 16 постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України. В супереч вищевикладеному, позивачем не було надано свідоцтво про реєстрацію електровелосипеда (мопеда). Тому, в суда виникає сумнів щодо володіння позивачем електровелосипедом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність причинного звязку між неправомірними діями відповідача (вчинення ДТП) та заподіяння майнової шкоди позивачу у вигляді пошкодження елекровелосипеда, тому в задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити. Відносно вимоги [PERSON] про повернення йому 2\~000,00 грн., наданих ним добровільно відповідачу, то слід зазначити наступне. Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено. що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. До істотних факторів, без наявності яких виникнення збовязання з безпідставного збагачення є неможливим належить: -наявність факту набуття чи збереження певною особою майна; -здійснення такого набуття чи збереження майна за рахунок іншої особи; -відсутність для набуття чи збереження майна будь-яких правових підстав. Єдиним доказом про підтвердження факту набуття відповідачем коштів в сумі 2\~000, 00 грн. є протокол допиту свідка [PERSON] від 05.07.2016 року та письмові пояснення [PERSON] від 15.06.2016 року. Жодних інших доказів, позивачем не надано. Відповідач [PERSON] заперечує даний факт. Оскільки [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 2\~000,00 грн. від позивача без достатніх правових підстав, то суд вважає за необхідне відмовити позивачу в повернені даних коштів. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Згідно виписки МКЛ ШМД № 9181 від 15.06.2016 року, [PERSON] 15 червня 2016 року в результаті ДТП отримав травму забій грудної клітки справа та забій правого колінного суглобу (а.с. 21). Відповідно до висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 934 від 16.06.2016 року, у [PERSON] було виявлено тілесне ушкодження синець в проекції правого колінного суглобу. Вказане ушкодження належить до легких тілесних ушкоджень, що виникло від дії тупого твердого предмета (предметів), давність утворення, можливо в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи 15.06.2016р. (а.с. 22). Також позивач 12 серпня 2016 року звертався до невролога Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендокринологічного центру, де йому було поставлено діагноз тривожно-депресивний розлад (а.с. 23, 24). Слід відзначити, що під час звертання до лікаря, позивач скаржився на порушення сну, дратівливість, перепади настрою, тривога після того, як потрапив в ДТП, однак це записано з його слів, а не встановлено лікарем. Щодо самого діагнозу, то лікарем не вказано причину його виникнення. Тому, на думку суду, позивачем не доведено взаємозв'язок між діагнозом і ДТП. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З правової позиції\~Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд критично ставиться до твердження представника позивача відносно того, що після ДТП сімейне та соціальне життя позивача кардинально змінилося, [PERSON] відгородився від усього світу, перестав спілкуватися з рідними, близькими, друзями. Так, жодного доказу на підтвердження даних фактів суду надано не було, як і доказів про стан психічного здоровя до події ДТП. Крім того, позивачу були завдані легкі тілесні ушкодження (синець), що, на думку суду, не могло спричинити такі душевні страждання. Слід зазначити, що розмір заявленої моральної шкоди (30\~000,00 грн.) не відповідає обсягу страждань позивача від отриманих тілесних ушкоджень в результаті ДТП (синець). Також ні позивачем, ні його представником не доведено появи у [PERSON] панічного страху їзди на велосипеді та страх перед автомобілями. Дані обставини не були ним повідомлені неврологу під час обстеження. Крім того, у разі наявності даного страху, суду не зрозуміло, навіщо позивач здійснив дороговартісний ремонт пошкодженого велосипеда, якщо не має змоги ним користуватися. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, звертає увагу на те, що позивачем не було надано суду жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди відповідачем під час скоєння ДТП, а також з чого він виходить, оцінюючи моральну шкоду в сумі 30\~000,00 грн. Так, в поняття моральної шкоди входять - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд критично ставиться до пояснень представника позивача про те, що заявлена моральна шкода полягає у душевних стражданнях, у зв'язку з пошкодженням електровелосипеда та фізичному болі і стражданнях, яких [PERSON]зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, оскільки жодного доказу на підтвердження даного факту, позивачем надано не було. Також, слід зазначити, що причинного зв'язку між шкодою, заподіяною позивачу, та протиправними діями відповідача (порушення правил дорожнього руху), з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає безпідставними та такими, що не знайшло своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження представника позивача про те, що внаслідок скоєння ДПТ, яке сталося в вини відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, що виявилась в перенесених душевних стражданнь, відсторонення від усього світу, припинення спілкування з рідними, близькими і друзями. Отже, позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки ні позивачем, ні його представником, не доведено передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України\~обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди, саме під час скоєння ДТП відповідачем. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову [PERSON], понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та правової допомоги слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed