Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

ПАТ КБ „Приватбанк" звернувся до суду з зазначеним позовом в якому зазначив, що 11.11.2005 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № ZPV0АЕ00000133 про отримання кредиту у розмірі 31 083, 11 доларів США зі сплатою відсотків за користування в строк встановлений кредитним договором. Забезпеченням зобов'язань за кредитним договором від 11.11.2005 року є застава автомобіля марки VOLKSWAGEN модель LT 35, мікроавтобус пасажирський 2002 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] Внаслідок невиконання кредитного договору ПАТ КБ „Приватбанк" був змушений звернутися з позовом до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет застави, який належить відповідачу. 16.02.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2-442/11 позовні вимоги банку задоволені. Станом на 15.12.2014 року зазначений автотранспортний засіб знаходиться на спеціалізованому майданчику ПАТ КБ „Приватбанк", за адресою: м. Запоріжжя, вул. Феросплавна, 38. В процесі підготовки документів, щодо реалізації відповідного автотранспортного засобу було встановлено, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби ЗМУЮ накладено арешт на майно боржника, а саме: на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель LT 35, мікроавтобус пасажирський 2002 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] В рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 19.08.2009 року за вих. № 14145 від 03.09.2009 року на підставі виконавчого листа № 2-1311 від 04.06.2009 року. В рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження за вих. № 4176 від 12.04.2010 року на підставі виконавчого листа № 2-1311. В рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчудження за вих. №17959/7 від 26.08.2009 року на підставі виконавчого листа № 2-1311/2009. В рамках виконавчого провадження винесено постанову про оголошення в розшук майна божника за вих. № 19074/7 від 15.09.2011 року на підставі виконавчого листа № 2-1311/2009 від 04.06.2009 року. Позивач посилаючись на те, що ПАТ КБ „Приватбанк", як заставодержатель, має право в разі невиконання [PERSON] забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості предмета застави переважно перед іншими кредиторами, проте наявне обтяження (арешт рухомого майна та його розшуку) позбавляє банк пріоритетного права на звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами, просить позов задовольнити, зняти арешт з заставленого майна, а саме: автомобіля марки VOLKSWAGEN модель LT 35, 2002 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], накладені постановами Шевченківського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ, а саме: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 19.08.2009 року, за вих. № 14145 від 03.09.2009 року на підставі виконавчого листа № 2-1311 від 04.06.2009 року; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження за вих. № 4176 від 12.04.2010 року на підставі виконавчого листа № 2-1311; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження за вих. № 17959/7 від 26.08.2011 року на підставі виконавчого № 2-1311/2009; постановою про оголошення в розшук майна божника за вих. № 19074/7 від 15.09.2011 року на підставі виконавчого листа № 2-1311/2009 від 04.06.2009 року, зняти розшук з заставленого майна, а саме: автомобіля марки VOLKSWAGEN модель LT 35, 2002 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], накладені постановами Шевченківського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ, а саме: постановою про оголошення в розшук майна божника за вих. № 19074/7 від 15.09.2011 року на підставі виконавчого листа № 2-1311/2009 від 04.06.2009 року, а також стягнути судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції в судовому засіданні просить ухвалити рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду, згідно зі ст. 4 ЦПК, є обов'язком суду. Судом встановлено, що 11.11.2005 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPV0АЕ00000133, відповідно до умов якого Банк надав, а [PERSON] отримав кредит у розмірі 31083,11 доларів США зі сплатою відсотків за користування в строк встановлений кредитним договором (а.с. 7-8). В забезпечення зобов'язань за Кредитним договором 11.11.2005 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір застави № ZPV0АЕ00000133, відповідно до якого [PERSON] передав банку в заставу автомобіль VOLKSWAGEN, модель LT 35, рік випуску 2002, тип ТЗ Мікроавтобус пасажирський, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу (а.с. 9-10). Внаслідок невиконання кредитного договору ПАТ КБ „Приватбанк" звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет застави автомобіль VOLKSWAGEN, модель LT 35, пік випуску 2002, тип ТЗ Мікроавтобус пасажирський, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 16.02.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у справі № 2-442/11, відповідно до якого позов ПАТ КБ „Приватбанк" задоволено, звернуто стягнення на вищезазначений автомобіль в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ZPV0АЕ00000133 від 11.11.2005 року в сумі 71 237, 36 грн. (а.с. 11-13). Судом встановлено, що між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON] виникли цивільно - правові кредитні відносини. Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перебували матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1311/2009 виданого 04.06.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. В рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1311/2009 виданого 04.06.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.08.2009 року, від 12.04.2010 року, від 26.08.2011 року, а також про оголошення в розшук майна боржника від 15.09.2011 року (а.с. 16, 81, 82, 116). Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду № 6 від27 серпня 1976 року „Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису", за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, зняття арешту з майна розглядаються вимоги, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України, коли арешт накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", якщо опис проводився державним виконавцем на виконання рішення у цивільній справі. З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник через порушення прав банку на пріоритетне право на звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами, арешт на яке був накладений державним виконавцем у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-1311/2009 виданого 04.06.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. Позивач не є учасником виконавчого провадження. Враховуючи викладене, зазначений спір підлягає розгляду відповідно до ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства. Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду згідно зі ст.4 ЦПК є обов'язком суду. За змістом ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель LT 35, пік випуску 2002, тип ТЗ Мікроавтобус пасажирський, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] від 11.11.1005 року (а.с. 15). Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України „Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 24 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Однак, на виконання вищезазначених вимог закону позивачем не надано суду доказів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна звернення стягнення на предмет обтяження - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель LT 35, рік випуску 2002, тип ТЗ Мікроавтобус пасажирський, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], отже звернення стягнення не зареєстровано. Позивач ПАТ КБ „Приватбанк", на наявність вказаних обставин не посилається, а як підставу позовних вимог зазначив сам факт наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та ч. 3 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернуто у разі: винесення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно зі ст. 14 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріорітет над незареєстрованим обтяженням. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжував з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Позивачем не надано суду доказів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - обтяження за договором застави транспортного засобу від 11.11.2005 року, отже позивач суду не довів, що він має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження перед іншими кредиторами. Крім того, позивач посилається на наявність судового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2011 року, відповідно до якого позов ПАТ КБ „Приватбанк" задоволено, звернуто стягнення на вищезазначений автомобіль в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ZPV0АЕ00000133 від 11.11.2005 року в сумі 71 237, 36 грн., яка виникла станом на 06.08.2010 року. Разом з цим, до суду з вказаним позовом позивач звернувся 24.12.2014 року, тобто більше ніж через три роки після ухвалення судом рішення суду про звернення стягнення на заставне майно. Між тим, позивачем не надано суду доказів того, що на момент розгляду даної справи у відповідача наявна та не погашена заборгованість в розмірі 71 237, 36 грн., та що така заборгованість перевищує вартість предмету застави, заставна вартість якого була визначена сторонами договору застави нерухомого майна від 11.11.2005 року у розмірі 154650 грн. (п. 9 договору) (а.с. 9-10). У зв'язку з чим, суд вважає, що позивач під час судового розгляду справи суду не довів, що накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 19.08.2009 року та від 26.08.2011 року арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель LT 35, рік випуску 2002, тип ТЗ Мікроавтобус пасажирський, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], обмежує права ПАТ КБ „Приватбанк", як заставодержателя, та позбавляє банк пріоритетного права на звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами. Щодо вимог ПАТ КБ „Приватбанк", зокрема, про звільнення автомобіля з-під арешту, накладеного 12.04.2010 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, то вони задоволенню не підлягають, оскільки посилання про накладання арешту на автомобіль у доданому до матеріалів справи повідомленні ДАІ в Запорізькій області (а.с. 16) не є належним доказом за відсутості самої постанови державного виконавця. Решта вимог, у тому числі щодо зняття арешту на підставі постанови про оголошення в розшук майна боржника від 15.09.2011 року та зняття розшуку з заставленого майна, накладеного постановою про оголошення в розшук майна боржника від 15.09.2011 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-1311/2009 виданого 04.06.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ „Приватбанк" права розпорядження спірним автомобілем, задоволенню не підлягають, оскільки не є передбаченими Законом України „Про виконавче провадження" способами захисту порушеного права. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed