Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У січні 2021 року АТ "Ідея Банк" звернулось до суду із зазначеним позовом, у якому просить: 1) вилучити у [PERSON] транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль марки GEELY FE-1, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] та передати позивачу на період його реалізації; 2) У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 910.16308, укладеним між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] , в сумі 126 584 грн. 39 коп., звернути стягнення на предмет застави, належний [PERSON] на праві власності автомобіль марки GEELY FE-1, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів. В обґрунтування позову зазначає, що 11.07.2012 року між ПАТ "Ідея Банк", правонаступником якого є АТ "Ідея Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір № 910.16308 , згідно якого останній отримав кредит в розмірі 99 087 грн. з кінцевим терміном повернення коштів до 11.07.2018 року, у тому числі, з метою купівлі транспортного засобу Geely FE-1, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак/реєстраційний № [NUMBER] . 13.07.2012 року між банком та [PERSON] укладено договір застави, відповідно до умов якого [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором передав банку у заставу зазначений автомобіль Geely FE-1. Згідно п. 2. Договору застави відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на день звернення до суду із вказаним позовом утворилась заборгованість за кредитом в сумі 126 584 грн. 39 коп., з яких: прострочений борг - 66 844 грн. 77 коп.; прострочені проценти - 56 835 грн. 44 коп.; строкові проценти - 329 грн. 65 коп.; дебіторська заборгованість - 679 грн. 20 коп.; штрафні санкції - 1 895 грн. 33 коп. Оскільки позичальник належним чином не виконав грошові зобов`язання за кредитним договором, а заставодавець, у порушення вимог договору застави, відчужив предмет застави іншій особі, то у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет застави та вилучити автомобіль у його власника. У січні 2021 року представник відповідача подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що теперішній власник предмету застави - [PERSON] не є стороною за борговими зобов`язаннями, та не виступає заставодавцем в розумінні ст. 583 ЦПК України. Позовні вимоги про вилучення предмету застави пред`явлений до особи, у фактичному користуванні якої це майно відсутнє, тому такий позов не може бути задоволений (а.с. 69). У січні 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що зміна державного номерного знака предмета застави не є підставою для відмови у зверненні стягненні на предмет застави. Відсутність відомостей про державний номерний знак щодо заставленого автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не виключає обставин перебування вищевказаного транспортного засобу у заставі. Договір застави зберігає свою чинність і для нових власників автомобіля. Представник позивача в судове засідання не прибув, у позові просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позов. Третя особа в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2012 року між ПАТ "Ідея Банк", правонаступником якого є АТ "Ідея Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір № 910.16308 , згідно якого останній отримав кредит в розмірі 99 087 грн. з кінцевим терміном повернення коштів до 11.07.2018 року, у тому числі, з метою купівлі транспортного засобу Geely FE-1, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак/реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 16). 13.07.2012 року між банком та [PERSON] укладено договір застави, відповідно до умов якого [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором передав банку у заставу автомобіль Geely FE-1. Згідно п. 2. Договору застави відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя (а.с. 33). Однак, у порушення п. 2 Договору застави, без письмової згоди банку/заставодержателя, [PERSON] відчужив предмет застави, автомобіль Geely FE-1 [PERSON] . У подальшому вказаний автомобіль неодноразово відчужувався, та на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2016 року власником вказаного автомобіля став відповідач [PERSON] (а.с. 73, 97). [PERSON] належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на день звернення до суду із вказаним позовом утворилась заборгованість за кредитом в сумі 126 584 грн. 39 коп., з яких: прострочений борг - 66 844 грн. 77 коп.; прострочені проценти - 56 835 грн. 44 коп.; строкові проценти - 329 грн. 65 коп.; дебіторська заборгованість - 679 грн. 20 коп.; штрафні санкції - 1 895 грн. 33 коп. (а.с. 32). Банк дотримався вимог ч. 3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", та зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 40). Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має права звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтями 525, 526, 530 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави (кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Статтями 576, 577, 578 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ст.ст.19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Як встановлено судом, заставодавець [PERSON] , у порушення п. 2 Договору застави, без письмової згоди банку/заставодержателя, відчужив предмет застави, автомобіль Geely FE-1 [PERSON] та подальшому вказаний автомобіль неодноразово відчужувався, й на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2016 року власником вказаного автомобіля став відповідач [PERSON] . Отже, враховуючи вимоги ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, після переходу права власності на предмет застави іншій особі - [PERSON] . Посилання представника відповідача на те, що предмет застави та автомобіль, що знаходиться у власності відповідача, є різними об`єктами і, що на автомобіль відповідача обтяження не накладалися, судом не приймаються до уваги. Зміна державного номерного знаку автомобіля не свідчить про різні об`єкти, оскільки це є один і той же автомобіль Geely FE-1, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Зміна власників автомобіля, яка відбувалася всупереч умов договору застави, зміна державного номерному знаку автомобіля, що також відбувалося всупереч умов договору застави, свідчить лише про намагання боржника за кредитним договором вивести предмет застави з обтяження з метою уникнення можливості заставодержателем отримати заборгованість із реалізації предмета застави. Таким чином, оскільки позичальник належним чином не виконав свої грошові зобов`язання за кредитним договором, тому позовні вимоги банку/заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог банку про вилучення у [PERSON] транспортного засобу, який є предметом застави та зобов`язання передати позивачу вказаний автомобіль на період його реалізації, суд виходить з наступного. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду мають зазначатись, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Отже, вилучення та передача предмета застави заставодержателю є передбаченим законом примусовим заходом щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, що вживається на підставі рішення суду на період до його реалізації, якщо такий необхідний. Такий спосіб захисту є ефективним і відповідає правилу статті 5 ЦПК України та природі цивільних відносин, що виникли між сторонами спору. Разом з тим, відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 77, 78, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, аналіз норми п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у поєднанні з положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст.ст. 77, 78, 80 ЦПК України, дає підстави для висновку, що позивач повинен довести необхідність застосування судом примусового заходу щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, підтвердивши ці доводи належними, допустимими та достатніми доказами. Однак, у порушення зазначених норм, позивачем не доведено та не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження необхідності передачі предмету застави позивачу в управління на період до його реалізації, а суд не вбачає підстав для застосування такого заходу. Саме по собі посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 6.09.2017 року (№ 243\\11288\\15-ц) та постанову Верховного Суду від 10.10.2018 року (№ 461/11509/15-ц), як на підставу для задоволення позовних вимог про вилучення предмету застави та передання предмету застави позивачу на період до його реалізації, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не дотримано вимоги ст.ст. 77, 78, 80, 81 ЦПК України, та не доведено необхідність застосування судом такого примусового заходу й не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження цих обставин. Таким чином, у задоволенні позовних вимог банку про вилучення предмету застави та передання предмету застави позивачу на період до його реалізації необхідно відмовити, оскільки зазначені позовні вимоги банком не обґрунтовані та не підтверджені відповідними доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v UKRAINE) від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial