Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] у 2017 році звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в якому просить визнати за нею право спільної сумісної власності на горище спільного користування у [ADDRESS] ; усунути перешкоди, у користуванні горищем шляхом звільнення спільного входу на горище багатоквартирного будинку: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 06 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Єгер Н.Д. за № 1882; застосувати наслідки недійсності правочину; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності, вчинений на підставі недійсного правочину; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] 27 червня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Єгер Н.Д. за № 1208; застосувати наслідки недійсності правочину; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності, вчинений на підставі недійсного правочину. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовують тим, що вона як власник квартири за адресою: [ADDRESS] є співвласником горища вказаного будинку. Однак, [PERSON] встановлено металеву браму, якою перекрито доступ на горища спільного користування у будинку [ADDRESS] . У липні 2015 року під керівництвом її сина і довіреної особи - [PERSON] здійснено захоплення горища спільного користування площею 84,2 кв. м. і під виглядом реконструкції горища розширено площу квартири [ADDRESS] , в результаті чого квартира стала більша на 91,5 кв. Крім того, така добудова здійснена з порушенням містобудівних вимог, а відтак є самочинним будівництвом. Також зазначає, що співвласники квартири [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згоди на припинення їх права спільної сумісної власності на горище багатоквартирного будинку не давали. 6 жовтня 2015 року [PERSON] відчужила на користь свого сина - [PERSON] на підставі договору дарування квартиру, розширену за рахунок горища, а 27 червня 2017 року останній на підставі договору купівлі-продажу відчужив її [PERSON] , відтак позивачка просить визнати недійсними такі договори на підставі ст.215 ЦК України, оскільки такі укладені з порушенням вимог закону. Відповідач 1 - [PERSON] , у відзиві на позов заперечуює проти позову, посилаючись на те, що її діями не були порушені права позивачки, а навпаки з використанням власних фінансових ресурсів умови проживання позивачки в належній їй квартирі були покращені. Відповідачка зазначає, що квартиру [ADDRESS] їй передано у власність на підставі договору дарування 21 травня 2010 року, посвідченого в нотаріальному порядку за реєстр. №551 квартиру. Право власності на зазначену квартиру належало їй до 27.08.2015 року, коли було створено новий об`єкт нерухомого майна в результаті реконструкції з оформленням Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, який в свою чергу 06.10.2015 року нею було відчужено на користь [PERSON] . Зазначена квартира розташована в мансардному поверсі будинку [ADDRESS] . В цьому ж поверсі розташована ще одна квартира, яка належить іншій особі. Згідно Додатку Б ДБН В.2.2-15-2005 „Будинки і споруди. ЖИТЛОВІ БУДИНКИ. ОСНОВНІ ПОЛОЖЕННЯ" поверх мансардний (мансарда) - поверх у горищному просторі, фасад якого повністю або частково утворений поверхнею (поверхнями) похилої чи ламаної покрівлі. Всі будівельні роботи проводились у відповідності до вимог чинного законодавства, не допускаючи порушення прав [PERSON] в доступі до горища будинку. Набувши право власності на вищевказану квартиру в мансардному поверсі, зіштовхнулась з рядом проблем, зокрема тепловтрати через межування несучої стіни квартири з вільним простором суміжного вільного підгорищного приміщення, яке внаслідок неналежного стану покрівлі завжди було вологим, і це впливало на стан її квартири, а в свою чергу [PERSON] постійно зіштовхувалась з ситуацією систематичного протікання стелі у належній їй квартирі. Актом обстеження покрівлі будинку [ADDRESS] від 29.10.2014 року у складі спеціалістів департаменту міського господарства та ТОВ „Наш Добробут" проведено обстеження технічного стану покрівлі будинку [ADDRESS] , висновком якої пропоновано мешканцям будинку розглянути можливість вирішення питання капітального ремонту покрівлі шляхом надання дозволу на влаштування мансардних приміщень в межах горища будинку з проведенням робіт по заміні покрівлі, водостічних труб та ринв та ремонту димо-вентканалів. Для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами у відповідності до положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" в будинку [ADDRESS] було створено ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ БРАЩАЙКІВ 9, код ЄДРПОУ 39713271, державну реєстрацію проведено 26.03.2015 року, номер запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 1 324 102 0000 009083, яке у визначеному статутом та законодавством України порядку здійснює управління будинком [ADDRESS] . 10 квітня 2015 року Зборами співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] [PERSON] було надано дозвіл на влаштування мансардного приміщення за рахунок суміжного горища житлового будинку [ADDRESS] та проведення капітального ремонту покрівлі будинку. Дане рішення відповідало вимогам ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». 27.04.2015 року в Управлінні містобудування та архітектури Ужгородської міської ради було одержано містобудівні умови та обмеженню забудови, якими визначено умови такої реконструкції. На підставі поданої до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої за №ЗК082151940217 від 13.07.2015 року було почато виконання будівельник робіт з реконструкції належної їй квартири. У зв`язку з закінченням будівельних робіт було подано до Управлінь Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області - реєстрацію Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована 18 серпня 2015 року за №ЗК142152300390, тобто з даної дати об`єкт є таким, що збудований та введений в експлуатацію. Таким, чином у зв`язку з завершенням будівельних робіт та реєстрацією Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області Декларації про готовність об`єкта до експлуатації 18 серпня 2015 року за №ЗК142152300390, дія Містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки від 27.04.2015 року №62/20-17 є вичерпаною з 18.08.2015 року. Це ж стосується і Декларації про початок виконання будівельних робіт. Таким чином, на думку відповідача 1, проведення робіт з розширення належної квартири, проведено нею у відповідності до діючих правил та норм з оформленням всіх необхідних дозвільних документів, результатом чого стала реєстрація права власності на новостворене нерухоме майно, яке в подальшому нею було відчужене за договором дарування від 06.10.2015 року. Відповідач 3, [PERSON] у своїй заяві від 23.04.2021 зазначає, що вказану квартиру придбав за відплатним договором купівлі-продажу від [PERSON] , розрахунок за її придбання провів повністю. На момент огляду квартири до її придбання, продавець жодним чином його не попереджував про наявність прав на таку третіх осіб, про це не вказано також і в тексті договору купівлі-продажу. Жодних перепланувань, чи переобладнань в квартирі він не вчиняв, доступ до горища не перекривав, на площадці з ним в будинку також проживає власник квартири [ADDRESS] , в якої є ключі від горища, ключі від горища є в голови ОСББ Бращайків 9, тому говорити про якість перешкоди в доступі позивача до горища не може. З тих документів, які він отримав від інших відповідачів у справі поштою, розуміє, що всі власники квартир в будинку не заперечували проти робіт, які проводились до моменту набуття ним прав на квартиру, не зауважував заперечень від співвласників квартири, в якій проживає позивач. Говорити про інші обставини, не може оскільки не володіє жодною інформацією крім тієї, що надсилалась в документах по вказаній справі. Тому вважає позовні вимоги безпідставними. За результатами розгляду справи просить відмовити позивачці в задоволенні її вимог повністю. Відповідач 4 , Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що позивачем безпідставно залучено його відповідачем у справі, оскільки жодна із заявлених вимог його не стосується. Щодо оспорення позивачкою договорів, які є предметом даного позову, то зазначає, що нотаріус є процесуально незалежною особою, яка самостійно надає правову оцінку поданим для вчинення нотаріальної дії документам, приймає рішення щодо вчинення нотаріальної дії чи відмови у її вчиненні, а також комплексно застосовує нормативно-правові акти при вчиненні нотаріальних дій. Крім того зазначає, що на час подання відзиву (28.01.2021) перебуває у стані припинення. Відповідач 5, Виконавчий комітет Ужгородської міської ради у відзиві на позовну заяву зазначає про безпідставність його залучення в якості відповідача з огляду на наступне. Згідно з висновками Великої Палати Верховного суду від 04.09.2018 р. справі № 823/2042/16, провадження № 11-377азпп18, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно - з обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових трав на нерухоме майно є цивільно правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін(п.57). Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі -не змінює його цивільно -правового характеру(п.36). Щодо позовної вимоги визнання за позивачкою права спільної сумісної власності на горище спільного користування, то зазначає наступне. Глава 28 ЦК України визначає право власності на житло і ст.383, 385 передбачено право громадян на вільний вибір способів користування житлом та спільним майном багатоквартирного житлового будинку на підставі норм цивільного законодавства. Чинне законодавство встановлює специфіку та особливості здійснення права власності на квартиру, користування та спільне утримання загальним майном співвласників житла. Відповідно п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-ХІІ далі -Закон про приватизацію) власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Офіційним тлумачення цього пункту викладено у рішенні Конституційного суду від 02.03.2004р. N 4-рп/2004 по справі N 1-2/2004 : В аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 тілі 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ) треба розуміти так: 1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інш.) передаються безоплатно у спільну одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартира) , багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання багатоквартирного будинку, вступу до нього. 1.2. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Закон України «Про особливості здійснення приватної власності у багатоквартирному будинку» № 417- VIII від 14.05.2015 р.(Далі -Закон) дає значення допоміжних приміщень, спільного майна багатоквартирного тинку, та декларує , що це майно є спільною сумісною власністю співласників. - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, гизначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового вслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, свали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші ттзсобні і технічні приміщення) (п.2 ч.І ст.1 Закону); - спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною ясністю співвласників (ч.1 ст.5 Закону); - спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі їх частки із спільного майна багатоквартирного будинку( ч.2 ст.5 Закону). Отже, позивач на підставі закону володіє правом спільної сумісної власності допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку [ADDRESS] , і це не потребує визнання судом. За наведених обставин відповідач 5 просить відмовити позивачці у задоволенні позову. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з мотивів викладених у ньому. Представник відповідачів 1, 2 адвокат Петрецький С.І., проти позову заперечував з мотивів викладених у відзиві, просив відмовити позивачці у задоволенні позову. Відповідач 3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, свою позицію виклав у відповідній заяві, просив відмовити відповідачці у позові. Відповідач 4 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, свою позицію виклав у відповідній заяві, просив відмовити відповідачці у позові. Відповідач 5 у судове засідання не з`явився, свою позицію висловив у відзиві на позов, просив здійснювати розгляд справи без участі представника, у задоволенні позову просив відмовити. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2017 відкрито провадження у справі. Розпорядженням керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2018 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи у зв`язку зі звільненням з посади судді Ужгородського міськрайонного суду [PERSON] , головуючої по справі. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи головуючим суддею визначено Бенцу К.К., яка на стадії підготовчого провадження у справі постановила ухвалу від 19.10.2020 про задоволення заяви позивача про відвід судді Бенци К.К. За результатами постановленої ухвали матеріали цивільної справи №308/7956/17 передано до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду для виконання вимог, передбачених ст. 33 ЦПК України. 09.12.2020 протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями головуючим з розгляду вказаної цивільної справи визначено суддю Хамник М.М. Ухвалою від 11.12.2021 справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.03.2021 задоволено клопотання позивача [PERSON] про заміну відповідача. Замінено первісного відповідача Ужгородську міську раду в особі Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на Виконавчий комітет Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, пл. Поштова, 3, ідентифікаційний код юридичної особи 04053699). Ухвалою суду від 01.07.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Задоволено клопотання позивача про допит свідка. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово нотаріально посвідчена. Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Вказані положення кореспондуються зі змістом пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Позивачка [PERSON] є співвласником на правах спільної сумісної власності квартири за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим згідно з рішенням виконкому Ужгородської міської ради 25 грудня 1996 року № 224, зареєстрованим в Ужгородському державному міжрегіональному підприємстві технічної інвентаризації 04 лютого 1997 року, № 11613. Згідно з інформацією наданою Комунальним підприємством «Архітектурно- планувальне бюро» вих. номер документа 293 від 09.07.2015 будинок [ADDRESS] є багатоквартирним будинком, що складається з 13 квартир. Квартира [ADDRESS] , яка до 27.08.2015 належала відповідачу 1 - [PERSON] , розташована в мансардному поверсі будинку [ADDRESS] . В цьому ж поверсі розташована ще одна квартира, яка належить іншій особі. Згідно Додатку Б ДБН В.2.2-15-2005 „Будинки і споруди. ЖИТЛОВІ БУДИНКИ. ОСНОВНІ ПОЛОЖЕННЯ" поверх мансардний (мансарда) - поверх у горищному просторі, фасад якого повністю або частково утворений поверхнею (поверхнями) похилої чи ламаної покрівлі. Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно зі статтею 152 ЖК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилогобудинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 пункту 1.4 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням. Актом обстеження покрівлі будинку [ADDRESS] від 29.10.2014 року у складі спеціалістів департаменту міського господарства та ТОВ „Наш Добробут" проведено обстеження технічного стану покрівлі будинку [ADDRESS] , висновком якої пропоновано мешканцям будинку розглянути можливість вирішення питання капітального ремонту покрівлі шляхом надання дозволу на влаштування мансардних приміщень в межах горища будинку з проведенням робіт по заміні покрівлі, водостічних труб та ринв та ремонту димо-вентканалів. Для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами у відповідності до положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» в будинку [ADDRESS] було створено ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ БРАЩАЙКІВ 9, код ЄДРПОУ 39713271, державну реєстрацію проведено 26.03.2015 року, номер запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 1 324 102 0000 009083. 10 квітня 2015 року Зборами співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] [PERSON] було надано дозвіл на влаштування мансардного приміщення за рахунок суміжного горища в будинку [ADDRESS] та проведення капітального ремонту покрівлі будинку. Дане рішення прийнято у відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", згідно якої до виключної компетенції загальних зборів членів об`єднання відноситься в т.ч. питання про використання об`єктів, що перебувають у спільній власності членів об`єднання. Розширення належної відповідачу 1 квартири відбулось за рахунок прилеглої суміжної невикористовуваної площі підгорищного приміщення будинку. При цьому відповідачем 1 було здійснено влаштування нової покрівлі самого будинку [ADDRESS] , що не заперечується позивачкою. Рішення Зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] 10 квітня 2015 року ніким не оскаржувалось. 27.04.2015 року відповідачем 1 в Управлінні містобудування та архітектури Ужгородської міської ради було одержано містобудівні умови та обмеження забудови, якими визначено умови такої реконструкції. На підставі поданої до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої за №ЗК082151940217 від 13.07.2015 року було розпочато виконання будівельник робіт з реконструкції належної відповідачу 1 квартири. У зв`язку із закінченням будівельних робіт відповідачем 1 було подано до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області - Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована 18 серпня 2015 року за №ЗК142152300390, тобто з даної дати об`єкт є таким, що збудований та введений в експлуатацію. У відповідності до п. 8 ч.1 ст. 1 Закону України від 17 лютого 2011 року 3038-УІ "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог; проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановленої законодавством та містобудівною документацією. Згідно ч. 3 ст. 29 цього ж Закону містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. У відповідності до ч.8 ст. 29 Закону містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності. Відповідно до ч. 2 цієї статті, документи, які надають дозвіл на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Аналогічна вимога міститься і в п. 6 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженому постановою КМ України від 13.04.2011 року № 466, у якому зазначено, що документи, які надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката, в залежності до категорії складності об`єктів (ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Аналізуючи зазначені норми, суд приходить до висновку, що для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування. На підставі дозволу на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник житлового фонду подає на реєстрацію декларацію на початок будівельних робіт. Поряд з цим, самим законодавцем визначено період чинності документів, які надають право на виконання будівельних робіт - до завершення будівництва, тобто, до прийняття об`єкта в експлуатацію - дати реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Таким, чином у зв`язку із завершенням будівельних робіт та реєстрацією Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області Декларації про готовність об`єкта до експлуатації 18 серпня 2015 року за №ЗК142152300390, дія Містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки від 27.04.2015 року №62/20-17 є вичерпаною з 18.08.2015 року. Це ж стосується і Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої за №ЗК082151940217 від 13.07.2015 року. Так, у відповідності до вимог ч.2 ст. 34 Закону України від 17 лютого 2011 року N 3038-УІ "Про регулювання містобудівної діяльності" декларації про початок виконання будівельних робіт є чинною до завершення будівництва. Така декларація вичерпує свою дію після реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації 18 серпня 2015 року за №ЗК142152300390 вичерпала свою дію отриманням відповідачем 1 свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.08.2015 року та реєстрацією за нею права власності на таке майно. За наведених обставин суд критично оцінює рішення головного інспектора будівельного нагляду В.В. Бокшана 29.06.2016 про скасування дії містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки від 27.04.2015 №62/20-17, оскільки таке прийнято після вичерпання дії вказаних умов, хоча і підтверджує порушення містобудівних вимог відповідачем 1 при проведенні реконструкції. Стосовно відсутності у порядку денному протоколу №3 зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] від 10.04.2015 питання про надання дозволу гр. [PERSON] (кв.11) на влаштування мансардного приміщення, то суд зазначає, що з дослідженого змісту протоколу таке питання обговорювалось в контексті вирішення питання про проведення капітального ремонту на підставі акту обстеження покрівлі будинку [ADDRESS] від 29.10.2014. Також в резолютивній частині вказаного акту за результатами обстеження комісією зроблено висновок про те, що оскільки провести роботи по покращенню технічного стану покрівлі неможливо за рахунок оплати за утримання будинку та прибудинкової території, комісія вважає за доцільне пропонувати мешканцям будинку розглянути можливість вирішення питання капітального ремонту покрівлі шляхом надання дозволу на влаштування мансардних приміщень в межах горища будинку з проведенням робіт по заміні черепичної покрівлі, водостічних труб та ринв та ремонту димо-вентканалів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Питання набуття права власності на перероблену річ врегульовано ст.332 ЦК України, відповідно до якої об`єкт, на який набувається право власності в результаті переробки, визнається новою річчю. Виникнення права власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) урегульовано ч.2 ст.331 ЦК України, в якій зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди) виникає у момент завершення будівництва цього об`єкта. У разі, якщо законом або договором передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію або державної реєстрації, право власності на це майно виникає з моменту прийняття в експлуатацію або державної реєстрації. Аналогічне положення міститься у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, у якому зазначено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає саме з моменту державної реєстрації. З інформаційної довідки №48633030 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що право власності на нерухоме майно, реконструйовану квартиру [ADDRESS] , відповідач 1 - [PERSON] зареєструвала 27.08.2015, тобто провела реєстрацію нового нерухомого майна та відповідно набула право власності на вказану квартиру після її реконструкції. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зокрема посилається на те, що відповідачем 1 при здійсненні реконструкції квартири шляхом її розширення за рахунок горища остання порушила вимоги законодавства, в тому числі по охороні культурної спадщини, оскільки такий проект не був погоджений у встановленому порядку та допустила порушення будівельних норм. Оцінюючи вказані доводи позивачки суд враховує роз`яснення, викладені у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до якого, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (п. 22 постанови). Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини 7 статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 521/2993/13-ц Велика Палата Верховного Суду констатувала, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі (втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними); 2) чи переслідувало втручання легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті (якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів); 3) чи є відповідний захід пропорційним конкретній легітимній меті втручання у право (втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. На думку суду визнання за позивачкою права спільної сумісної власності на горище, яке на даний час є частиною квартири [ADDRESS] , буде непропорційним втручанням в права особи, яка на даний нею володіє на законних підставах - відповідача 3. За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачкою права спільної сумісної власності на горище спільного користування у [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідач 1, на думку позивачки, набув право власності на реконструйовану з порушенням вимог законодавства квартиру, яку згодом відчужив відповідачу 2, а той відповідно - відповідачу 3, позивачка просить суд визнати недійсним договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 06 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Єгер Н.Д. за № 1882; застосувати наслідки недійсності правочину; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності, вчинений на підставі недійсного правочину; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] 27 червня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Єгер Н.Д. за № 1208; застосувати наслідки недійсності правочину; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності, вчинений на підставі недійсного правочину. Вирішуючи позов в цій частині суд виходить з наступного. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Однак, позивачем не доведено, а під час розгляду справи судом не встановлено, що оскаржувані правочини не відповідають вимогам встановленим ст. 203 ЦК України, іншим вимогам закону або порушують її законні права та інтереси, відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачу також слід відмовити. Позивачка у позовній заяві просить усунути перешкоди, у користуванні горищем шляхом звільнення спільного входу на горище багатоквартирного будинку зазначаючи, що такий був перегороджений відповідачем-1 металевою брамою, ключів від якої вона немає. У підтвердження наведених обставин посилається на покази свідка, [PERSON] , якого просила допитати в судовому засіданні. Свідок [PERSON] , який є онуком позивачки та спільно з нею проживає у квартирі [ADDRESS] , повідомив суду, що при вході на горище встановлені металеві грати, ключів від якої у них немає. У випадку необхідності доступу до антени чи димоходу, які знаходяться на горищі, потрібно йти шукати ключі від брами. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідач 3 - [PERSON] у своїй заяві, адресованій суду зазначає, що доступ до горища не перекривав, на площадці разом з ним в будинку також проживає власник квартири [ADDRESS] , в якої є ключі від горища, ключі від горища є в голови ОСББ Бращайків 9. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] , оскільки інших доказів, крім його свідчень, які б підтвердили наведені ним обставини позивачем суду не подано. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову. Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). З урахуванням наведеного та ст.265 ЦПК України, суд констатує, що у даному рішенні мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім тих аргументів, які не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Відповідно до п.1 ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed