Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач 17 лютого 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача , посилаючись на те, що він працював на підприємстві відповідача на підземних роботах внаслідок чого отримав професійне захворювання та був травмований . Висновком МСЕК від 19 грудня 2012 року йому була вперше встановлена втрата професійної працездатності за отриманим профзахворюванням пневмоконіоз в розмірі 25% . Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що внаслідок ушкодження здоровЧя, та неповоротної втрати здоровЧя він відчуває моральні та фізичні страждання, не може реалізувати в повному обсязі право на труд, потребує постійного лікування, на що витрачає значні кошти, відчуває почуття дискомфорту, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заподіяну втратою здоровЧя моральну шкоду оцінює в 40 000 гривень. В судове засідання позивач та його представник надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність , наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача ДП «Артемвугілля» позов не визнав з тих підстав, що позивач був попереджений про негативні умови праці і будь-яких доказів на обґрунтування факту заподіяння йому моральної шкоди не надав .Крім того, вважає, що обов»язок щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій особі покладається на ФССНВ. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, приходить до наступного. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] , він тривалий час працював на підприємствах відповідача ДП "Артемвугілля" на підземних роботах , зокрема на СП "Шахта ім. Калініна " (а. с. 2-3). Під час виконання трудових обов'язків позивач отримав професійне захворювання пневмоконіоз , що підтверджується актом розслідування хронічного профзахворювання від 28 листопада 2012 року (а.с.4). Висновком МСЕК від 19 грудня 2012 року [PERSON] вперше була встановлена втрата професійної працездатності за профзахворюванням пневмоконіоз у розмірі 25% (а.с.5). Через ушкодження здоров»я позивач вимушений проходити курси лікування , що встановлено випискою із амбулаторної карти (а.с. 7). Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода постраждалому від нещасного випадку на виробництві, або професійного захворювання складається з фізичного болю та душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Надані позивачем докази в повній мірі вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] та наявність у нього професійного захворювання та трудового каліцтва сталося при виконання ним трудових обов'язків, що в свою чергу привело як до фізичних так і до моральних страждань. Втрата працездатності привела до обмеження його можливості вести активний образ життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. В зв'язку з цим у суду відсутні сумніви, що вказані наслідки наступили у [PERSON] через втрату професійної працездатності, порушення відповідачем підприємством ДП "Артемвугілля" права позивача на належні, здорові та безпечні умови праці ( ст. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звЧязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, суд приходить до висновку, що обовЧязок щодо відшкодування моральної шкоди позивачу законом покладено на підприємство, де працював [PERSON] в звЧязку з тим, що на час втрати позивачем профпрацездатності за профзахворюванням пневмоконіоз в 2012 році , дію п.1 "є" ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" було зупинено п.27 ст. 77 Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік". За змістом п.5 Рішення Конституційного суду України від 10.08.2008 року , право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовЧязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивачу втрату професійної працездатності за отриманими профзахворюванням встановлено висновком МСЕК з 05.12.2012 року , однак суд вважає, що відповідно до ст. 268 ЦК України , строк позовної давності на вимоги повЧязані з відшкодуванням шкоди заподіяної здоровЧю , не розповсюджується. Так, суд встановив, що позивач отримує від держави необхідні платежі по щомісячним страховим виплатам , тому приймаючи до уваги вказані обставини , характер та тривалість моральних страждань, заподіяних [PERSON] в зв'язку з неповоротною втратою здоров'я, отриманою внаслідок профзахворювання пневмоконіоз, а також принципи розумності та справедливості зазначені в ст. 23 ЦК України, слід встановити суму відшкодування моральної шкоди на користь позивача в сумі 07 500 гривень, оскільки вказана позивачем сума відшкодування в 40 000 гривень є забагатою. Питання про судові витрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial