Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Баранівської міської ради (надалі також відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.03.2017 року помер батько позивача- Горячко [PERSON], який на день смерті був зареєстрований в [INFO]. За життя [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що належатиме йому на день смерті та все те, на що він за законом матиме право, заповів позивчу. Станом на 18.03.2017 року заповіт не змінено і не скасовано, про що на заповіті наявна відмітка. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину після померлого [PERSON], а [PERSON] спадщину не приймала згідно заяви, яка знаходиться в спадковій справі. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку № 44 по вул. Партизанській в м. Баранівка, Баранівський район Житомирська область з господарськими будівлями. На звернення позивача до нотаріальної контори з вимогою про видачу свідоцтва на право на спадщину, позивач отримав відмову у звязку з відсутныстю правовстановлюючих документів. З огляду на вище викладене, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом для захисту своїх спадкових прав. Позивач в судове засідання не з'явився, справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву згідно якої позовні вимоги визнала у повному обсязі, справу просила сулухати за її відсутності. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд встановив, що [PERSON] помер 18.03.2017 року в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області (а.с. 7). За життя [PERSON] склав заповіт на користь свого сина [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 3, 6). Згідно довідки відділу житлово-комунального господарства та благоустрою Баранівської міської ради від 24.04.2017 року №3552 [PERSON] на день смерті проживав один та був зареєстрований [INFO] (а.с. 8). Таким чином, у звязку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Після звернення до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач отримав вмотивовану відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння за адресою: вул. Партизанська, 44, м. Баранівка, Баранівського району Житомирської області (а.с. 14). Повідомленням КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» засвідчено той факт, що дійсно право власності на будинок № 44 по вул. Партизанській в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області за померлим [PERSON] не зареєстровано (а.с. 13). Згідно матеріалів спадкової справи відносно [PERSON] позивач вчасно прийняв спадщину після померлого [PERSON], натомість інша спадкоємиця за заповітом [PERSON] від неї відмовилася (а.с. 25,32). \~Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну, що відповідає приписам ч. 1 ст. 1275 ЦК України. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Таким чином, будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємцем померлого та прийняв спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст. 1268, 1270 ЦК України, з огляду на неможливість іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця у зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що в даному випадку вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved