Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. В обгрунтування позову зазначає, що попрацювавши у відповідача в тяжких підземних умовах майже 22 роки, він завжди дотримувався техніки безпеки, сумлінно відносився до своєї роботи, але все ж таки отримав професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні ретроспондилолістезу тіла L4 (5 мм), стійким больовим і м'язово - тонічним синдромом, фаза загострення, остеоартроз в поєднанні з пері артрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФС другого ступеня), двобічний плечолопатковий періартрозу (ПФС другого ступеня), хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Тривалий час позивач проходив лікування в Першотравенській ЦМЛ, потім у березні 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні професійної патології КЗ «Обласної клінічної лікарні імені І.І. Мечнікова», де було встановлено вказаний вище діагноз. Після цього його було направлено в Український НДІ промислової медицини для підтвердження встановленого діагнозу. При медичному обстеженні з 24 по 28 березня 2014 року в Криворізькому інституті профпатології встановлений діагноз підтвердився. В зв'язку з виявленим захворюванням 26 травня 2014 року висновком МСЕК позивачу було встановлено 65% утрати професійної працездатності і третю групу інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням. Позивач стверджує, що він проходить лікування і тепер, але воно ні до чого не призводить, бо хвороба не лікується. Позивач зазначає, що ця обставина спричиняє йому не тільки фізичні, але і моральні страждання. Турбує задишка при ходьбі, постійний кашель призвів до безсоння. Позивачу відомо, що емфізема легень може призвести до виникнення злоякісних пухлин, і це очікування в його віці, як наголошує позивач, призводить його до відчаю. Фізичний біль та душевні страждання, викликанні професійним захворюванням, стали невід'ємною частиною існування позивача. Він постійно відчуває біль у спині, попереку, верхніх та нижніх кінцівках, в зв'язку з чим я не в змозі вільно пересуватись. Позивач позбавлений можливості працювати по господарству. Невеликі фізичні навантаження приводять його до нестерпного болю тіла і кінцівок, в зв'язку з чим він змушений звертатись за допомогою до лікарні, застосовувати медичні прилади та особливі ліки. Внаслідок хвороби, вказує позивач, він був змушений змінити свій звичайний уклад життя. Постійний біль кісток, спини, верхніх і нижніх кінцівок не дозволяє позивачу без сторонньої допомоги їздити до своїх близьких та родичів. Він змушений постійно лікуватися, на що витрачає великі кошти, що становить його родину у важке матеріальне становище. Душевні страждання, які він відчуває в зв'язку із усвідомленням того факту, що вже ніколи не буде здоровою людиною, що його хвороба прогресує і його очікує гірший стан, приводить його до додаткових моральних страждань, відчаю. Зазначаючи, що відповідно до п.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору та посилаючись на частину 5 Рішення Конституційного суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, ст.268, п.1 ч.2 ст.1167, ч.1 ст.1187 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про охорону праці», позивач просить суд: -стягнути з відповідача - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання 100 000 (сто тисяч) гривень; - всі витрати по веденню справи в суді покласти на відповідача. Позивач подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.10). Відповідач подав письмові заперечення , в яких просив у позові відмовити, посилаючись на наступне. Позивачем не надано суду оригінал довідки - висновку МСЕК від 26.05.2014 року, без чого, на думку відповідача, неможливо перевірити обставини справи. Позивачем не надано доказів того, що внаслідок психічних переживань настали негативні наслідки для його здоров'я у вигляді каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я (психічного захворювання, тощо); чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або витрат немайнового характеру; чому саме в такій сумі визначено розмір заподіяної йому шкоди; про відсутність обставин, що мають значення для вирішення спору: відсутність з його боку порушень правил охорони праці, правил безпеки, технології виробництва, інструкцій з охорони праці, дотримання позивачем вимог сані гарно-гігієнічних умов праці на робочому місці та своєчасне проведення амбулаторного курсу відновлювального лікування в профілакторії підприємства. Згідно з ст.29 КЗпП України при прийомі на роботу працівник письмово повідомляється про умови та характер виробництва, можливі негативні наслідки для його здоров'я, систему пільг та компенсацій. Тому професійне захворювання позивача, на думку відповідача, є очікуваним наслідком його добровільної та свідомої тривалої праці в умовах шкідливого виробництва для отримання пов'язаних з цим пільг та компенсацій: підвищеного заробітку, скороченого робочого дня, додаткових відпусток, пільгового стажу на пенсію та таке інше. Посилаючись на ст.ст. 1, 24 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», відповідач вважає, що обов'язок по встановленню наявності потреби інваліда у психологічній реабілітації, з якою він пов'язує наявність моральної шкоди, завданої внаслідок втрати професійної працездатності, покладено виключно на МСЕК, а проведення експертизи по встановленню психологічного стану особи є обов'язковим. Статті 233, 234, 237-1 КЗпП України, вважає відповідач, не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, і які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню. Відповідач зазначає, що ст.9 Закону України "Про охорону праці" покладає обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності, на Фонд відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Згідно з розділом XI Прикінцевих положень цього Закону (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 28 грудня 2007 p. N 107-УІ) відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їхніх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 р. Отже, вважає відповідач, з 1 січня 2008 року на території України законодавчо скасоване відшкодування моральної шкоди, завданої застрахованому працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і підтримав заперечення проти позову, надавши додаткові пояснення. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач (а.с.12) працював на шахті «Дніпровська» ВАТ "Павлоградвугілля", правонаступником якого є ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" з повним робочим днем у шахті, має стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 22 роки 07 місяців, з них 19 років 07 місяців за професією "гірник очисного забою",що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 13 - 14). 22.12.2011 року з ним стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого у нього стався відкритий перелом нігтьової фаланги 3-4 пальців лівої кисті, синдром здавлювання, що підтверджується копіє акту про розслідування нещасного випадку, що стався 22.12.2011 року, складеного 25.12.2011 року (а.с. 21-22) та копією акту № 19 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, складеного 25.12.2011 року (а.с. 24-25). Рішенням (висновком) Павлоградської МСЕК від 09.04.2012 року позивачу внаслідок цієї травми встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 10 (десять) відсотків безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА № 009465 (а.с. 19). Крім того, за час роботи у відповідача позивач отримав професійні захворювання у вигляді радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні ретроспондилолістезу тіла L4 (5 мм), стійким больовим і м'язово - тонічним синдромом, фаза загострення, остеоартроз в поєднанні з пері артрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФС другого ступеня), двобічний плечолопатковий періартрозу (ПФС другого ступеня), хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), що підтверджується копією медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 27.03.2014 року, протокол №546 (а.с. 17-18) і актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с.23). Рішенням (висновком) Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 26.05.2014 року позивачу первино-повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65 (шістдесят п'ять) відсотків та третю групу інвалідності на строк до 01.06.2015 року, з них 55% первинно від професійних захворювань та 10 % повторно від виробничої травми, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АБ № 0004431 та копією довідки МСЕК до акта огляду серії АВ № 0253840 (а.с. 20). Згідно з п. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який діяв з 01.04.2001 року, було передбачено відшкодування моральної шкоди відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, але вказана норма законом від 23.02.2007 року виключена. Згідно п.1 ст. 9 Цивільного кодекс (далі -ЦК) України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно зі ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (п.3). Відповідно ст.1167 ЦК України і ст. 237-1 КЗпП України та рішення Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка завдана йому в результаті отриманого професійного захворювання під час роботи в шкідливих умовах праці, тобто під час роботи в ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля". Доводи відповідача, викладені у його письмових запереченнях, стосовно відсутності висновку судово-психологічної еспертизи щодо наявності моральної шкоди є безпідставними, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 р. громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. В судовому засіданні наявність факту заподіяння моральної шкоди позивачеві встановлена, рішеннями (висновками) МСЕК (а.с.19-20) доказано, що він втратив працездатність, став інвалідом, тобто втрата працездатності є стійкою, позивач постійно відчуває біль, обмеження рухів, задишку, втому, що підтверджується виписками з історії хвороби (а.с.15-16), все це порушує його звичайний спосіб життя. Стаття 237-1 КЗпП України визначає,що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Стаття 23 ЦК України передбачає наступне: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (пункт1). 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відповідно до ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманої позивачем виробничої травми, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довго тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що сума яку просить стягнути позивач, є необґрунтованою і зменшує її, виходячи з вимог розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 9,23, 268,1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial