Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

в січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПрАТ "Євраз Суха Балка" про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що позивач з 23.06.1977 по 14.02.1994 року працював на напідземних роботах в ПРУ ВО "Кривбасруда" (правонаступником якого є ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат"), з 21.02.1994 року по 29.07.1994 рік працював підземним машиністом бурової установки шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» та з 09.08.1994року по 23.04.2007рік Позивач працював підземним машиністом бурової установки шахти «Гвардійська» ВАТ «КЗРК». Внаслідок неналежних умов праці на вищевказаних підтриємствах отримав професійне захворювання радикулопатія шийна і попереково-крижова, полісигментарна на фоні остеохондрозу, деф. спондильозу і спондилоартрозу шийного та попереково-крижового відділів хребта з вираженим порушенням біомеханіки хребта на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деф.артрозу ліктьових (ПФС першого ст.) і колінних (ПФС другого ст.) суглобів. Внаслідок професійного захворювання, Позивач постійно відчував і відчуває фізичні болі, загальну слабкість, через стан здоров`я вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода та переохолодження. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконувати звичну роботу по дому та допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують і такі обставини в сукупності викликають моральні страждання. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця йому має бути відшкодована моральна шкода завдана ушкодженням здоров'я. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву в якій позов підтримав, справу просив слухати без його участі, за участю його представника. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовільнити, з підстав, що вказані в поданосу до суду позові. Представник відповідача ПАТ «Криворізький залізрудний комбінат» позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Додатково поясник, що в період роботи позивача з 1977 року по 1994 рік позивач працював на ПРУ ВО "Кривбасруда" правонаступником якого є ДП "Кривбасшахтозакриття", а відтак в чавтині даного періоду ПАТ «Криворізький залізрудний комбінат» є неналежним відповідачем, крім цього зазначив, що позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства, позивач був попереджений про шкідливі фактори виробництва при прийомі на роботу, належним чином забезпечувався необхідними індивідуальними засобами захисту. Вважає , що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини підприємства. Представник відповідача ПрАТ «Євраз Суха Балка» в судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на обставини, що вказані в долученому до матеріалів справи письмовому запереченні, крім цього хзазначила, що ПрАТ "Євраз Суха Балка" як роботодавець зі своєї сторони виконав всі покладені на нього чинним законодавством України обов'язки щодо забезпечення належних умов праці для позивача, таким чином у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ПрАТ "Євраз Суха Балка" просила відмовити у повному обсязі. Вислухаши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] з 23.06.1977р. по 01.11.1977р., працював слюсарем по ремонту обладнання котелень енергоцеху ПРУ ВО «Кривбасруда» з 01.11.1977р. по 01.11.1979р. працював підземним електрослюсарем по ремонту обладнання шахти «О ПРУ ВО «Кривбасруда»; з 21.10.1980р. по 15.04.1981р. працював підземним електрослюсарем по ремонту обладнання шахти «О ПРУ ВО «Кривбасруда»; з 15.04.1981р. по 01.07.1981р. працював підземним гірником шахти «О» ПРУ ВО «Кривбасруда»; з 01.07.1981р. по 01.11.1987р. працював підземним бурильником свердловин шахт «О» («П-2») ПРУ ВО «Кривбасруда»; з 01.11.1987р. по 01.09.1990р. працював підземним машиністом бурової установки шахти «П-2» ВО «Кривбасруда»; з 01.09.1990р. по 14.02.1994р. працював підземним гірником очисного забою шахти «П-2» ВО «Кривбасруда»; з 21.02.1994р. по 29.07.1994р. працював машиністом бурової установки шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка»; з 09.08.1994р. по 23.04.2007р. працював підземним машиністом бурової установки шахти «Гвардійська» ВАТ «КЗРК» (на теперішній час ПАТ "Кривбасзалізрудком"), що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 9-10). Під час медичного огляду у Позивача було виявлено професійне захворювання, про що було складено акт № 19 від 13.06.2008р. «розслідування хронічного професійного захворювання». Відповідно до акту встановлено, що загальний стаж роботи Позивача становить 33 (тридцять три) роки і 7 (сім) місяців з яких в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату 28 (двадцять вісім) років і 5 (п'ять) місяців (пункт 17 Акту). Позивач виконував роботи в підземних умовах, які внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого застосуванню засобів малої механізації, характеризувалися важкою фізичною працею. В п. 19 Акту встановлено невиконання адміністрацією шахт «Об'єднана», «Першотравнева-2» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 11-14). Рішенням Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 27.05.2008 року, Позивачу встановлено професійне захворювання - з діагнозом: радикулопатія шийна і попереково-крижова, полісигментарна на фоні остеохондрозу, деф. спондильозу і спондилоартрозу шийного та попереково-крижового відділів хребта з вираженим порушенням біомеханіки хребта на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деф.артрозу ліктьових (ПФС першого ст.) і колінних (ПФС другого ст.) суглобів. Згідно виписки із акту огляду та довідки МСЕК від 13 серпня 2008 року серія МСЕ-ДНА-01 № 616268 позивачу в результаті професійного захворювання - радикулопатія шийна і попереково-крижова, полісигментарна на фоні остеохондрозу, деф. спондильозу і спондилоартрозу шийного та попереково-крижового відділів встановлена - 3 група інвалідності з 11 серпня 2008 року до 01 вересня 2009 року, дата переогляду 01.08.2009 року. Протипоказання: важка праця, вимушена поза, довга ходьба, переохолодження. За випискою та довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 025413 від 13.08.2008 року Позивачу встановлено 45 % втрати працездатності та 3 група інвалідності з 11.08.2008р. до 01.09.2009р. Потреба у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ЛФК, масаж. Згідно довідки МСЕК від 28 вересня 2009 року серія МСЕ-ДНА-01 № 682944 в результаті повторного огляду Позивачу підтверджена - 3 група інвалідності з 1 вересня 2009 року до 01 вересня 2011 року, дата переогляду 01.08.2011 року. Протипоказання: важка праця, вимушена поза, довга ходьба, переохолодження. За довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 032682 від 28.09.2009 року Позивачу встановлено 45 % втрати працездатності та 3 група інвалідності з 01.09.2009р. до 01.09.2011р. Потреба у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ЛФК, масаж. За довідкою МСЕК серії 10 ААА № 072137 від 19.09.2011 року Позивачу встановлено 45 % втрати працездатності та 3 група інвалідності з 01.09.2011р. до 01.09.2013р. Потреба у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП. Протипоказання: важка праця, вимушена поза, довга ходьба, переохолодження. За довідкою МСЕК серії АБ № 0007442 від 23.09.2013 року позивачу встановлено 45 % втрати працездатності та 3 група інвалідності безстроково. Потреба у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП. Протипоказання: важка праця, вимушена поза, довга ходьба, переохолодження. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до Закону України "Про «Охорону Праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. З матеріалів справи, а саме медичних документів, встановлено, що позивач внаслідок професійного захворювання постійно відчував і відчуває фізичні болі, загальну слабкість, через стан здоров`я вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода та переохолодження. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконувати звичну роботу по дому та допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують і такі обставини в сукупності викликають моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань у позивача, знаходить також своє підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємствами - Відповідачами внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 45% , наявність одного професійного захворювання , період роботи у відповідачів в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, зокрема: ПрАТ «Євраз Суха Балка» 5 місяців, ПАТ «Кривбасзалізрудком» 28 років, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахування стажу роботи позивача на кожному з підприємств, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, а саме з Відповідача 1 в сумі 26000 грн. та з Відповідача 2 в сумі 1000 грн. у вигляді одноразового відшкодування, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Крім цього содом не беруться до уваги доводи представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що товариство не є правонаступником шахт, під час роботи на яких позивачем отримано професійне захворювання в період роботи позивача в ПРУ ВО "Кривбасруда" з огляду на наступне. Відповідно до постанови КМУ від 2 березня 1998 року N 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського "Сірка" та Стебницького "Полімінерал" Львівської області», п. 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно п. 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 правонаступником перейменованого Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до п. 1 наказу Міністерства промислової політики України «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» від 12.07.1999 року № 248 та п. 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром». Згідно п. 3 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19.02.2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та п. 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30.07.2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що фактично не оспорюється відповідачем. Отже, правонаступником усіх прав та обов'язків Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював позивач) є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial