Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

12 червня 2019 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газороздільної системи «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (постачальник) про визнання рішення комісії ПАТ "Рівнегаз" з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 25.10.2016 року недійсним. В обґрунтування позову вказує, що у жовтні 2016 р. на його адресу ПАТ «Рівнегаз» направило копію акту про порушення за №7 від 12.10.2016р. в якому нібито зафіксовано порушення з боку споживача - мешканців житлового будинку по [ADDRESS] Кодексу газорозподільних систем в частині відмови від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, яке проводиться за кошти ПАТ «Рівнегаз» відповідно до п. 5 глави 1 розділу X Кодексу газорозподільних систем у редакції, що діяла на момент складання Акту, ст.. 2 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та ст.. 18 ЗУ «Про ринок природного газу». Вказує, що в подальшому також надійшло повідомлення від ПАТ «Рівнегаз» про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу, яке відбулось за наслідками розгляду 25.10.2016р. комісією ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем (надалі Комісія) вищезазначеного Акту. Зазначає, що з листопада 2016р. ТОВ «Рівнегаз збут» як Постачальник газу побутовому споживачу почало здійснювати нарахування спожитого газу виходячи з об`єму встановленого ПАТ «Рівнегаз» як Оператором ГРМ, тобто 9,8 м. куб. Він вважає рішення Комісії таким що суперечить чинному законодавству та таким що підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Акціонерного товариства «Оператор газороздільної системи «Рівнегаз» позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що у жовтні 2016 р. на адресу позивача [PERSON] ПАТ «Рівнегаз» направило копію акту про порушення за №7 від 12.10.2016р. в якому нібито зафіксовано порушення з боку споживача - мешканців житлового будинку по [ADDRESS] Кодексу газорозподільних систем в частині відмови від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, яке проводиться за кошти ПАТ «Рівнегаз» відповідно до п. 5 глави 1 розділу X Кодексу газорозподільних систем у редакції, що діяла на момент складання Акту, ст.. 2 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та ст.. 18 ЗУ «Про ринок природного газу». В подальшому також надійшло повідомлення від ПАТ «Рівнегаз» про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу, яке відбулось за наслідками розгляду 25.10.2016р. комісією ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем (надалі Комісія) вищезазначеного Акту. Згідно якого вбачається, що з листопада 2016р. ТОВ «Рівнегаз збут» як Постачальник газу побутовому споживачу почало здійснювати нарахування спожитого газу виходячи з об`єму встановленого ПАТ «Рівнегаз» як Оператором ГРМ, тобто 9,8 м. куб. Згідно з ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про захист прав споживачів"\~держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом\~статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів"\~права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3,4,7 ч. 1 цієї статті, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі\~Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У\~статті 19\~ЦПК України\~визначено, що\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Складений працівниками електропостачальної організації рішення про порушення\~споживачами природного газу Кодексу газорозподільної системи\~є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого рішення, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. На тому, на підставі викладено, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову в цій частині позовних вимог. Щодо позовної вимоги про зобовязання Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" провести перерахунок об`ємів спожитого газу за адресою [PERSON] [ADDRESS] відповідно до норм визначених ПКМУ від 23.03.2016 року за №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» зі змінами та доповненнями на період листопад 2016 року квітень 2017 року, то суд зазначає наступне. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого\~постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.\~633,\~634,\~641,\~642 ЦК України\~на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у\~Законі України "Про ринок природного газу"\~та Кодексі газорозподільних систем. За цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (розділ ІІ Предмет Договору п. 2.1). Права ж та обов`язки споживачів чітко визначені розділом IV Ціна, порядок обліку та оплати природного газу, розділом V Права та обов`язки споживача та розділом VІ Права і обов`язки постачальника. Таким чином, Акцонерне товариство «Рівнегаз» є оператором ГРМ та суб`єктом, на якого покладено спеціальні обов`язки визначати об`єми природного газу побутовим споживачам. Компетенція розрахунку по особовим рахункам споживачів нарахованих об`ємів природного газу належить до повноважень ТОВ «Рівнегаз збут». На підставі викладено, суд приходить до висновку, що право позивача було порушено неправильним нарахуванням об`ємів спожитого газу, а тому воно підлягає відновленню шляхом перерахунку. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial