Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, уточнивши який, зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку пай, яке було посвідчено сертифікатом серії СМ №0205809. Вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак оформити в нотаріуса не спроможна, оскільки оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу був втрачений. Крім того, вона не спроможна підтвердити факт батьківства, оскільки у свідоцтві про її народження в графі батько стоїть прочерк. При вказаних обставинах вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з чим просила встановити факт батьківства та визнати за нею право на цю земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Представник відповідача Буринської міської ради про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзив на позовну заяву не надав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, підтвердили, що позивачка є дочкою покійного [PERSON] .. Мати позивачки [PERSON] та батько [PERSON] з 1952 року до 1993 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та піклувалися одне про одного. [PERSON] виховував та доглядав позивачку, визнаючи себе її батьком. Врахувавши пояснення свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивачки [PERSON] , що вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.27). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Суховерхівської сільської ради Буринського району Сумської області, що було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0205809, яку прийняла [PERSON] - позивачка по справі, будучи спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст.529, п.1) ч.1 ст.549 ЦК УРСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки її батько (син спадкодавця) [PERSON] помер [INFO] , тобто раніше за спадкодавця, що підтверджується інформаційною довідкою про вартість земельної частки (паю), довідкою Суховерхівського старостинського округу Буринської міської ради, довідкою відділу у Буринському районі головного управління Держгеокадастру у Сумській області, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] , та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.8-9,17,29-30,45-46). Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса на вищевказану земельну частку (пай) позивачка не може, оскільки оригінал вищезазначеного правовстановлюючого документу був спадкодавцем втрачений, а дублікат отримати вона також не може, у зв`язку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що вбачається з листа приватного нотаріуса Головенської Л.В. та листа відділу у Буринському районі головного управління Держгеокадастру у Сумській області (а.с.12-13). Разом з тим право [PERSON] на вказану земельну частку (пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи колишнім членом КСП - пенсіонеркою, була включена до списку громадян, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ №000019, який був виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Червоногвардієць» 20.07.1995 року і їй вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), був виданий, про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №469, але оригінал цього правовстановлюючого документу був втрачений (а.с.14-16). Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Крім того, позивачка також не спроможна належним чином оформити свої спадкові права, в зв`язку з неможливістю підтвердження факту батьківства, оскільки у свідоцтві про її народження в графі батько стоїть прочерк, що вбачається з копії свідоцтва про народження позивачки (а.с.10). Між тим, факт визнання батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , повністю підтверджений матеріалами справи. Зокрема, відповідно ч.3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останнього, факт їхнього батьківства може бути встановлено рішенням суду в окремому провадженні. У п. 3 цієї Постанови роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених ст. 53 чинного на момент виникнення спірних правовідносин КпШС 1969 р., суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст.53 КпШС України, у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи на утримання якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства, спільне виховання чи утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , у зв`язку з чим суд застосовує норми Кодекса про шлюб та сім`ю України, що діяли до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00024361195 - [PERSON] помер [INFO] (а.с.29-30). Запис про народження позивачки у Книзі реєстрації народжень проведено 20.01.1953 року за №1 відповідно до ч. 2 ст.55 КпШС України, тобто запис про батька заявниці проведений на підставі заяви матері [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження позивачки та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.10, 48-49). З показів свідків вбачається, що мати позивачки [PERSON] та батько [PERSON] з 1952 року до 1993 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та піклувалися одне про одного. [PERSON] виховував та доглядав заявницю, визнаючи себе її батьком. Таким чином, даючи оцінку вищенаведеним доказам та здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] за життя визнавав своє батьківство по відношенню до [PERSON] .. Як до її народження так і після проживав однією сім`єю з нею та її матір`ю, з якою не перебував у зареєстрованому шлюбі, ведучи з ними спільне господарство та спільно виховуючи [PERSON] .. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину після смерті своєї баби, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог та необхідності задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved