Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа Українська універсальна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна таким, що відбувся і дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася і направила до суду клопотання в якому, просила суд розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, Опішнянська селищна рада Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не зявилася, але направила до суду клопотання в якому, просила суд розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги визнала. Третя особа Українська універсальна біржа Малобудищанська сільська рада Зіньківського району Полтавської області належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи. Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4\~ ст. 174 ЦПК України\~ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4\~ ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі. Суд, зачитавши заяви позивача, який підтримав свої позовні вимоги, відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... . Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Судом встановлено, що 23 серпня 2000 року, позивач [PERSON], як покупець, з однієї сторони, діючи через брокера брокерської контори № 008 і [PERSON], як продавець, з другої сторони, діючи через брокера брокерської контори № 007, на Українській універсальній біржі уклали договір за реєстровим № Н-54 купівлі-продажу будинковолодіння за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с. Опішня, пров. Червоногвардійський, 7. Предмет договору: продавець продав, а покупець купив нерухоме майно: будинковолодіння, адреса: Полтавська область, Зіньківський район, с. Опішня, пров. Червоногвардійський, 7, склад нерухомого майна: А-1 будинок жилий, L - водопровід, № 1 № 2 - огорожа, Б, б, б 1 - сарай, Г - вбиральня, Д, д - літня кухня. 08 вересня 2000 року даний договір купівлі-продажу і позивача право приватної власності на куплене нею на підставі нього нерухоме майно було зареєстроване в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» у реєстрову книгу № 7, за реєстровим № 5. З цього часу позивач стала постійно володіти даним будинковолодінням, проживати в ньому і вважала, що має право власності на дане нерухоме майно. Після вступу у володіння купленим вищевказаним нерухомим майном, [PERSON], як його власник, провела ремонт житлового будинку, а також знесла сарай, зазначений в договорі купівлі-продажу літерами Б, б, б 1, як такий, що знаходився в аварійному стані. В грудні 2015 року позивач вирішила приватизувати земельну ділянку площею 0,0700 гектара, на якій розташований її житловий будинок з будівлями та спорудами і з приводу цього звернулася до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, при зверненні позивач надала вищевказаний договір купівлі-продажу будинковолодіння, як правовстановлюючий документ, на підставі якого вона володіє даним нерухомим майном, та технічний паспорт на садибний житловий будинок. На її звернення селищною радою була надана довідка від 02.02.2016 року № 123 про те, що Опішнянська селищна рада Зіньківського району Полтавської області не має законних підстав надати позивачу дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0700 гектара, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований житловий будинок під номером 7, по пров. Червоногвардійський, в селищі Опішня Зіньківського району Полтавської області, так як наданий нею правовстановлюючий документ на право власності на дане будинковолодіння, а саме: договір купівлі-продажу будинковолодіння за реєстровим № Н-54 від 23 серпня 2000 року, посвідчений на Українській універсальній біржі на її ім»я, суперечить вимогам ст. 657 Цивільного кодексу України. По питанню визнання вищевказаного договору купівлі-продажу таким, що відбувся і дійсним та визнання права власності на куплене на підставі нього нерухоме майно, [PERSON] було рекомендовано звернутися з відповідним позовом до Зіньківського районного суду Полтавської області. Згідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. На час укладення договору купівлі-продажу будинковолодіння за № 7, по пров. Червоногвардійський, в с м т Опішня, Зіньківського району, Полтавської області між позивачем і [PERSON], укладеного і посвідченого 23 серпня 2000 року на Українській універсальній біржі діяв Закон України «Про товарну біржу». Стаття 9 Закону передбачала, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі. Статтею 15 даного Закону передбачалося, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку, та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Таким чином письмовими доказами того, що позивач і продавець [PERSON], як сторони договору, домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинковолодіння і відбулося повне виконання договору є: договір купівлі-продажу реєстровий № Н-54 від 23 серпня 2000 року, його державна реєстрація в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» та її подальші дії по володінню купленим позивачем нерухомим майном. 27 листопада 2015 року на замовлення [PERSON] ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» був виготовлений технічний паспорт на вищевказаний садибний житловий будинок, в розділі «Характеристика будинків, господарських будівель» якого зазначена оцінка нерухомого майна, яке знаходиться в будинковолодінні за № 7, по пров. Червоногвардійський, в с.м.т. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області, в тому числі і купленого позивачем на підставі вищевказаного договору купівлі- продажу, інвентаризаційна вартість нерухомого майна також зазначена в довідні ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 14.12.2015 року № 18442 (а.с.8-13). Таким чином, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу будинковолодіння, укладеного і посвідченого 23 серпня 2000 року на Українській універсальній біржі, відповідно до чинного на день укладення і посвідчення даної угоди законодавства України, позивач фактично набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за № 7, по пров. Червоногвардійський, в с.м.т.Опішня, Зіньківського району, Полтавської області. А відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно довідки Опішнянської селищної ради Зіньківського району від 13.12.2015 року № 1188 земельна ділянка площею 0,0700 гектарів з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований житловий будинок під номером 7, по пров. Червоногвардійський, в селищі Опішня Зіньківського району Полтавської області - не приватизована та перебуває у комунальній власності Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області (а.с.15). Відповідно частини 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як передбачено ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно параграфа першого ч. 1 та ч. 2 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і обмежень" говориться про державну реєстрацію речових прав - офіційне визнання підтвердження державою факту виникнення речових прав на нерухоме майно. Згідно копії свідоцтва про смерть, сторона у вищевказаному договорі купівлі-продажу: продавець [PERSON], помер 11 травня 2004 року в селищі Опішня Зіньківського району Полтавської області (а.с.16). Згідно витягу із розпорядження селищного голови №30 від 19.02.2016 року про перейменування вулиць та провулків у с.м.т.Опішня, Зіньківського району, Полтавської області перейменовано провулок Червоногвардійський на провулок Святотроїцький. В звязку з цим позивач уточнила позовні вимоги в частині розташування обєкта нерухомого майна. У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні та

Outcome: approved