Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла їх прабаба [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Після її смерті спадщину прийняла [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем за законом, але юридично не оформила і померла [INFO]. Після її смерті також відкрилася спадщина, яку прийняв їх батько [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем за законом, але юридично не оформив і помер 24.06.2001 року. Вони прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном і отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Однак оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай) в нотаріальній конторі не можуть, оскільки нотаріус звернув увагу, що вказаний сертифікат був виданий вже після смерті спадкодавця. Просили визнати за ними право на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом по ? частці за кожним. Представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Представник відповідача Буринської міської ради про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзив на позовну заяву не надав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Представник відповідача Буринської РДА в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] померла прабаба позивачів [PERSON], яка мешкала в с.Верхня Сагарівка, Буринського району, Сумської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) , яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Терн» розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчено сертифікатом серії [NUMBER], яку прийняла баба позивачів [PERSON] фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись при цьому спадкоємцем за законом, але юридично не оформила і померла [INFO]. Спадщину після смерті останньої прийняв батько позивачів [PERSON] фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись при цьому спадкоємцем за законом, але юридично не оформив і помер [INFO], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON], сертифікатом на право на земельну частку (пай), довідкою Вознесенської сільської ради, повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON], витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON], повторним свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON], витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.16-17,21-23,27-30,40). Після смерті [PERSON] також відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло в тому числі, право на вище згадану земельну частку (пай), яке належало [PERSON], яку прийняли [PERSON] та [PERSON]- позивачі по справі фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись при цьому спадкоємцями за законом і на частину спадкового майна отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копіями паспортів позивачів, копіями свідоцтв про народження позивачів, копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, копією спадкової справи (а.с.11-15,31-35). Разом з тим, позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину на вище згадане право на земельну частку (пай), оскільки зазначений сертифікат виданий 01.08.1996 року, тобто після смерті [PERSON], що також підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією сертифікату. Однак право останньої на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON], будучи колишнім членом КСП - пенсіонером, була включена до відповідного списку громадян - членів САПТЗТ «Терн», який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] і їй вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий відповідно до рішення Буринської районної державної адміністрації від 29.07.1996 №282, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю, доданим до нього списком громадян - членів САПТЗ, копією сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с.17-20). Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так як право спадкоємця є похідним від права спадкодавця, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачі прийняли спадщину, але не можуть скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість їх вимог і необхідності захисту їх прав шляхом визнання за ними права на зазначену земельну частку (пай), що було посвідчено за спадкодавцем сертифікатом серії [NUMBER].

Outcome: approved