Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 грудня 2013 року звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Потоківської сільської ради Кременчуцького району про визнання за нею права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані по [ADDRESS], у селі Потоки Кременчуцького району Полтавської області та відповідно визнання за нею права спільної часткової власності на 1/2 частину будинку, 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований будинок за вище вказаною адресою, визнання незаконним та скасування рішення виконкому Потоківської сільської ради Кременчуцького району від 22 жовтня 1999 року в частині видачі [PERSON] свідоцтва [NUMBER] від 08 грудня 1999 року на право приватної власності на жилий будинок по [ADDRESS] в селі Потоки Кременчуцького району Полтавської області та визнання незаконним і скасування цього свідоцтва, визнання незаконним і скасування рішення виконкому Потоківської сільської ради Кременчуцького району №5 від 15 квітня 1998 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,06 га в межах згідно плану та видачі йому Державного акту на право приватної власності на землю, визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON], визнання за [PERSON], [PERSON] права спільної часткової власності за кожним по 1/4 частині вище вказаної земельної ділянки. В обґрунтування позову вказувала, що з 18 листопада 1977 року і до 12 грудня 1983 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу [INFO] року народився їх син [PERSON]. У 1974 році за місцем своєї роботи вона отримала однокімнатну квартиру [ADDRESS], де проживала разом з чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON], [INFO] від її першого шлюбу. У 1978 році, працюючи на будівництві мосту через річку Псел, поблизу села Потоки, її чоловік [PERSON] в той час проживав у своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS], Кременчуцького району Полтавської області. ЇЇ свекруха [PERSON] померла [INFO] року. Під час перебування у шлюбі для потреб сім'ї ними за власні кошти на подвір'ї свекрухи [PERSON], поруч з маленьким глинобитним будиночком 1946 року побудови, восени 1978 року після смерті свекрухи [PERSON] було розпочато будівництво нового житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Кожні вихідні вона приїздила до чоловіка [PERSON] і допомагала у будівництві будинку, так як мала досвід роботи за професіями каменяра, копача, маляра, бетонника. Будівництво будинку було завершено восени 1979 року, що підтверджено записом погосподарської книги сільської ради за № 467 за 1977-1979 роки, де будинок значився за її чоловіком [PERSON]. У будівництві будинку їм своєю працею допомагали також нині померлі [PERSON] та [PERSON], які доводилися її чоловіку [PERSON] відповідно братом і сестрою. На підставі рішення виконкому сільської ради №5 від 15 квітня 1998 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та на підставі цього рішення сільська рада 24 вересня 1998 року видала [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] 17 лютого 1999 року [PERSON] уклав шлюб з відповідачем у справі [PERSON]. На підставі рішення виконавчого комітету Потоківської сільської ради від 22 жовтня 1999 року виконавчим комітетом Потоківської сільської ради 08 грудня 1999 року було видано свідоцтво [NUMBER] на право приватної власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, які розташовані в селі Потоки, по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. У такий спосіб її колишній чоловік [PERSON], як це виявилося після його смерті, залишив її без частки у спільно нажитому нерухомому майні. [INFO] року [PERSON] помер, про що її та сина повідомила відповідач у справі [PERSON]. У 1981 році на склад сім'ї з чотирьох осіб: вона, її чоловік [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] у місті Полтаві отримали двокімнатну квартиру [ADDRESS] Ні під час розірвання шлюбу, ні після цього, ніякого спору про поділ будь-якого спільного майна подружжя між нею і [PERSON] не виникало. Вона вважає, що оскільки будинок значиться побудованим у 1979 році у період її шлюбу з [PERSON], то цей будинок в силу статей 22,28 КпШС України є спільним сумісним майном подружжя, і в разі його поділу їх частки визнаються рівними. Сільська рада, розуміючи вказані обставини та діюче на той час законодавство, цього не врахувала і незаконно видала свідоцтво про право власності на житловий будинок лише на ім'я одного з подружжя - [PERSON] Також вона вважає, що її право користування земельною ділянкою не закінчилося та триває й дотепер. В судовому засіданні представник позивача по довіреності [PERSON] позовні вимоги підтримав, в їх обґрунтування пояснив так, як викладено вище в описовій частині рішення, просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів [PERSON] та Потоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у сумі 1455,49 гривень та витрати позивача та її представника на проїзд до суду з міста Полтави до міста Кременчука і в зворотному напрямку у сумі 749,85 гривень, поштові витрати у сумі 14,32 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі за участю її представника [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. Представник відповідача [PERSON] по довіреності [PERSON] позов [PERSON] не визнав та пояснив, що жилий будинок [PERSON] отримав в порядку спадкування після смерті матері, позивач пропустила строк позовної давності, а відтак її позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Представник відповідача Потоківської сільської ради по довіреності Циганкова І.І., в судовому засіданні позов не визнала. Представник третьої особи Другої Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи без участі нотаріуса, при винесенні рішення покладався на розсуд суду (а.с.13 тому 2). Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] та [PERSON] з 18 листопада 1977 року по 12 грудня 1983 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.79 тому 1). Під час шлюбу у 1979 році вказане подружжя побудувало житловий будинок з господарськими спорудами, а саме: житловий будинок літера «А», прибудову літера «в», убиральню літера «Б», вимощення літера «і» за адресою: [ADDRESS], Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с.81-83 тому 1). Згідно довідки Потоківської сільської ради Кременчуцького району в записах погосподарської книги Потоківської сільської ради за №467 за 1977-1979 роки за [PERSON] значиться житловий будинок 1979 року забудови в [ADDRESS] (а.с.84 тому 1). Обставини будівництва будинку подружжям [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки житловий будинок був побудований [PERSON] та [PERSON] у період їх шлюбу, у них виникло право спільної сумісної власності на це нерухоме майно. 08 грудня 1999 року на підставі рішення виконкому Потоківської сільської ради Кременчуцького району від 22 жовтня 1999 року без номера на ім'я [PERSON] виконком Потоківської сільської ради видав свідоцтво [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок по [ADDRESS], в селі Потоки (а.с.87 тому 1). На підставі рішення виконкому Потоківської сільської ради Кременчуцького району №5 від 15 квітня 1998 року [PERSON] 24 вересня 1998 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,06 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована на території села Потоки Потоківської сільської ради (а.с.78 тому 1). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.86 тому 1). [PERSON] звернулася до Другої Полтавської державної нотаріальної контори з заявою та надала нотаріусу документи на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться у селі Потоки Кременчуцького району після померлого [INFO] року [PERSON], на що нотаріус 12 липня 2013 року надав їй письмову відповідь, що вона не підтвердила факту набуття вказаного майна у період її шлюбу з [PERSON], бо шлюб тривав з 1977 року до 1983 року та роз'яснено їй право звернутися до суду (а.с.85 тому 1). Згідно роз'яснення абзацу 3 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК). Установлено, що позивач [PERSON] дізналася про смерть [PERSON] та після його смерті їй передали правовстановлюючі документи: свідоцтво на право приватної власності на жилий будинок та Державний акт на право приватної власності на землю, видані на ім'я [PERSON] З цих документів вона і дізналася про порушення свого права на половину вказаного майна, як дружина, яка побудувала цей будинок разом з чоловіком у період шлюбу. Ці обставини підтверджено показаннями у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] Заповіт [PERSON] не складав, спадкоємцями за законом після померлого є його син [PERSON] та дружина від повторного шлюбу [PERSON]. За життя [PERSON] у позивача [PERSON] з колишнім чоловіком спору про поділ спільного майна подружжя не виникало. Суд не застосовує позовну давність за заявою представника відповідача [PERSON] з таких підстав. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 статті 72 СК України, стаття 11,ч.3 статті 29 КпШтаС України 1969 року). Позивач дізналася про порушення свого права власності на майно після смерті [INFO] року свого колишнього чоловіка [PERSON] Звернувшись до суду з цим позовом 25 грудня 2013 року, вона не пропустила встановлений законом трирічний строк позовної давності. За змістом статей 22,28 КпШтаС України, чинних на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Фактично такі ж підстави набуття та здійснення права спільної сумісної власності подружжя, розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна визначені і в статтях 60,63,70 СК України, статтях 368,372 ЦК України. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Отже, вимоги позивача про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] Кременчуцького району та відповідно визнання за нею права спільної часткової власності на половину цієї нерухомості є законними і підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги заперечення проти позову представника відповідача [PERSON], що спірний жилий будинок [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON], так як ця обставина спростована зібраними у справі доказами, зокрема: власноручними письмовими записами [PERSON] про початок та хронологію будівництва будинку (а.с.88-91 тому1), технічним паспортом на спірний житловий будинок, де зазначено 1979 рік його побудови (а.с.81-83 тому 1), витягом з погосподарської книги виконкому Потоківської сільської ради за 1977-1979 роки (а.с.83-87 тому 2), показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, що будівництво будинку розпочате восени 1978 року і було завершене у 1979 році. [PERSON] померла [INFO] року, тобто раніше початку будівництва нового жилого будинку, яке було розпочате восени 1978 року і закінчено восени 1979 року. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішення виконкому Потоківської сільської ради №5 від 15.04.1998 року в частині передання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,06 га та визнання незаконним і скасування рішення виконкому Потоківської сільської ради від 22 жовтня 1999 року без номера в частині видачі свідоцтва [NUMBER] на право приватної власності на жилий будинок на ім'я [PERSON], суд приходить до наступного висновку. Позивачем особисто та за сприяння суду в силу п.4 статті 10, статті 137 ЦПК України не надані суду письмові докази - вказані два рішення виконкому Потоківської сільської ради, які є предметом спору. Потоківська сільська рада письмово повідомила суд, що протоколи сесій та засідань виконавчого комітету сільської ради за 1998 та 1999 роки були передані на зберігання в архівний сектор Кременчуцької райдержадміністрації (а.с.101,114,115 тому 2). У свою чергу архівний сектор Кременчуцької райдержадміністрації письмово повідомив суд, що протоколи засідань виконавчого комітету Потоківської сільської ради від 15.04.1998 року та від 22.10.1999 року і рішення до них, на державне зберігання не надходили (а.с. 113 тому 2). Судом безпосередньо були досліджені архівні документи: оригінали протоколів засідань виконкому Потоківської сільської ради та рішення до них за період з 15 січня 1998 року по 01 грудня 1998 року на 118 аркушах, та оригінали протоколів засідань виконкому Потоківської сільської ради та рішення до них за період з 04 січня 1999 року по 15 грудня 1999 року на 94 аркушах. Оспорених протоколів та рішень виконкому Потоківської сільської ради за №5 від 15 квітня 1998 року та без номеру від 22 жовтня 1999 року в описах цих справ не виявлено, вказані протоколи та рішення відсутні. Тому суд робить висновок, що оскільки вказаних рішень виконкому фізично не існує, не можливо визначити підставу та законність їх прийняття, а відтак і вирішити питання про їх скасування. Зважаючи на вказані обставини, суд відмовляє позивачу у задоволенні цих позовних вимог. Суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача в частині визнання незаконними та скасування правовстановлюючих документів: Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та свідоцтва [NUMBER] від 08 грудня 1999 року на право приватної власності [PERSON] на жилий будинок по [ADDRESS] в селі Потоки Кременчуцького району Полтавської області, беручи до уваги, що ці документи були видані безпідставно, так як відповідних рішень виконавчого комітету Потоківської сільської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки та жилого будинку не приймалося, оскільки їх в даний час не знайдено і фізично не існує. Разом з тим вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом (стаття 378 ЦК України). Співвласник житлового будинку [PERSON], отримавши свідоцтво [NUMBER] на право приватної власності на жилий будинок від 08 грудня 1999 року лише на своє ім'я, фактично розпорядився спільною сумісною власністю без згоди іншого співвласника - колишньої дружини [PERSON]. Це ж стосується і оформлення ним у свою власність і присадибної земельної ділянки у розмірі 0,06 га. Відповідно до ч.1,2,4 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За таких обставин суд постановляє рішення про визнання за [PERSON] права користування 1/2 частиною земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: [ADDRESS], Кременчуцького району Полтавської області. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання за спадкоємцями за законом [PERSON] та [PERSON] права спільної часткової власності за кожним по 1/4 частині присадибної земельної ділянки площею 0,06 га, то ця частина позову не грунтується на вимогах законодавства, так як для вказаних осіб (спадкоємців) встановлений інший (нотаріальний) порядок оформлення права власності відповідно до книги шостої "Спадкове право" Цивільного кодексу України тощо, останні не позбавлені можливості оформити своє право на спадкове майно, звернувшись з відповідними заявами до нотаріуса. Тому вказана частина позовних вимог [PERSON] задоволенню не підлягає. Позивач [PERSON] понесла судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 1455,49 гривень (а.с.57,117 тому 2). Суд частково задовольнив її позовні вимоги майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру, тобто на 58,368 %. Тому відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України на користь позивача [PERSON] підлягає присудженню з трьох відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 849,55 гривень, тобто по 283,18 гривень з кожного відповідача (849,55 : 3). Але беручи до уваги, що представник позивача просив не стягувати судові витрати з сина позивача [PERSON] - відповідача [PERSON], суд стягує ці витрати тільки з двох відповідачів: [PERSON] та Потоківської сільської ради на користь [PERSON] по 283,18 гривень з кожного. Відповідно до статті 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно роз'яснення абзацу 2 п.46 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року " Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" виплата сум сторонам та їх представникам, свідкам, спеціалістам, перекладачам, експертам передбачає відшкодування витрат, понесених ними у зв'язку з переїздом до іншого населеного пункту та явкою до суду, у порядку, передбаченому статтями 85 і 86 ЦПК. Законом визначено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть самі сторони. Компенсації витрат сторін на проїзд, як і поштових витрат, законом не передбачено. Тому суд відмовляє позивачу у стягненні 764,17 гривень за проїзд з міста Полтава до міста Кременчук і в зворотному напрямку та поштових витрат. Позивачем та її представником у письмовій заяві №3 (а.с.47-49 тому 2) не були наведені точні розрахунки компенсації за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять та не додані відповідні належні та допустимі докази в їх обгрунтування. Тому суд не застосовує норми ч.2,3 статті 85 ЦПК України і відповідно відмовляє позивачу у стягненні таких витрат. Виходячи з кількості позовних вимог майнового (дві) та немайнового характеру (чотири) позивач відповідно до Закону України "Про судовий збір" повинна була б сплатити судовий збір, загальний розмір якого складає 1580,35 гривень. Позивач [PERSON] згідно двох квитанцій сплатила судовий збір у сумі 1455,49 гривень, тобто на 124,86 гривень менше, ніж потрібно було за Законом. Тому суд достягує з [PERSON] в дохід держави недоплачений при поданні позовної заяви до суду судовий збір в сумі 124 гривень 86 копійок.

Outcome: partial