Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач у лютому 2021 року звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом до відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.12.2005 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем укладено кредитний договір № K2H0RK22990051, відповідно до умов якого відповідачем отримано кредит у розмірі 6720 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 21.12.2020 року має заборгованість - 162514, 44 грн., яка складається з наступного : 0 - заборгованість за кредитом; 410,67 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 42241, 11 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 119862,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Зазначають, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суму заборгованості до стягнення, яка складається з наступного: 410,67 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 42241,11 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 18,15 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, які і просять стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору 2270 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 05.03.2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 08.09.2021 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи та 23.09.2021 року направив до суду відзив на позов. В своєму відзиві посилається на те, що 05.12.2005 року [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав кредитний договір №K2H0RK22990051, за умовами якого йому було надано кредит у розмірі 6720 грн., з кінцевим строком повернення до 05 грудня 2007 року. Проте, 05 липня 2017 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О вчинено виконавчий напис № 6776, яким запропоновано стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K2H0RK22990051 від 05 грудня 2005 року. Згідно виконавчого напису, строк, за яким провадиться стягнення - 4162 днів, а саме з 05 грудня 2005 року по 28 квітня 2017 року. Сума, що підлягала стягненню, складає 119 785,39 грн., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4941,39 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 40740,43 грн., заборгованості з комісії у розмірі 410,67 грн., заборгованості за пені у розмірі 73692,90 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису 1800 грн. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 03 грудня 2018 року по справі №756/17366/18 вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2020 року по справі № 756/4697/19 апеляційну скаргу позивача : ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м.Києва від 03.12.2018 року без змін. За час перебування на виконанні вказаного виконавчого напису у Оболонському районному ВДВС ГТУЮ в м.Києві, з його заробітної плати на користь Банку стягнуто кошти в розмірі 10611,69 грн. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04.12.2019 року по справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» позов задоволено частково. Стягнуто з Банку на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 10611,69 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Зазначають, що кінцевий термін повернення кредиту 05.12.2007 року, а тому просить застосувати ст.ст.256, 257, 267 ЦК України та відмовити в позові через сплив строку позовної давності. Також просили суд стягнути з позивача на користь відповідача 2500 грн. понесених на отримання правничої допомоги. В судове засідання позивач не з`явився, в своєму позові просив проводити розгляд справи без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи через його зайнятість в іншому судовому засіданні. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін, за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 05.12.2005 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем укладено кредитний договір № K2H0RK22990051, відповідно до умов якого відповідачем отримано кредит у розмірі 6720 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення до 05 грудня 2007 року. 05 липня 2017 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О вчинено виконавчий напис № 6776, яким запропоновано стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K2H0RK22990051 від 05 грудня 2005 року. Згідно виконавчого напису, строк, за яким провадиться стягнення - 4162 днів, а саме з 05 грудня 2005 року по 28 квітня 2017 року. Сума, що підлягала стягненню, складає 119 785,39 грн., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4941,39 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 40740,43 грн., заборгованості з комісії у розмірі 410,67 грн., заборгованості за пені у розмірі 73692,90 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису 1800 грн. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 03 грудня 2018 року по справі №756/17366/18 вищевказаним виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2020 року по справі № 756/4697/19 апеляційну скаргу позивача : ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м.Києва від 03.12.2018 року без змін. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04.12.2019 року по справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» позов задоволено частково. Стягнуто з Банку на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 10611,69 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК). За ст.526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.3 ст.267 ЦК, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом стст.256, 267 ЦК, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у даній справі, вимоги банку про стягнення процентів , комісії та пені після грудня 2007 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, враховані судом під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимога за ст.625 ЦК України позивачем не заявлена. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відмову в позові в повному обсязі через не обґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст.141 ч.2 п.2 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. В своєму відзиві сторона відповідача просить суд стягнути з Банку на свою користь витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн., які обґрунтовує договором про надання правничої допомоги № 218 від 14.09.2021, квитанцією про оплату 2500 грн., рахунком-фактурою на 2500 грн. та актом виконаних робіт. З урахуванням того, що в позові відмовлено та враховуючи ст.141 ЦПК України, суд доходить до висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути документально підтверджені витрати понесені на правничу допомогу в сумі 2500 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, ЦПК України, суд, -

Outcome: approved