Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

17 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом. В заяві зазначив, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 10 грудня 2003 року купив у відповідача земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Умови наступного проведення реєстрації договору у Державному підприємстві Снігурівський районний центр державного земельного кадастру не виконав і державного акту на земельну ділянку на своє ім'я не отримував, що на тепер перешкоджає державній реєстрації права власності. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Підтвердив, що право власності на земельну ділянку відповідачем не оспорюється. Перепоною реєстрації права власності є ненадання державному реєстратору оригіналу державного акту на земельну ділянку на ім'я попереднього власника, який зберігається в нотаріальній конторі і який відмовляється видати нотаріус. Відповідач до суду не з'явився, подавши письмову заяву про визнання позову. Заслухавши позивача, дослідивши представлені докази, суд прийшов наступного. 10 грудня 2003 року нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.10га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована на території [ADDRESS] Між покупцем [PERSON] і продавцем [PERSON], якому остання належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого Снігурівською міською радою народних депутатів 30 липня 1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №265-Н. За умовами договору, він підлягає реєстрації у Державному підприємстві Снігурівський районний центр державного земельного кадастру та є підставою для видачі покупцю державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.7). Позивачем державна реєстрація прав власності не провадилася, За рішенням державного реєстратора №10305657 від 27 січня 2014 року зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 27 січня 2014 року від [PERSON] для проведення державної реєстрації права приватної власності на означену земельну ділянку до надання правовстановлюючого документу. Згідно положень ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтями 2 та 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року за №1952-IV, визначається обов'язковість державної реєстрації речових прав та обтяжень на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, а саме права на нерухоме майно, яким є земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. За встановлених обставин, позивач не є власником оспорюваної земельної ділянки та належним позивачем. Обґрунтування позовних вимог за ст.392 ЦК України, як права власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою є безпідставним. Суд не приймає визнання позовних вимог відповідачем, остільки за нормою ч.4 ст.174 ЦПК України, суд не ухвалює рішення про задоволення позову на підставі визнання позовних вимог відповідачем, якщо це суперечить закону. При цьому, суд вважає необхідним зазначити про визначення порядку проведення реєстрації права на нерухоме майно Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок". За п.2 р.ІІ. "Прикінцеві та перехідні положення", положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї, долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України. На підставі викладеного, суд ухвалює про відмову у позові.

Outcome: dismissed