Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28 жовтня 1994 року між Орендним підприємством "Київоптторг" (правонаступником якого є ВАТ "Київоптторг") в особі Генерального директора [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується передати у власність позивачу житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка, провул. Польовий, 30, а позивач зобов'язується сплатити обумовлену вартість, а також працювати на підприємстві відповідача загальним стажем десять років. Позивач стверджує, що він виконав умови вищезазначеного договору, однак позивач не може оформити право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка, провул. Польовий, 30, оскільки договір від 28 жовтня 1994 року не був нотаріально посвідчений. Позивача в судове засідання не зявився, просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи і розгляд справи буде проведено за його відсутності (а.с. 39). У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 28 жовтня 1994 року між Орендним підприємством "Київоптторг" (правонаступником якого є ВАТ "Київоптторг") в особі Генерального директора [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується передати у власність позивачу житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка, провул. Польовий, 30, а позивач зобов'язується сплатити обумовлену вартість, а також працювати на підприємстві відповідача загальним стажем десять років. Відповідно до акту оцінки житлового будинку, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка, провул. Польовий, 30, вартість будинку складає 1327435 крб. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №743 від 28 жовтня 1994 року, [PERSON] сплатив 1327435 крб. Актом прийому-передачі жилого будинку від 28.10.1994 року, де Орендне підприємство "Київоптторг" (правонаступником якого є ВАТ "Київоптторг") в особі Генерального директора [PERSON] передав відповідно до вмщезазначеного договору позивачу [PERSON] житловий будинок площею 86,7 кв.м вартістю 1328000 карб., що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка, провул. Польовий, 30. Даний акт підписаний і скріплений сторонами, та є невідємною частиною договору від 28 жовтня 1994 року. Відповідно до довідки №43/70 від 22 квітня 2004 року, житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка, провул. Польовий, 30, знятий з баланса Орендного підприємства"Київоптторг", в зв'язку з повним викупом громадянином [PERSON] Відповідно до довідки №596 від 25 травня 2016 року, виданої Путрівською сільською радою Васильківського району Київської області, [PERSON] дійсно проживає за адресою:Київська область, Васильківський район, с. Путрівка, провул. Польовий, 30, з 1989 року по теперішній час. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У відповідності до вимог ст. 47 ЦК УPCP (чинного на момент укладення спірного договору) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна і сторін повністю або частково виконана угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Сттатею 44 ЦК УPCP (чинного на момент укладення спірного договору), повинні укладатись у письмовій формі: угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу PCP і Української PCP; угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP; інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписатися, то за його дорученням угоду може підписати інший громадянин. Підпис останнього повинен бути засвідчений організацією, в якій працює або навчається громадянин, що укладає угоду, або житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні, або органом чи службовою особою, що вчиняють нотаріальні дії. Статтею. 227 ЦК УPCP (чинного на момент укладення спірного договору), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. В свою чергу, у відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року в пункті 13, зокрема, зазначає наступне: з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурор вправі визнати угоду дійсною. Приймаючи до уваги те, що договір купівлі-продажу було укладено у простій письмовій формі, однак нотаріально посвідчити даний договір виявилось неможливим, та враховуючи, що зібраними по справі доказами підтверджується, що позивач дійсно є власником спірного будинку, суд дійшов висновку що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved