Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] Миколаївської області, [PERSON] філії Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурси" про звільнення майна з-під арешту, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову, зазначено, що в ході досудового слідства по кримінальній справі №12530031 за обвинуваченням [PERSON], [PERSON] та інших за ст.ст. 191 ч.3, ч.5, 366 ч.1, ч.2, 209 ч.2 КК України, постановою від 09.08.2012р. слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Миколаївської області [PERSON], накладений арешт на автомобіль марки КІА Optima 2.0, 2011 року випуску, номер шасі Е KNAGN411ВС5220633, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК №681778. 01.02.2013р. на виконання постанови прокуратури Миколаївської області від 09.08.2012р. про накладення арешту, вказаний автомобіль був затриманий працівниками ДАІ та переданий на тимчасове зберігання на спецмайданчик [PERSON] філії Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурси", де знаходиться до теперішнього часу. Позивач вважає, що накладення арешту на автомобіль та передача його на тимчасове зберігання на спецмайданчик є протиправними. Так, 12.04.2012р. відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля із використанням банківського кредиту від 12.04.2012р., укладеного між позивачем та ТОВ "Автоцентр на Будівельників", позивач придбав спірний автомобіль та зареєстрував його у Миколаївському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України. Оскільки автомобіль був придбаний у кредит, 12,04.2012р. між позивачем та ПАТ "Кредобанк" укладено кредитний договір про отримання кредиту у розмірі 184254 грн. для придбання спірного автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, був укладений договір застави транспортного засобу. Таким чином, спірний автомобіль придбаний у законний спосіб, незаконність набуття права власності не встановлена. Однак, як вбачається із постанови про накладення арешту на спірний автомобіль, арешт накладний на підставі ст.ст. 215, 126, 130 КПК України (в редакції 1960р.) з метою відшкодування завданих злочином збитків, забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна. Та у кримінальній справі, в рамках якої накладено арешт, позивач до кримінальної відповідальності не притягується, не несе матеріальної відповідальності за дії обвинувачених та підозрюваних у даному кримінальному провадженні. По зазначеній справі заявлено цивільний позов [PERSON] обласним шкірно-венерологічним диспансером на суму 4761131,73 грн. до обвинувачених [PERSON] та [PERSON] Крім того, перебування автомобіля на спеціалізованому майданчику МФ ДП МВС України "Інформ-Ресурси" для тимчасового зберігання на виконання оскаржуваної постанови прокуратури, також призводить до незаконного відшкодування витрат, пов'язаних із таким зберіганням, і покладається на власника автомобіля. Тому просить зобов'язати МФ ДП МВС України "Інформ-Ресурси" повернути позивачу належний йому автомобіль без відшкодування витрат, пов'язаних із тимчасовим зберіганням автомобіля. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовну заяву у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] Миколаївської області [PERSON] вказала, що із позовом не згодна, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, у ході розслідування кримінальної справи №12530031 за обвинуваченням [PERSON], [PERSON] та інших за ст.ст.191 ч.3, ч.5, 366 ч.1, ч.2, 209 ч.2 КК України, отримано докази про те, що спірний автомобіль придбано обвинуваченою [PERSON], та оформлено на підставну особу - її родича [PERSON], даний факт підтверджується показаннями в якості свідка самого позивача, представника автосалону, в якому придбаний автомобіль, результатами обшуку за місцем проживання [PERSON], де був знайдений пакет документів про придбання вказаного автомобіля. Грошові кошти за автомобіль сплачувала [PERSON], автомобіль із салону забирав її син, [PERSON] лише підписав документи про придбання. Сукупність зазначених доказів спростовує доводи позивача про законність придбання ним автомобіля, оскільки автомобіль він не купував, не сплачував за нього грошові кошти, не володів та не користувався ним. На підставі викладеного слідчим відділу прокуратури Миколаївської області [PERSON] 09.08.2012р. винесена постанова про накладення арешту на вказаний автомобіль. У лютому 2013р. автомобіль було затримано, вказаним автомобілем керував [PERSON] У кримінальній справі №12530031 16.11.2012р. затверджено обвинувальний висновок та кримінальну справу направлено для розгляду до Ленінського районного суду м.Миколаєва. На даний час розгляд справи у суді триває. Вирішувати питання про зняття арешту з майна має виключно суд, який розглядає кримінальну справу, під час ухвалення вироку. Вважає, що прокуратура не є належним відповідачем по даній справі. Представник 3-ї особи Державної казначейської служби України [PERSON], вказав, що рішення залишає на розсуд суду. Третя особа [PERSON], вказала, що заперечень проти позову не має, рішення залишає на розсуд суду. Від третьої особи, Миколаївського обласного шкірно-венерологічного диспансеру заперечень проти позову не надходило. Відповідач [PERSON] філія Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурси" та треті особи [PERSON], ПАТ "Кредобанк", про день слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, заперечень проти позову не надали. Суд, вислухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] Миколаївської області [PERSON], представника 3-ї особи ДКС України [PERSON], 3-ю особу [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що в ході досудового слідства по кримінальній справі №12530031 за обвинуваченням [PERSON], [PERSON] та інших за ст.ст. 191 ч.3, ч.5, 366 ч.1, ч.2, 209 ч.2 КК України, постановою від 09.08.2012р. слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Миколаївської області [PERSON], накладений арешт на автомобіль марки КІА Optima 2.0, 2011 року випуску, номер шасі Е KNAGN411ВС5220633, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON], з метою забезпечення можливого у майбутньому цивільного позову, а також виконання вироку в частині конфіскації майна /а.с. 15/. 12.04.2012р. відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля із використанням банківського кредиту від 12.04.2012р., укладеного між позивачем та ТОВ "Автоцентр на Будівельників", позивач придбав спірний автомобіль за 256800 грн. /а.с. 17-19/. [PERSON] зареєстрував право власності на вказаний автомобіль у Миколаївському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САК 681778 від 12.04.2012р. - а.с. 20). Для придбання вказаного автомобіля між позивачем та ПАТ "Кредобанк" укладено кредитний договір від 12.04.2012р. на суму 184254 грн. /а.с. 21-22/. В забезпечення виконання умов кредитного договору, між зазначеними сторонами укладено договір застави предметом якого став автомобіль марки КІА Optima 2.0, 2011 року випуску /а.с. 23-24/. Згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] від 07.06.2013р., звернено стягнення на автомобіль марки КІА Optima 2.0, 2011 року випуску, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.04.2012р. у розмірі 178552,69 грн. /а.с. 26/. 01.02.2013р. на виконання постанови прокуратури Миколаївської області від 09.08.2012р. про накладення арешту, вказаний автомобіль був затриманий працівниками ДАІ та переданий на тимчасове зберігання на спецмайданчик [PERSON] філії Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурси" /а.с. 11/. Та, як слідує із пояснень позивача та його представника, знаходиться там до теперішнього часу. Згідно повідомлення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16.06.2015р., кримінальна справа №12530031 за обвинуваченням [PERSON], [PERSON] та інших за ст.ст. 191 ч.3, ч.5, 366 ч.1, ч.2, 209 ч.2 КК України знаходиться у провадженні суду, судове слідство не закінчено, знаходиться у стадії вивчення письмових доказів /а.с. 187/. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Згідно ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1,2 ст. 321\~ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не є учасником кримінального судочинства у кримінальній справі порушеній щодо [PERSON], [PERSON] та інших за ст.ст.191 ч.3, ч.5, 366 ч.1, ч.2, 209 ч.2 КК України. Автомобіль, на який накладено арешт слідчим прокуратури, належить позивачу на праві власності. Його право власності до даного часу ніким не оспорене та не спростоване у встановленому законом порядку. Таким чином, постанова слідчого прокуратури про накладення арешту на вказаний автомобіль винесена безпідставно, без врахування вищевказаних обставин. Доводи представника відповідача прокуратури Миколаївської області про правомірність винесення вказаної постанови є необгрунтованими, та не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Оскаржувана постанова про накладення арешту винесена слідчим прокуратури, до участі у справі залучені боржник за цивільним позовом у кримінальній справі - [PERSON], та особу в інтересах, якої накладено арешт на майно [PERSON] обласний шкірно-венерологічний диспансер. Щодо заявлених позовних вимог до [PERSON] філії Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурси" про повернення позивачу належного йому автомобіля без відшкодування витрат, пов'язаних із тимчасовим зберіганням автомобіля, вони задоволенню не підлягають, оскільки заявлені передчасно, не зазначено чи вимагає даний відповідач відшкодування витрат за зберігання автомобіля, в якому розмірі та на яких підставах. За таких обставин, суд вважає позовну заяву про звільнення з-під арешту автомобіля такою, що підлягає задоволенню. Оскільки у позовні заяві позивач не просить про стягнення із відповідача судових витрат, суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: partial