Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ЛМКП «Львівводоканал», Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про надання права ЛКП «Навколо базару» відключити подачу холодної води до приміщень квартири [ADDRESS] до моменту повної оплати вартості житлово-комунальних послуг мешканцям вищевказаної квартири. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1568 від 30.11.2001 затверджено нові межі території з обсуговування ЖЕК Франківського району. Будинок [ADDRESS] , згідно даного розпорядження перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Навколо базару». На обслуговуванні ЛКП «Навколо базару» знаходиться будинок [ADDRESS] . Споживачами послуг є мешканці вищевказаного будинку.Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 08.06.2007 р. «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», ЛКП «Навколо базару» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою. Нарахування за житлово-комунальні послуги проводяться відповідно до Рішення №854 від 14.11.2015 року ЛМР «Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку за результатами по будинкових громадських слухань по ЛКП. В перод з 01.12.2008 року по січень 2011 року відповідачі лише частково здійснювали оплату за житлово-комунальні послуги. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2011 по 13.08.2015 р. не проводили жодної оплати за житлово комунальні послуги , отримані від позивача. У зв`язку із вищевказаними обставинамии, у відповідачів утворилася заборгованість у розмірі 19 186, 66 грн. 28.03.2015 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] . В результаті обстеженні квартири, виявлено, що причиною залиття стали прориви труби у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] . З метою здійснення ремонтних робіт, необхідно відключити водопостачання та водовідведення до вищевказаної квартири. 01.07.2008 р. між ЛКП «Навколо базару» та ЛМПК «Львівводоканал» укладено договір №513010 про надання послуг з водопостачання та водовідведення як між виробником цих послуг тавиконавцями послуг. Згодно умов цього договору, виробник зобов`язаний надавати послуги у будинку по [ADDRESS] , а виконавець послуг зобов`язується оплачувати такі. Обслуговування системи водопостачання та водовідведення відбувається працівниками ЛКП - слюсарами - сантехніками, які приходять на виклик у будинок. Також, підприємство здійснює ремон та часткову заміну трубопроводів, обслуговує внутришньобудинкові системи водопостачання, здійснюючи поточний ремонт з частковою заміною стояків. Дана ситуація призводить до вашкого фінансового становища, погіршенням якості послуг та руйнування комінального майна. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. 11.11.2015 р. на адресу суду поступила заява від представника відповідачів про застосування строків позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подала на адресу заяву про розгляд справи без її участі. Просить заявлені позовні вимоги задоволити. В судове засідання відповідачі та треті особи не з`явилися причини неявки суду не повідомили, однак, на підставі ст. 223 ЦПК України, така неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, приходить до наступних висновків. Відповідно дост. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПКУкраїни, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статтей 12,80,81,83 ЦПКУкраїни, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , згідно Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1568 від 30.11.2001 р. перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Навколо базару». 01.07.2008 р. між ЛКП «Навколо базару» та ЛМПК «Львівводоканал» укладено договір №513010 про надання послуг з водопостачання та водовідведення як між виробником цих послуг та виконавцями послуг. Згодно умов цього договору, виробник зобов`язаний надавати послуги у будинку по [ADDRESS] , а виконавець послуг зобов`язується оплачувати такі. Згідно наявної у матеріалах справи довідки з місця проживання про склад сім`ї від 26.09.2014 р. № 2158, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст.64,67,68 ЖК України та п.5 ч.3ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги",ст. 19 Закону України "Про теплопостачання",Постанови КМУ від 21 липня 2005р. №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Судом також встановлено, що договір про надання послуг між позивачем та відповідачами не укладався. Згідно з ст.19 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст.20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59 цс13, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги передбачений також з положення ч. 1ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, які передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст.6, ст. ст.627,630 ЦК України та ст. ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110 цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів України. В матеріалах справи наявний розрахунок ЛКП «Навколо базару» про заборгованість за холодну воду та утримання прибудинкової території у період із серпня 2008 рік по серпня 2015 року. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а отже споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Предмет спору є відключення від водопостачання до оплати боргу, а також наявність пошкодження труб. Судом встановлено, що 28.03.2015 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] . В результаті обстеженні квартири, виявлено, що причиною залиття стали прориви труби у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] . Однак, суду, через сплив великого проміжку часу не вбачає підстав для відключення від водопостачання через необхідність ремонту трубовідведення. Більше того, згідно п.4.1.3. Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення між виробником цих послуг та виконавцем послуг, виробник послуг має право обмежити або припинити надання послуг у випадку пошкодження водопровідних і каналізаційних систем. Так, на думку суду ЛПК «Навколо базару» вправі звернутися до ЛМКП «Львівобленерго» про відкючення від водопостачання води з метою здійснення ремонтних робіт. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання. Стаття 16-1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», застосування екологічної броні питного водопостачання, З метою запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру через припинення питного водопостачання споживачам (крім населення) у разі несплати або внесення не в повному обсязі плати за використану ними питну воду встановлюється екологічна броня питного водопостачання. Оплата питної води, використаної в межах встановленої екологічної броні питного водопостачання, здійснюється за рахунок коштів відповідних споживачів (крім населення). Порядок обмеження та складання переліку споживачів питної води, до яких застосовується обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикалденого, вимога позивача щодо відключити подачу холодної води до приміщень квартири [ADDRESS] до моменту повної оплати вартості житлово-комунальних послуг мешканцям вищевказаної квартири, то суд вважає, що така не підлягає до задоволення. Однак, суд вказує на те, що позивач вправі звернутися в суд із вимогами про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Щодо застосування строків позовної давності, то суд вказує наступне. Статтею 277 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258 ЦК). Частиною другою статті 268 ЦК України визначено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Що стосується строку позовної давності, то відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, предметом позову не є стягнення заборгованості, та при триваючому правопорушення суд не вбачає підстав для її застосування. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно за ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю таких. На основі вищевикладеного,

Outcome: dismissed