Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач у липні 2013 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилається на те, що 13.04.2006 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого, в свою чергу, є ПАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачнм [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-008/252/2006, який складається із двох частин та за умовами якого банк надав останньому кредит в розмірі 45 728,00 доларів США на строк до 13.04.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % річних. В забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору, 13.04.2006 р. з відповідачкою [PERSON] був укладений Договір поруки. Банком вимоги договору виконані в повному обсязі, однак відповідачами договірні зобов'язання не виконані належним чином та систематично порушувалися в результаті чого виникла значна заборгованість по кредитному договору, у зв'язку з чим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту, яка станом на 08.04.2013 становить 23 924,82 доларів США та складається з залишку заборгованості по кредиту в розмірі 15 660,24 доларів США, що еквівалентно 125 172,29 грн., несплачених відсотків по кредиту в розмірі 8 264,58 доларів США, що еквівалентно 66 058,78 грн., пені в розмірі 697 993,36 грн., також позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задовленні відмовити з підстав пропуску строку звернення з вказаним позовом до суду. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі, подав письмові заперечення на позов, при цьому зазаначив, що договір поруки має бути в судовому порядку визнаний недійсним, оскілкьи його довірителька не підписувала вказаний договір (а.с. 104). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна" було ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого було ПАТ "ОТП Банк", яке в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 р. відступило право вимоги до відповідачки за кредитним договором ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (а.с. 24). Встановлено, що 05.11.2010 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, у зв'язку з чим, суд, (а.с. 27-34). Встановлено, що 13.04.2006 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна", та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-008/252/2006, який складається із двох частин та за умовами якого банк надав останньому кредит в розмірі 45 728,00 доларів США на строк до 13.04.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % річних (а.с. 7-14). Судом встановлено та підтверджено сторонами, що кредитні кошти були надані банком відповідачу [PERSON] на придбання автомобіля Volkswagen Passat 2,0. Таким чином судом встановлено, що банком зобов'язання за кредитним договором виконані в повному обсязі. Також, в забезпечення виконання умов кредитного договору відповідачем [PERSON], 13.04.2006 р. між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалася нести солідарну відповідальність з відповідачем [PERSON] (а.с. 15-17). Встановлено, що відповідно до п. 1.5.1 частини № 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником - відповідачем [PERSON] по справі, щомісяця у розмірі та строки , визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Проте, відповідно до розрахунку наданого позивачем (а.с. 22), відповідач [PERSON] систематично порушував умови кредитного договору та не виконав належним чином свої зобов»язання, внаслідок чого утворилась значна заборгованість, яка станом на 08.04.2013 становить 23 924,82 доларів США та складається з залишку заборгованості по кредиту в розмірі 15 660,24 доларів США, що еквівалентно 125 172,29 грн., несплачених відсотків по кредиту в розмірі 8 264,58 доларів США, що еквівалентно 66 058,78 грн. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповдіно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору, Банк у жовтні 2006 р. звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про вчинення виконавчого напису з метою звернення стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль Volkswagen Passat 2,0, реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 88-89), яка була задоволена та 26.10.2006 р. приватним нотаріусом був виданий виконавчий лист (а.с. 90). Встановлено, що постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 10.11.2006 р. було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого напису щодо стягнення за рахунок заставного майна боргу у розмірі 46 757,24 доларів США (а.с. 92). Постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 27.12.2010 р. виконавчий документ повернутий стягувачу, оскільки заставне майно, а саме: Volkswagen Passat 2,0, реєстраційний № [NUMBER] реалізовано за ціною 68 553,97 грн. (а.с. 94). Таким чином, встановлено, що шляхом реалізації заставного майна була лише частково погашена існуюча заборгованість відповідача [PERSON] перед банком. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень згідно ст. 58 ЦПК України. Також відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином в судовому засіданні доведено наявність у відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а саме: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 15 660,24 доларів США, що еквівалентно 125 172,29 грн., несплачених відсотків по кредиту в розмірі 8 264,58 доларів США, що еквівалентно 66 058,78 грн. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Оскільки відповідачі є солідарними боржниками щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, заборгованість яка утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань по кредиту, підлягає солідарному стягненню з останніх. Посилання представника відповідачки [PERSON], що Договір поруки має бути визнаний в судовому порядку недійсним з тих підстав, що відповідачка не підписувала вказаний договір, суд не приймає до уваги, оскільки жодного доказу в підтвердження вказаного посилання в порядку ст. 60 ЦПК України, представником не було надано та відповідних клопотань з цього приводу останнім в судовому засіданні не заявлялось. Щодо прохання відповідача [PERSON] застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки з часу проведення прилюдних торгів у січні 2010 р., щодо реалізації заставного майна, минуло більше трьох років, суд не приймає до уваги, оскільки ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, 27.12.2010 р. повернуло виконавчий документ з виконання виконавчого напису, при цьому, позовна заява була подана до суду 15.07.2013 р., тобто строк звернення до суду у позивача на момент звернення до суду не збіг. Також, суд враховує, що позивачем направлялись досудові вимоги відповідачам за останніми відомими адресами останніх, проте, як в судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що досудову вимогу він не отримував, оскільки змінив місце свого проживання, однак вказані дії відповідача суперечать умовам кредитного договору, а саме п. 5.1. частини 2 Кредитного договору, яка передбачає, що позичальник зобов'язується негайно повідомити Банк про зміну своєї та/чи Поручителя фактичної адреси проживання, місця роботи, номер телефону та інших реквізитів, зазначених позичальником в заяві на отримання кредиту. Відповідно до п. 3.1.1 частини 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, позичальник зобов'язаний сплати банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Судом встановлено, що позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 697 993 грн. 36 коп. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є гршова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язань. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір пені в сумі 697 993 грн. 36 коп. значно перевищує фактичний розмір збитків, суд вважає необхідним зменшити неустойку до розміру залишку заборгованості за кредитом, а саме: до 125 172 грн. 29 коп. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що за відповідачами утворилась значна заборгованість перед позивачем за Кредитним договором та договором поруки в розмірі 316 403 грн. 36 коп., що свідчить про неналежне виконання останніми умов цього договору, а тому суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, частково доведені позовні вимоги, у зв'язку з чим підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 536, 554, 610-612, 625, 1048-1050, 1054, 1057 ЦК України та

Outcome: partial