Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ЗАТ "Донгорбанк", правонаступником якого є позивач та товариством з обмеженою відповідальністю "Асал-Метал" (надалі по тексту - позичальник) був укладений Генеральний кредитний договір №29/2008-21ЮЛ від 04 березня 2008 року з наступними додатковими угодами до нього, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику мультивалютний кредит у розмірі, що дорівнює сумі траншів, передбачених цим договором. Відповідно до умов кредитного договору банком було встановлено позичальнику ліміт кредитних операцій у сумі 2342000 доларів США - перший транш та 54896653,24 грн. - другий транш. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 19 серпня 2011 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №29/2008-21ЮЛ/з/П-2 з наступними змінами та доповненнями до нього. За умовами договору поруки поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобовязань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник повинен був здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором та сплачувати проценти за користування кредитними коштами у порядку та розмірах, визначених умовами кредитного договору. Позичальник зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, не здійснював повернення кредитних коштів та не сплачував проценти за користування нами, в звязку з чим, за ним виникла заборгованість за сумою кредиту, відсотками, адміністративною комісією та пенею за порушення строків виконання зобов'язань у сумі 2798820,12 доларів США, еквівалент 38634,60 доларів США, та 76961504,12 грн. У звязку з зазначеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вищезазначеному розмірі та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, згідно згідно наданої заяви, позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством "Донгорбанк", правонаступником якого є позивач та товариством з обмеженою відповідальністю "Асал-Метал" був укладений Генеральний кредитний договір №29/2008-21ЮЛ від 04 березня 2008 року, відповідно до якого банк зобов'язався надавати позичальнику за його вимогою банківській послуги по кредитуванню в порядку та на умовах, визначених цим договором, а також договором про надання конкретного кредитного продукту, який буде укладатися в межах та на виконання Генерального кредитного договору та буде його невід'ємною частиною /а.с. 120-121/. В подальшому між банком та позичальником на підставі Генерального кредитного договору неодноразово укладалися додаткові угоди, а саме: додаткова угода №1 від 25 квітня 2008 року; додаткова угода б/н від 19 квітня 2010 року; додаткова угода б/н від 30 липня 2010 року. Крім того, у відповідності до умов Генерального кредитного договору від 04 березня 2008 року, між банком та позичальником було укладено кредитний договір №29/2008-21ЮЛ/3 від 25 квітня 2008 року з наступними додатковими угодами до нього: додаткова угода 1 від 08 грудня 2008 року; додаткова угода б/н від 20 квітня 2010 року; додаткова угода б/н від 30 липня 2010 року; додаткова угода б/н від 30 листопада 2010 року; додаткова угода б/н від 30 грудня 2010 року; додаткова угода б/н від 11 січня 2011 року; додаткова угода б/н від 31 січня 2011 року; додаткова угода б/н від 28 лютого 2011 року; додаткова угода б/н від 01 квітня 2011 року; додаткова угода б/н від 29 квітня 2011 року; додаткова угода б/н від 31 травня 2011 року; договір про внесення змін від 28 липня 2011 року; додаткова угода №13 від 19 серпня 2011 року; додаткова угода №14 від 30 листопада 2011 року; додаткова угода №15 від 29 лютого 2012 року; додаткова угода №16 від 31 травня 2012 року; додаткова угода №17 від 27 червня 2012 року; додаткова угода №18 від 27 вересня 2012 року; додаткова угода №19 від 30 листопада 2012 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №29/2008-21ЮЛ/3 від 25 квітня 2008 року, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №29/2008-21 ЮЛ/З/П-2 (надалі по тексту - договір поруки), згідно якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Асал-Метал" своїх зобовязань за кредитним договором №29/2008-21ЮЛ/3 від 25 квітня 2008 року у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, неустойки, витрат кредитора тощо /а.с. 184-191/. До зазначеного договору поруки сторонами укладались додаткові угоди: додаткова угода №1 від 30 листопада 2011 року; додаткова угода №2 від 08 грудня 2011 року; додаткова угода №3 від 29 лютого 2012 року; додаткова угода №4 від 27 червня 2012 року; додаткова угода №5 від 27 вересня 2012 року, якими вносилися зміни до строків і розмірів повернення кредиту за кредитним договором №29/2008-21ЮЛ/3 від 25 квітня 2008 року /а.с. 192-206/. Позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого за ним виникла заборгованість за сумою кредиту, відсотками, адміністративною комісією та пенею за порушення строків виконання зобов'язань. У відповідності до ст.ст. 553,554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.22 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Судом встановлено, що 30 листопада 2012 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №19 до кредитного договору №29/2008-21ЮЛ/3 від 25 квітня 2008 року, згідно якої збільшено строк сплати процентів за користування кредитом. Зазначена додаткова угода є невід'ємною частиною кредитного договору від 25 квітня 2008 року та містить положення, які збільшують зобов'язання позичальника щодо збільшеного строку сплати відсотків за кредитним договором. Отже, такі умови призводять до збільшення обсягу відповідальності поручителя за основним зобов'язанням. Позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не було доведено факт повідомлення поручителя про зміну основного зобовязання, забезпеченого порукою, а також не надано доказів на підтвердження згоди поручителя на зміну зобовязання. В договорі поруки, який було укладено з відповідачем не передбачено, зокрема, можливість зміни строків виплати процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди. За таких обставин, суд приходить до висновку про припинення поруки [PERSON] у звязку зі зміною забезпеченого порукою зобовязання без згоди поручителя. Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed