Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 01 квітня 2008 року між «Всеукраїнським акціонерним банком» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2103-001/08, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 40000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 30.03.2018 року та зі сплатою 13,5% річних. У відповідності до умов договору, відповідач зобовязався щомісяця здійснювати погашення кредитної заборгованості шляхом сплати ануїтетного платежу. ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти в повному обсязі. Однак, [PERSON], отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності систематично порушував свої договірні зобовязання. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 25.08.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 22904,15 доларів США, в тому числі: 20626,33 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 2277,82 доларів США заборгованість по відсоткам; 1546 грн. 93 коп. комісія; 52387 грн. 12 коп. неустойка за несвоєчасне погашення кредиту. Просив позов задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість у розмірі 558530 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати. Відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», треті особи без самостійних вимог: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог. Посилався на те, що 06.07.2015 року між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори про відступлення прав вимоги за договорами банківського вкладу, укладених між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та третіми особами відповідно: №831517/2014 від 08.08.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 17864,63 доларів США; №847343/2014 від 24.09.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 15640,39 доларів США; №831036/2014 від 07.08.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 15486,15 доларів США; №831038/2014 від 07.08.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 16079,13 доларів США; №831534/2014 від 08.08.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 17594,91 доларів США; №847350/2014 від 24.09.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 14631,77 доларів США. Вказував на те, що на підставі ст.601 ЦК України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Так, 15.10.2015 року ним було подано заяву уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Вважає, що законодавством України не передбачено можливості відмови від вчиненого стороною зарахування. Просив визнати припиненим зобовязання за кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON] №2103-001/08 від 01.04.2008 року внаслідок зарахування зустрічних однорідних грошових вимог. В подальшому, відповідач зустрічні позовні вимоги збільшив. Також просив зобовязати ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» включити кредиторські вимоги [PERSON] за договорами банківського вкладу «НВУ «Піврічний» №831517/2014 від 08.08.2014 року, «НВУ «Щомісячний» №847343/2014 від 24.09.2014 року, «НВУ «Піврічний» №831038/2014 від 07.08.2014 року в сумі 749856 грн. 44 коп. до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Стягнути з банку на його користь заборгованість за вказаними договорами в сумі 749856 грн. 44 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, однак у поданій до суду заяві позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Зустрічну позовну заяву не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Зустрічну позовну заяву підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні первісний позов не визнав з підстав, викладених у поданій до суду зустрічній позовній заяві. Вважає, що в данному випадку зобовязання за кредитним договором підлягає припиненню внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог. Просив відмовити в задоволенні позову. Зустрічну позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 01 квітня 2008 року між «Всеукраїнським акціонерним банком» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2103-001/08, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 40000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 13.03.2018 року та зі сплатою 13,5% річних (а.с.5-9). Сторони також погодили, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п.п.3.3 (крім п.п. 3.3.2, 3.3.3) цього Договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми кредитних коштів, зазначеної в п.п.1.1 цього Договору. Факт надання [PERSON] кредитних коштів підтверджується заявкою на отримання кредиту (а.с.10-11). Відповідно до п.2.7 Договору сторони погодили, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання боргових та інших зобовязань за цим Договором. При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги. Банком було надіслано на адресу [PERSON] письмову вимогу щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування кредитом, на яку останній не відреагував. При цьому, згідно ст.212, ст.611, ст.651 Цивільного кодексу України, по зобовязаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються, що наступили, згідно вказаної в повідомленні дати. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 25.08.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 22904,15 доларів США, в тому числі: 20626,33 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 2277,82 доларів США заборгованість по відсоткам; 1546 грн. 93 коп. комісія; 52387 грн. 12 коп. неустойка за несвоєчасне погашення кредиту. Зазначена обставина підтверджується розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи, який відповідачем будь-якими доказами спростований не був. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог суд зазначає наступне: Як було встановлено судом, 06.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори про відступлення прав вимоги за договорами банківського вкладу, укладених між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та третіми особами, відповідно: №831517/2014 від 08.08.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 17864,63 доларів США; №847343/2014 від 24.09.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 15640,39 доларів США; №831036/2014 від 07.08.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 15486,15 доларів США; №831038/2014 від 07.08.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 16079,13 доларів США; №831534/2014 від 08.08.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 17594,91 доларів США; №847350/2014 від 24.09.2014 року, яким передано право вимоги вкладу в сумі 14631,77 доларів США (а.с. 57-63, 66-72, 76-79, 82-83, 85-88, 90-98, 102-103). За змістом ст.601 ЦК України, зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. В той же час, відповідно до п.4-1 ч.1 ст.602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом. Так, судом встановлено, що постановою правління Національного банку України №733 від 20.11.2014 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Того ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк». В подальшому, 19.03.2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». Зазначені обставини є загальновідомими, а тому суд на підставі ст.61 ЦПК України визнає їх такими, що не підлягають доказуванню. Поняття «неплатоспроможний банк» наведено у п.8 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якого неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність". Отже, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» є неплатоспроможним банком. Відповідно до п.4 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі. З дня початку процедури ліквідації банку Законом визначено пряму заборону\~ зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін (ст.46 Закону). Таким чином, у даному випадку Законом прямо встановлено заборону на зарахування зустрічних однорідних вимог. Щодо вимоги про стягнення на користь [PERSON] з ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за зазначеними вище договорами в сумі 749856 грн. 44 коп. суд зауважує наступне: Так, згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підчас тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку. Положення вказаного Закону є спеціальними відносно інших законодавчих актів України, а тому саме вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові №910/11139/14|3-106гс15 від 20.05.2015 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Крім того, суд враховує, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» первісним кредиторам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було виплачено гарантовану суму, визначену Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200000 гривень кожному, що підтверджується довідками Фонду від 23.11.2015 року №22/3-48697, №22/3-48700, 22/3-48699, 22/3-48698, які наявні в матеріалах справи. Також суд зауважує, що банком кредиторські вимоги за вказаними депозитними договорами включені до реєстру акцептованих вимог, що підтверджується відповідними довідками (а.с.64, 74, 81, 99). Тому, враховуючи те, що відповідач на підставі договорів про відступлення прав вимоги за договорами банківського вкладу набув відповідні права вимоги, звернення до суду з позовною вимогою про зобовязання банку включити кредиторські вимоги [PERSON] за договорами банківського вкладу «НВУ «Піврічний» №831517/2014 від 08.08.2014 року, «НВУ «Щомісячний» №847343/2014 від 24.09.2014 року, «НВУ «Піврічний» №831038/2014 від 07.08.2014 року в сумі 749856 грн. 44 коп. до реєстру акцептованих вимог кредиторів є зайвим. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК. Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених зустрічних позовних вимог, натомість первісний позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved