Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "[PERSON] Аваль" (далі - ПАТ "[PERSON] Аваль"), в якому просила: визнати припиненим зобов'язання за договором іпотеки, укладеним 12.08.2008 р. між [PERSON] та ПАТ "[PERSON] Аваль", посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за №4203; припинити обтяження нерухомого майна, яке належить [PERSON] згідно договору іпотеки від 12.08.2008 р., зокрема: квартири № 4 виведеної із житлового фонду під магазин, що знаходиться в м. Житомирі по вул. Івана Кочерги, 9, загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м.; земельної ділянки площею 0,0225 га, яка розташована в м. Житомирі, вул. Івана Кочерги, 9; виключити запис про обтяження даного майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек). Позов обґрунтовувався тим, що 12.08.2008 року між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за №4203, предметом якого стала квартира [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0225 га, що розташована в м. Житомирі, вул. Івана Кочерги, 9. За умовами вказаного договору іпотеки позивач виступила майновим поручителем за кредитним договором №Z012/110/334 від 11.08.2008, укладеного між [PERSON] та ВАТ "[PERSON] Аваль". 03.02.2011 року позичальник [PERSON] помер. За життя позичальник своєчасно виконував умови кредитного договору. Його спадкоємцями стали діти - [PERSON] та [PERSON]. (згідно договору про поділ спадкового майна від 13.09.2011 року). Посилаючись на те, що іпотекодавець [PERSON] не погоджується забезпечувати виконання зобовязань новими боржниками, а також на обставини, встановлені у рішенні Апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2015 року у справі №296/3502/14-ц та рішенні Апеляційного суду Житомирської області від 28.10.2015 року у справі №295/7602/15-ц, позивач вказувала на те, що зобовязання за договором іпотеки від 12.08.2008 року є припиненими з дня смерті позичальника [PERSON], у звязку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що смерть позичальника згідно ст. 593 ЦК України та ст. 17 Закону України « Про іпотеку» не передбачені як підстава для припинення іпотеки, а також те, що при підписанні договору іпотеки позивач надала згоду на те, що у разі смерті сторін зобовязання за договором іпотеки поширюються на їх правонаступників або спадкоємців, у звязку з чим просила у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11.08.2008 р. між ВАТ "[PERSON] Аваль" (правонаступником якого є ПАТ "[PERSON] Аваль") та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір №Z012/110/334, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 182 тис. дол. США під 16,4% річних строком до 10.08.2018 року. 12.08.2008 р. між ВАТ "[PERSON] Аваль" (правонаступником якого є ПАТ "[PERSON] Аваль") та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № Z012/110/334 від 11.08.2008 р., було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі №4203, предметом якого стала квартира [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0225 га, що розташована за вказаною адресою, що належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2006 р., зареєстрованого в реєстрі за №194 та державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД №150700 від 24.03.2008 р. (а.с. 6-7). Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у порядку, визначеному законом, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек (а.с. 8,9). 03.02.2011 року позичальник [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №162357 від 07.02.2011 р. (а.с. 39). 13.09.2011 року спадкоємці померлого [PERSON] (його діти) уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна (а.с. 52), за яким перейшло у власність: - [PERSON] - 25/100 ідеальних частин магазину непродовольчих товарів по вул. Московській, 16 в м. Житомирі; - [PERSON] - квартира [ADDRESS]; 17/100 ідеальних частин житлового будинку № 1-а по вул. Пролетарській у м. Житомирі; вклади з відповідними відсотками та нарахованою комісією, що розміщені на рахунках в Житомирській обласній дирекції АТ «[PERSON] Аваль»: №26005222944 на суму 10122 грн.; №2620828369 на суму 373 грн. 12 коп.; №2620628370 на суму 27,48 дол.США. Іпотекодавець [PERSON] не погоджується забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» під іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Згідно із ч. 5 ст. 3 цього Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Іпотека є окремим видом застави (ч.1 ст.575 ЦК України), а тому на зазначені правовідносини розповсюджуються вимоги ст.523 ЦК України. У п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. З урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.06.2015 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль», та з метою погашення заборгованості за кредитним договором № Z012/110/334 від 21.05.2007 року в сумі 145473 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0225 га. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2015 року скасовано рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03.06.2015 року в частині задоволених вимог, ухвалене нове про відмову у позові з тих підстав, що зобовязання за договором іпотеки є припиненими з дня смерті [PERSON] (а.с. 41-43). На підставі викладеного, оскільки позивач [PERSON] не є боржником за кредитним договором №Z012/110/334 від 11.08.2008 р. та спадкоємцем майна померлого, не погоджується забезпечувати виконання зобов'язання іншим боржником, тому зобов'язання за договором іпотеки є припиненим з дня смерті позичальника [PERSON] Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року № 6-18цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Посилання представника ПАТ "[PERSON] Аваль" на ст.23 Закону України «Про іпотеку» та п.6.9 іпотечного договору, яким передбачено поширення зобовязань за договором іпотеки на правонаступників або спадкоємців сторін цього договору, як підставу продовження дії іпотеки після смерті боржника, є помилковим, оскільки зазначені норми передбачають перехід зобовязань по іпотечному договору до правонаступників [PERSON], а не свідчать про надання останньою згоди відповідати за зобовязаннями правонаступників боржника за основним договором. Враховуючи, що зобов'язання за договором іпотеки від 12.08.2008 р. є припиненими з дня смерті позичальника [PERSON], тобто з 03.02.2011 року, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині припинення обтяження нерухомого майна, що є предметом вказаного договору іпотеки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів та інформація про припинення обтяження. З огляду на викладене, вимоги в частині виключення запису про обтяження майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек), на думку суду не підлягають задоволенню, оскільки позивач, як власник майна, іпотека якого припинилася, не позбавлений права самостійно подати реєстратору копію відповідного рішення суду з вимогою про виключення з реєстру запису про обтяження, а суд задовольняючи позов в частині припинення обтяження нерухомого майна, не має перебирати на себе повноваження реєстратора та вчинив реєстраційну дію, що згідно закону відноситься до копмпетенції відповідних субєктів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року № 10 розяснено, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору щодо задоволеної вимоги про визнання припиненим зобовязань за договором іпотеки у сумі 551 грн. 20 коп. та в частині задоволеної вимоги про припинення обтяження нерухомого майна з урахуванням відмови в частині виключення записів про обтяження майна з державних реєстрів у сумі 275 грн. 60 коп. (551 грн. 20 коп. / 2).

Outcome: partial