Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернуся до суду з позовом в якому просить: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою №8 в будинку №23 по вулиці Гвардійській в м. Мелітополі Запорізької області; усунути перешкоди у користуванні [PERSON] своєю власністю, а саме квартирою №8 в будинку №23 по вулиці Гвардійській в м. Мелітополі Запорізької області, шляхом виселення [PERSON] з цієї квартири; усунути перешкоди у користуванні [PERSON] своєю власністю, а саме квартирою №8 в будинку №23 по вулиці Гвардійській в м. Мелітополі Запорізької області, шляхом зняття з реєстрації з місця проживання виселення [PERSON] за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вулиця Гвардійська, 23/8. Свій позов мотивував тим, що йому, [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У квартирі, що є його власністю зареєстрований колишній власник [PERSON]. Відповідно до довідки старшої будинку №11 по вулиці Гвардійській в м. Мелітополі, [PERSON] мешкає в цьому будинку в квартирі №26. На його неодноразові прохання виписатися з належної йому квартири і усунути таким чином перепони у здійсненні ним права власності, відповідач лише обмежився обіцянками. Вищевикладене стало підставою звернення з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обємі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд\~вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. Згідно ст.169 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих суду доказів з постановленням заочного рішення.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. На підставі договору міни від 18.07.2015 [PERSON] належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору міни від 18.07.2015, копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2015./а.с.6-8/ Разом з позивачем у вказаній квартирі прописаний колишній її власник [PERSON], що підтверджується копією Довідки КП «Житломасив» від 15.02.2016. Відповідно до довідки КП «Житломасив» від 15.02.2016 [PERSON], дійсно проживає за адресою: [INFO] з серпня 2015року./а.с.10/ В силу того, що відповідач зареєстрований у [INFO], але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою. Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст.72 ЖК України внаслідок відсутності особи понад встановлені ст.71 ЖК України строки без поважних причин вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON], без поважних причин не проживає в [INFO] понад півроку, тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується позовної вимоги позивача щодо усуннення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд приходить до наступного: Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі є підставою для зняття його з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації місяця проживання є зайвою та задоволенню не підлягає. Окрім того, вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення, не підлягають задоволенню, оскільки, як зазначає сам позивач і що підтверджено належними доказами, відповідач [PERSON], лише зареєстрований в належній йому квартирі, а фактично з серпня 2015 року проживає за адресою: [INFO]. Суд вважає, що задоволена судом вимога в межах визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у цілому відновить порушене право позивача на житло. Й зважаючи на встановлені правовідносини, застосовувати інші способи захисту порушеного права немає потреби. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial