Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебуває вказана вище цивільна справа . В рамках розгляду справи 21.07.2016 року Дніпровським районним судом було ухвалено рішення, відповідно до якого позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором № СL - 008/057/2007 від 16 лютого 2007 року у розмірі 11243 (одинадцять тисяч двісті сорок три) доларів США 42 центів, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 23 травня 2014 еквівалентно 131890 (сто тридцять одна тисяча вісімсот дев`яносто) гривень 49 копійок та пеню в сумі 5000 гривень. Вказане рішення було залишено буз змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 3.11.2016. Постановою Верховного суду від 28.02.2018 року рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21.07.2016 р. та ухвалу апеляційного суду від 3.11.2016 р. було скасовано та справу була направлено на новий судовий розгляд. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.03.2018 р. вказна справа була розподілена судді Гончаруку В.П. В рамках розгляду справи було замінено ТОВ «ОТП Факторинг» його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до мареріалів справивбачається, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна", звернулося з позовною заявою, в якій просить суду стягнути солідарно з відповідачів, [PERSON] та [PERSON] на його користь суму заборгованості за кредитним договором № СL - 008/057/2007 у розмірі 11243,42 доларів США, що еквівалентно 131890,49 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості та 481400,25 гривень, а також стягнути з відповідачів солідарно витрати по оплаті судового збору в розмірі 3654,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 лютого 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено кредитний договір № СL - 008/057/2007. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов`язані між собою, згідно з п. 1 частини № 1 кредитного договору. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 23003,53 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12,49% річних та FIDR (процента ставка по строковим депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строк дії депозитного договору). В свою чергу позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов`язання, визначені кредитним договором. Станом на 23 травня 2014 року у позичальника за кредитним договором № СL - 008/057/2007 від 16 лютого 2007 року існує заборгованість перед позивачем в сумі 11243,42 доларів США, що еквівалентно 131890,49 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості та 481400,25 гривень, що складається з: - залишку заборгованості за кредитом у сумі 9904,03 доларів США, що еквівалентно 116178,83 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості; - суми несплачених відсотків за користування кредитом - 1339,39 доларів США, що еквівалентно 15711,66 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості; - пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 23 травня 2013 року по 23 травня 2014 року в розмірі 481400,25 гривень. В зв`язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, позивачем на підставі п. 1.9. частини № 2 кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. А саме, 18 квітня 2014 року позичальнику було відправлено поштою рекомендованим листом з описом вкладення вимогу № 1020 від 18 квітня 2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дати її одержання позичальником. Станом на дату подання цієї заяви зазначена вимога позичальником не виконала та відповідні суми позивачу не сплачені, хоча відповідно до п. 1.9. частини № 2 кредитного договору вимога дострокового виконання позичальником його зобов`язань була подана належним чином, а саме відправлена рекомендованим листом з описом вкладення за місцезнаходженням позичальника. Невиконання позичальником умов кредитного договору на підставі п. 1.9.1. кредитного договору дає право банку достроково вимагати виконання боргових зобов`язань за кредитом у позичальника. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 лютого 2007 року було укладено договір поруки № SR-СL-008/057/2007 між банком та [PERSON] . За умовами договору поруки, а саме: п. 1.1., поручитель зобов`язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов кредитного договору. У випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, відповідно до п. 3.2. договору поруки поручитель приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в повному обсязі, заявленому банком, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. На адресу [PERSON] 18 квітня 2014 року було відправлено поштою рекомендованим листом з описом вкладення досудову вимогу № 1021 від 18 квітня 2014 року. На сьогоднішній день зазначена вимога поручителем не виконана та відповідні суми позивачу не сплачені, хоча відповідно до п. 3.4. договору поруки вимога була надіслана за адресою, вказаною у цьому договорі поруки. Відповідно до п. 8.1. договору поруки поручитель зобов`язаний повідомити банк про зміну своєї адреси проживання, проте на даний час такого повідомлення від поручителя не надходило, тому вимогу направлено за належною адресою. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві. Відповідачі чи їх представники в зал судового засідання не з`явилися, але відповідач [PERSON] надав до суду заяву в якій просив суд застосувати строки позовної давності , обгрунтовуючи свою позицію ст.ст. 253, 256, 267 ЦК України та на цій підставі відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що з 17.09.2010 р. виникло порушеня прав позивача та саме з цього періоду розпочинається строк позовної давності сплив , що сплинув 17.09.2013 р., а позивач з позовом до суду звернувся лише 3.06.2014 р. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" було укладено кредитний договір № СL - 008/057/2007. Відповідно до умов частини першої кредитного договору банк надав позичальнику, а позичальник прийняв кредит в сумі 23003,53 доларів США, для оплати комісії банку та на споживчі цілі, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 12,49% річних та FIDR (процента ставка по строковим депозитах фізичних осіб у гривні, що розміщена в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Для забезпечення повернення наданих коштів, між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] , було укладено договір поруки № SR-СL-008/057/2007 від 16 лютого 2007 року. За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися крім іншого порукою. Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно ст. 1 договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" є правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк" В подальшому, 27 травня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" продає (переуступає) Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" винагороду. Згідно з Витягу з Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 травня 2011 року, до Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" перейшло права вимоги по кредитному договору № СL - 008/057/2007 від 16 лютого 2007 року та договору поруки № SR-СL-008/057/2007 від 16 лютого 2007 року. В подальшому 17 вересня 2018 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло права вимоги по кредитному договору № СL - 008/057/2007 від 16 лютого 2007 року та договору поруки № SR-СL-008/057/2007 від 16 лютого 2007 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). За загальним правилом, закріпленим в частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, позичальником порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв`язку з чим, станом на 23 травня 2014 року сума заборгованості позичальника за кредитним договором № СL - 008/057/2007 від 16 лютого 2007 року складає - 11243,42 доларів США, що еквівалентно 131890,49 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості та 481400,25 гривень, що складається з: - залишку заборгованості за кредитом у сумі 9904,03 доларів США, що еквівалентно 116178,83 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості; - суми несплачених відсотків за користування кредитом - 1339,39 доларів США, що еквівалентно 15711,66 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості; - пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 23 травня 2013 року по 23 травня 2014 року в розмірі 481400,25 гривень. (а.с.15). За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За умовами п.п.1.9 п.1 частини №2 кредитного договору № СL - 008/057/2007 від 16 лютого 2007 року Банку надається право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором. В той же час відповідно до Постанови Верховного Суду від 28.02.2018 р. , що була постановлена в рамках даної справи встановлено, що судами першої та апеляційної інстанції в порушення вимог чинного законодавства нележним чином не дослідили , чи було здійснено відповідачами , відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором , останній платіж було здійснено 12 серпня 2010 р., а наступний платіж мав би бути здійснений 16 вересня 2010 р. та з 17 вересня 2010 р. у банку виникло право на звернення до суду з позовом по зазхист своїх порушених прав, але банк звернувся до суду з позовною заявою лише через 4 роки. Дана обставина судами досліджена не була, а також суди не звернули увагу про наявність в матеріалах справи заяви відповідача про застосування вимог ч.4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до вимог статті 417 ЦПК України зазначено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Статтею 256 ЦК України зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Також статтею 256 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як убачається з матеріалів справи, що позивач з позовною заявою звернувся до суду 03.06.2014 р., а порушення його права сталося з 17.09.2010 р., тобто позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності та з заявою про поновлення строків не звертався. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed