Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс - Банк", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку "Правекс - Банк, звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 11 травня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк", назву якого змінено на ПАТ КБ "Правекс-Банк" та відповідачем - [PERSON] був укладений Кредитний договір № 596-004/07Р, змінений договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 596-004/07Р від 21.12.2011 роу, відповідно до якого його номер було змінено на №2906-016/11Р. Відповідно до умов Кредитного договору позивач надає відповідачу - [PERSON] кредит в в національній валюті для споживчих цілей у сумі 1450741, 00 грн., терміном з 11 травня 2007 року до 11 травня 2017 року зі сплатою відсотків річних за час фактичного користування кредитом, а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повернути кредит у вказаний термін та сплачувати проценти. Оскільки, на день звернення з даними позовом до суду, відповідач [PERSON] не погасив наявну по кредитному договору поточну заборгованість, не сплачує поточні платежі та відсотки за користування кредитом, у позивача виникло право пред'явити вимоги щодо дострокового погашення заборгованості по кредитному договору, тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору, що станом на 25.07.2014 року згідно розрахунку становить 2176834,71 грн., в тому числі: 1443909,22 грн. - заборгованість по кредиту; 63278,49 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 498509,78 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за кредитом; 171137,23 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. В свою чергу відповідач [PERSON] не погоджуючись з заявленим позовом, до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача, в якому зазначив, що 11 травня 2007 року між ПАТ КБ "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 596-004/07Р (далі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк надає Позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 280 000,00 (двісті вісімдесят тисяч) доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.14. даного Договору. Відповідно до ст. 1 Закону "Про захист прав споживачів": споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Отже вказаний Кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту. Метою укладення договору та отримання кредитних коштів було не лише отримання права власності на валютні цінності, а отримання права власності з конкретною метою, а саме, для оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна та інших споживчих цілей, що передбачено п. 1.1. Кредитного договору. При цьому згідно з п. 6.1.14. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується протягом строку дії даного Договору забезпечити страхування майна, переданого в іпотеку Банку відповідно до п. 3.1. даного Договору, шляхом укладення щорічно до " 11" травня договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними Банком, а також письмово узгоджувати умови договору страхування та не здійснювати дій, направлену на зміну цих умов. Банк визначив страхові компанії і всі вони були українськими компаніями.Тобто, відповідно до умов договору, який було розроблено Банком та запропоновано [PERSON] для підписання, Банк надає позичальнику кредит в долара США для розрахунку з українськими компаніями. Однак, така операція відповідно до українського законодавства, що діяло на момент підписання Кредитного договору, була неможлива. Частиною першою статті 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 Ц України). [PERSON] відповідно до вимог законодавства не міг використати долари США з метою вказаною в предметі Кредитного договору, а саме, для споживчих цілей та з метою оплати страхових платежів. Для використання кредитних коштів з метою передбаченою Кредитним договором [PERSON] повинен був обов'язково конвертувати їх в грошову одиницю України - гривню. Вказана обставина не була відома [PERSON] при укладанні Кредитного договору. Більше того, якби це було відомо [PERSON] він би не заключав договір споживчого кредиту в доларах США, а заключив би його в національній валюті України - гривні, або взагалі не заключав би кредитний договір. Крім того, Банк не повідомив [PERSON] про те, що він не зможе використати кошти отримані за споживчим кредитом для цілей передбачених в Кредитному договорі, хоча зобов'язаний був це зробити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений. Банк не повідомив [PERSON], що споживчий кредит не може бути використаний відповідно до мети вказаної в предметі Кредитного договору. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону (аб. 2 ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів"). Банк видав кредит для проведення завідомо (для банку) незаконної валютної операції. При цьому Банк не повідомив Позичальника про такі обставини, тобто замовчав їх існування, що фактично є обманом. А вказані обставини унеможливлюють використання за цільовим призначенням доларів США отриманих за Кредитним договором. Знаючи це Позичальник не укладав би договір споживчого кредиту в доларах США. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, обставинами, що мають істотне значення є: природа правочину, права та обов'язки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Отже кредитний договір № 596-004/07Р від 11 травня 2007 року, який укладено між ПАТ КБ "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено під впливом обману зі сторони ПАТ КБ "Правекс-Банк", тому в силу норм ст. 230 ЦК України повинен бути визнаний судом недійсним. Позивач за зустрічним позовом, вважає що його права як споживача були порушенні. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, просила задовольнити первісний позов в повному обсязі. В зустрічному позові просила відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти первісного позову, просив суд відмовити в первісному позові. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в ньому, просив суд задовольнити зустрічну позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2007 року між АКБ "ПРАВЕКС -БАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРАВЕКС - БАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 596-004/07Р, змінений договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 596-004/07Р від 21.12.2011 року, відповідно до якого його номер було змінено на №2906-016/11Р. Відповідно до умов Кредитного договору позивач надає відповідачу - [PERSON] кредит в сумі 280000 доларів США, терміном з 11 травня 2007 року до 11 травня 2017 року зі сплатою відсотків річних за час фактичного користування кредитом, а [PERSON] зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повернути кредит у вказаний термін та сплачувати проценти. Відповідно до п. 1 п.п. 1.3 договору при кожному невиконанні своїх зобов'язань по даному кредитному договору розмір процентної ставки збільшується на 1 відсоток річних. Починаючи з розміру встановленому в п. 1 п.п. 1.2 договору. У випадку наступного невиконання Позичальником своїх зобов'язань по договору розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшеної процентної ставки, проведених раніше, у відповідності до умовам даного пункту договору. Новій розмір процентної ставки встановлюється з дня, наступного за днем, в який Позичальник повинен був виконати свої зобов'язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі. Відповідно до п. 9.1 кредитного Договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитним або внесення відсотків за користування кредитом відповідач сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в п. 1.2 Договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно виходячи з фактичної кількості днів в процентному періоді. Відсотки нараховуються Банком протягом протягом строку користування Кредитом у відповідності з п. 1.2 даного договору. Рік умовно прийняти рівним 360 дням. (п. 10 п.п. 10.2 Кредитного Договору) Акціонерний комерційний банк "ПРАВЕКС - БАНК" виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав [PERSON] кошти у розмірі 280000,00 доларів США. Відповідач порушував умови договору, не сплачуючи заборгованість відповідно до графіку щомісячних платежів по кредиту. Станом на 25.07.2014 року згідно розрахунку відповідачі мають заборгованість в розмірі 2176834,71 грн., в тому числі: 1443909,22 грн. - заборгованість по кредиту; 63278,49 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 498509,78 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за кредитом; 171137,23 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Беручи до уваги заяву представника відповідача за первісним позовом щодо застосування строку позовної давності щодо нарахованої позивачем пені, суд приходить до висновку, що така заява підлягає задоволенню в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та щодо пені за несвоєчасне погашення відсотків, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому стягнення пені підлягає до задоволення за 1 рік, тому сума пені за несвоєчасне погашення кредиту за розрахунком суду за 1 рік складає 63278,49 грн. та щодо пені за несвоєчасне погашення відсотків складає 38008,66. Таким чином, суд вважає доведеним суму боргу, що утворилась за відповідачем станом на 25.07.2014 року та складає в загальній сумі 2043706,15 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, про необхідність стягнення заборгованості з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРАВЕКС - БАНК" в сумі 2043706,15 грн. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРАВЕКС - БАНК", про визнання кредитного договору недійсним то судом встановлено наступне. Банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов'зання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання. Також відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Слід звернути увагу на той факт, що відповідач не відмовилися від виконання умов Договорів, а Банк, в свою чергу, свої зобов'язань виконав в повному обсязі. Оскільки Договір є обов'язковим для виконання сторонами, відповідачі зобов'язані виконувати взяті на себе зобов'язання за всіма існуючими умовами Договорів та виконувати їх належним чином у встановлений строк. Слід зазначити, що визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: - зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину; - вчинення правочину у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. З наведених вище письмових доказів вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір повністю відповідає вимогам діючого законодавства, підтвердженням чого є також згода на укладення даного правочину та його підписання з боку позичальника на підставі вільного волевиявлення, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку в частині стягнення боргу по кредиту та по процентах є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав, наведених вище. Таким чином, суд вважає доведеною суму заборгованості, яка утворилась перед позивачем з боку відповідача за договором кредиту станом на 25.07.2014 року в сумі 2043706,15 грн. яка складається з: 1443909,22 грн. - заборгованість по кредиту; 63278,49 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 498509,78 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за кредитом; 38008,66 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial