Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, внесення відомостей про заохочення до трудової книжки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що наказом приватного акціонерного товариства «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 182/ос від 07.08.2017 позивачка була прийнята на роботу до структурного підрозділу «Керівництво» на посаду «в.о. заступника голови правління» з присвоєнням табельного номеру 34142. Наказом Міністерства інфрастуктури України № 135 від 26.03.2018 було затверджено склад виконавчого органу (правління) ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», до якого на посаду директора фінансового було призначено позивачку. 17.04.2020 позивачку було звільнено з вказаної посади на підставі наказу № 85/ос від 31.03.2020 за угодою сторін на підставі ст. 36 ч. 1 КЗпП України. На думку позивачки та її представника звільнення було незаконним, оскільки звільнивши члена виконавчого органу, якого було призначено акціонером (Міністерством інфраструктури України), виконуючий обов`язки голови правління вийшов за межі своїх повноважень, оскільки рішення про припинення трудового договору з нею могло бути прийнято лише наглядовою радою. Відповідачка була змушена написати заяву про звільнення у зв`язку з тим, що впродовж тривалого часу з моменту призначення [PERSON] на посаду виконуючого обов`язки голови правління відносно неї чинився тиск, а саме: її функціональні обов`язки були значним чином скорочено; з її підпорядкування було виведено ряд підрозділів та виключено її з ряду комітетів; проведено ревізію її робочого місця; переміщено до іншого кабінету разом з іншими працівниками. Зміна істотних умов праці, яка стосувалась позивачки, була здійснена без змін в організації виробництва і позивачку не повідомили про зміну істотних умов праці в установленому законом порядку. Позивачка та її представник зазначили, що у зв`язку з тим, що наказ про звільнення позивачки є незаконним, остання підлягає поновленню на роботі. За час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням, позивачка просила суд стягнути на її користь відшкодування середнього заробітку, що передбачено ст. 235 КЗпП України. У зв`язку з тим, що незаконне звільнення спричинило позивачці моральні страждання, втрату нею нормальних життєвих зв`язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, остання просила суд стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Також у зв`язку з тим, що наказом ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 14 від 31.10.2019 до позивачки було застосовано заохочення у вигляді нагородження грамотою за сумлінну плідну працю, високу професійну майстерність та з нагоди професійного свята - дня залізничника, однак щодо даного заохочення не було внесено запису до трудової книжки, позивачка просила суд зобов`язати відповідача внести відповідні відомості до трудової книжки. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, суду пояснили, що оскільки позивачка ознайомилась з наказом № 85/ос від 17.04.2020 на звільнення без зауважень, сторони не досягли згоди щодо анулювання домовленості про звільнення за згодою сторін, на момент видачі наказу позивачка не висловила наміру продовжувати трудові відносини та до роботи не приступила, тому позовні вимоги щодо визнання звільнення незаконним та поновлення на роботіє безпідставними. Також представники відповідача зазначили, що твердження позивачки про вчинення тиску відносно неї є необгрунтованими, у зв`язку з тим, що доказів звернення позивачкою до правоохоронних органів до суду не надано. Крім того, зі зміною у грудні 2019 року керівництва ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» змінило склад комісій та зі складу комісій були виведені не тільки позивачка, а й інші працівники, що є законним. Також представники відповідача зазначили, що безпідставними є вимоги позивачки в частині звільнення її як члена виконавчого органу товариства, оскільки жодних строкових та безстрокових трудових, цивільно-правових договорів щодо обіймання позивачкою посади члена правління між позивачкою та відповідачем не укладалось, записи про перебування позивачки на посаді члена правління у трудовій книжці відсутні та посада члена правління штатним розписом відповідача не передбачена. Враховуючи те, що відсутні порушення вимог трудового законодавства при звільненні позивачки за її власною ініціативою, всі інші похідні вимоги від основної про поновлення на роботі, також є безпідставними. Щодо аргументів позивачки про необхідність внесення відомостей до трудової книжки про заохочення її у вигляді нагородження грамотою за сумлінну плідну працю, високу професійну майстерність та з нагоди професійного свята, представники відповідача зазначили, що КЗпП України не дає визначення заохочення та не наводить їх переліку, тому саме у локальних актах (колективний договір та правила внутрішнього трудового розпорядку) висловлені види заходів заохочень. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як наголошує ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Як встановлено у судовому засіданні, приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" було зареєстроване 16.06.1992 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією (а.с.100). Наказом приватного акціонерного товариства «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 182/ос від 07.08.2017 [PERSON] була прийнята на роботу до структурного підрозділу «Керівництво» на посаду «в.о. заступника голови правління» з присвоєнням табельного номеру 34142 (а.с. 15). Наказом Міністерства інфрастуктури України № 135 від 26.03.2018 було затверджено склад виконавчого органу (правління) ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», до якого на посаду директора фінансового було призначено [PERSON] (а.с. 16). 31.03.2020 позивачкою [PERSON] була написана заява про звільнення з займаної посади за згодою сторін 17.04.2020 (а.с. 90). Наказом ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 85/ос від 31.03.2020 позивачку було звільнено з вказаної посади з 17.04.2020 за угодою сторін на підставі ст. 36 ч. 1 КЗпП України (а.с. 17). Частиною 8 ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що до виключної компетенції наглядової ради належить обрання та припинення повноважень голови і членів виконавчого органу. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України "Про акціонерні товариства" повноваження члена виконавчого органу припиняються за рішенням наглядової ради, якщо статутом товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів. Відповідно до п.п. 3 п. 9.3.15 статуту ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» до виключної компетенції наглядової ради належить обрання та припинення повноважень голови і членів правління (а.с. 27-28). Частиною 3 ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства" питання, що належать до виключної компетенції наглядової ради акціонерного товариства, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім загальних зборів, за винятком випадків, встановлених цим Законом. Пунктом 9.3.16 статуту ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» передбачено, що наглядова рада приймає рішення з питань, що належать до її виключної компетенції. Питання, що належать до виключної компетенції наглядової ради акціонерного товариства, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім вищого органу товариства, за винятком випадків, встановлених законодавством України (а.с. 28, на звороті). Відповідно до п. 9.4.4. статуту виконавчий орган товариства (правління) очолює правління голова, який обирається та звільняється з посади наглядовою радою відповідно до законодавства України та цього статуту. Обрання інших членів правління та припинення їх повноважень здійснюється наглядовою радою за поданням голови правління (а.с. 30 на звороті). Проаналізувавши положення статуту ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», суд приходить до висновку, що припинення повноважень члена правління [PERSON] повинно було здійснюватись виключно наглядовою радою товариства за поданням голови правління, а тому виконуючий обов`язки голови правління [PERSON] звільнивши позивачку, перевищив свої повноваження. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі 724/140/16-ц від 11.07.2018. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] зазначили, що при звільненні за угодою сторін волевиявлення позивачки при написанні заяви про звільнення не було вільним та особа, яка прийняла рішення про звільнення позивачки не мала відповідного обсягу повноважень, а тому звільнення є незаконним. З приводу даних доводів позивачки та її представника суд зазначає наступне. Так, частиною 1 ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Відповідно до наказу ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 95 від 24.02.2020 щодо розподілу функціональних обов`язків керівництва фінансовий директор [PERSON] безпосередньо забезпечує та несе персональну відповідальність за проведення моніторингу цінових пропозицій на ринку транспортних перевезень (а.с. 117). 09.01.2020 створено комісію для огляду кабінету фінансового директора [PERSON] № 205 (б), яка перебуває на лікарняному, що підтверджується наказом ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 06 від 09.01.2020. Розпорядженням ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 98 від 25.01.2020 у зв`язку з виробничою необхідністю та раціональним розміщенням працівників за фінансовим директором [PERSON] та іншими працівниками закріплено кабінет № 204. Наказом ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 472 від 13.12.2019 фінансового директора [PERSON] було включено до складу комісії з розгляду штатних розписів. 20.01.2020 затверджено оновлений склад комісії з розгляду штатних розписів ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», до якого [PERSON] не включено, що підтверджується наказом № 28. Наказом ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 221 від 15.09.2017 фінансового директора [PERSON] включено до складу комітету з конкурсних торгів. 14.01.2020 затверджено оновлений склад комітету з конкурсних торгів ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», до якого [PERSON] не включено, що підтверджується наказом № 15. Наказом ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 110 від 02.04.2018 фінансового директора [PERSON] включено до складу комітету з реалізації тарифної політики. 22.01.2020 затверджено оновлений склад комісії з реалізації тарифної політики ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», до якого [PERSON] не включено, що підтверджується наказом № 38. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який працював на посаді начальника управління внутрішньої безпеки ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» суду пояснив, що у грудні 2019 року прийшов новий виконуючий обов`язки голови правління, який вказав позивачці, що її робота йому не потрібна. З метою призначення на посаду фінансового директора "свою людину", виконуючий обов`язки голови правління створював для позивачки атмосферу приниження, а саме: зменшив її функціональні обов`язки; перемістив її з кабінету, провів у ньому огляд та помістив її у найгірший кабінет разом з п`ятьма людьми. Дані умови призвели до психологічного тиску на позивачку. Як позивачка писала про її звільнення свідок не знає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який працював заступником начальника внутрішньої безпеки ПрАТ «Київ-дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», суду пояснив, що був у складі комісії, яка оглядала кабінет позивачки та при цьому нічого виявлено не було. У судовому засіданні була допитана в якості свідка позивачка [PERSON] , яка пояснила, що з приходом на посаду виконуючого обов`язки голови правління відповідача з боку останнього на неї чинився психологічний тиск з метою звільнення з займаної посади про що виконуючий обов`язки вказав їй особисто. Позивачка не бажала звільнятись з займаної посади за будь-яких підстав, тому виконуючий обов`язки [PERSON] з метою вчинення відносно неї психологічного тиску для подальшого звільнення перемістив її з займаного кабінету до загального кабінету, де було кілька працівників без належних умов праці, зменшив посадові обов`язки, які полягали в здійсненні контролю за фінансами підприємства, вивів із складу членів правління, а також комісій та комітетів. Крім того, за аналогічних обставин був звільнений з займаної посади інший працівник, але за ст. 41 КЗпП України, чого вона не хотіла особисто. Боячись за таку підставу звільнення, позивачка без належного волевиявлення написала заяву про її звільнення за угодою сторін. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що волевиявлення позивачки [PERSON] при звільненні за угодою сторін не було вільним, що підтверджується як показами свідків, так і вчиненням відповідачем відносно позивачки у сукупності інших дій протягом одного проміжку часу, а саме: зменшення її функціональних обов`язків; проведення огляду кабінету позивачки під час перебування останньої на лікарняному; виключення позивачки зі складу комітетів товариства. Крім того, представники відповідача не надали в судовому засіданні документ, який би свідчив про звільнення позивачки з займаної посади за угодою обох сторін трудових відносин. Оскільки відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, суд приходить до висновку, що відповідач був позбавлений права звільняти позивачку з даної підстави, а тому наказ про звільнення позивачки з посади фінансового директора на підставі п.1 ст.36 КЗпП України є незаконним та остання підлягає поновленню на роботі з 18.04.2020 року. За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] два повних відпрацьовані місяці роботи останньої припадають на червень та липень 2019 року, що у судовому засіданні підтвердила позивачка та не заперечували представникаи відповідача. Заробітна плата [PERSON] за червень 2019 року становить 74151,13 грн. та липень 2019 року становить 74877,81 грн. (а.с. 59). Тому вказана сума на два місяці ділиться на кількість відпрацьованих днів (20 днів у червні 2019 року та 22 дні у липні 2019 року) і в результаті отримуємо середньоденний заробіток позивача у сумі 3548 грн. 31 коп. Далі середньоденний заробіток множимо на кількість робочих днів від дати звільнення до дати винесення рішення (3548,31 грн. х 118 днів) і отримуємо середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 418700 грн. 58 коп. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ч.2 ст.235 КЗпП України з відрахуванням всіх податків і зборів згідно діючого законодавства. У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Як роз`яснює п.13 Постанови Пленуму Верхового Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.237-1 КЗпП (322-08) (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки позивачці [PERSON] було завдано моральних страждань та психологічних переживань неправомірними діями відповідача щодо її незаконного звільнення, а вона, не отримуючи зазначених належних коштів для проживання, втратила нормальні життєві зв`язки, що природно зрозуміло, які вимагали від неї в подальшому додаткових зусиль для організації свого життя, тому з відповідача на її користь необхідно стягнути 5 000 грн. моральної шкоди, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, в решті стягнення суми моральної шкоди необхідно відмовити. Щодо вимог позивачки про зобов`язання ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" внести відомості до трудової книжки [PERSON] про заохочення суд зазначає наступне. Наказом ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" № 14 від 31.10.2019 за сумлінну плідну працю, високу професійну майстерність та з нагоди професійного свята - Дня залізничника позивачку [PERSON] нагороджено грамотою (а.с. 19). Відповідно до ч. 4 ст. 48 КЗпП України до трудової книжки повинні заноситися відомості про заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Пунктом 2.2. Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" № 58 від 29.07.93, затвердженої наказом Міністерства праці України, до трудової книжки вносяться відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України. Пунктом 3.3. Положення про почесну грамоту ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", яке є додатком № 17 до колективного договору даного товариства передбачено, що у трудовій книжці та особовій справі нагородженого робляться відповідні записи. Враховуючи те, що відомості про нагородження позивачки грамотою не були занесені до трудової книжки останньої, суд приходить до висновку, що вищевказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Ствердження відповідача щодо того, трудовий договір з позивачкою як членом правління не укладався, а тому звільнення останньої не належить до виключної компетенції наглядової ради, суд не може покласти в основу рішення, оскільки між [PERSON] та ПрАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" виникли трудові правовідносини, що підтверджується волевиявленням обох сторін щодо укладання договору. Так, акціонер Міністерство інфрастурктури України призначило позивачку до складу правління ПрАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", а позивачка зі свого боку фактично виконувала трудові обов`язки на посаді фінансового директора. Відсутність укладеного трудового договору між [PERSON] та ПрАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" з огляду на встановлені фактичні обставини справи не є безумовною підставою для висновку про відсутність між сторонами трудових відносин. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі № 757/43285/16-ц від 01.04.2020. Агрументи відповідача щодо того, що позивачка належним чином не довела суду незаконність її звільнення суд вважає необгрунтованими, оскільки доводити виконання вимог щодо порядку вивільнення працівника зобов`язаний саме роботодавець, покладення такого обов`язку на працівника, як на слабшу сторону в зазначених правовідносинах, зокрема, і тому що у нього відсутні документи, що стали підставою вивільнення, суперечить принципам справедливості та верховенства права. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 537/2508/18 від 19.03.2020 та по справі № 760/2460/17 від 21.02.2020. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Згідно ст.141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивачки, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 7 550 грн. 21 коп. судового збору (1 % від ціни позову за майнову вимогу у розмірі 4187,01 грн. х 4 задоволені немайнові вимоги у розмірі 840,80 коп. за кожну), від якого був звільнений позивач при зверненні до суду у відповідності з п.1, ч.1, ст.5 Закону України „Про судовий збір".

Outcome: partial