Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

В січні 2017 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором, мотивуючи тим, що 10.12.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (надалі за текстом - «Позивач») та [PERSON] (надалі за текстом - «Відповідач») було укладено Кредитний договір № 50011394 (надалі за текстом - «Договір» ), відповідно до якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у сумі 203503,32 грн., що еквівалентно на дату укладання Договору 24712,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою (надалі за текстом - «Кредит»), з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013 (надалі за текстом - «Автомобіль»), а Відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу Кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Кредиту та інші платежі відповідно до умов Договору. Також Позивач відповідно до Договору надав Відповідачу Додатковий кредит, у розмірі 12591,75 грн., що є еквівалентом 1529,05 доларів США на дату укладання Договору, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування фінансових ризиків при викраденні або знищенні транспортного засобу, а Відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов Договору. Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання Відповідача за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного Сторонами Договору застави транспортного засобу № 50011394 від 12.12.2013 р. (надалі за текстом - «Договір застави» ), за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором Відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER] , заставною вартістю 254379,15 грн. (надалі за текстом - «Предмет застави»). Однак, з березня 2015 року Відповідач припинив виконувати свої зобов`язання за Договором щодо сплати щомісячних платежів, у зв`язку з чим у Відповідача утворилась заборгованість перед Позивачем на загальну суму 47770,17 грн., що підтверджується Зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта [PERSON] станом на 19.05.2015 р. Згідно із умовами Договору, а саме п. 3.3. Відповідач зобов`язаний повернути Позивачеві у повному обсязі Суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Відповідачем розраховується Позивачем і вказується у повідомленні Позивача) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Відповідачем (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Відповідачем (для фізичних-осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з буд-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. У зв`язку з систематичним невиконанням умов Договору, 19.05.2015 р. Позивачем було направлено Відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50011394 від 19.05.2015 р. (надалі за текстом - «Вимога») з вимогою повернути суму Кредиту. Відповідач отримав дану вимогу 18.06.2015, про що свідчить особистий підпис Відповідача на Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 0430600688221. Таким чином, враховуючи те, що Відповідач отримав Вимогу 18.06.2015 р., останнім днем повернення Кредиту та заборгованості відповідно було 19.07.2015 р. Однак, у встановлені строки Відповідач не повернув Кредит та не сплатив заборгованість. У зв`язку з невиконанням умов Договору Відповідачем, Позивач був вимушений скористатися своїм правом відповідно до Договору і чинного законодавства почати процедуру звернення стягнення на Предмет застави у примусовому порядку та процесу повернення заборгованості за Договором Відповідачем. 03.09.2015 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис № 1267, щодо звернення стягнення на Предмет застави з метою задоволення вимог Позивача за Кредитним договором № 50011394 від 10.12.2013 р. Звертають увагу суду, що з моменту припинення сплати Відповідачем коштів на виконання Кредитного договору, що стало підставою для направлення Відповідачу вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50011394 від 19.05.2015 р., і до моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса (03.09.2015 р.), Відповідачем було сплачено 10.06.2015 р. - 3029,90 грн., 18.06.2015 р. - 5000 грн., 23.06.2015 р. - 5012,79 грн., 16.07.2015р. - 10000 грн. що підтверджується зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта [PERSON] від 03.09.2015 р. та враховано нотаріусом при вчиненні виконавчого напису. Станом на момент вчинення виконавчого напису (03.09.2015 р.) сума кредиту, що підлягала поверненню Відповідачем із врахуванням сплачених ним 10.06.2015 р. - 3029,90 грн., 18.06.2015 р. - 5000 грн., 23.06.2015 р. - 5012,79 грн., 16.07.2015р. - 10000 грн. становила еквівалент у гривні 17408,31 дол. США. Така ж сума зазначена у зведеній обліковій виписці з рахунку Клієнта станом на 03.09.2015 р. Станом на 30.08.2016 р. поточна заборгованість Відповідача за Договором становила 132 681,65 грн., що підтверджується зведеною обліковою випискою з рахунку Клієнта станом на 30.08.2016 р. Отже, сума коштів, яка мала бути зарахована в рахунок відшкодування неповернутої суми кредиту, за вирахуванням погашеної суми поточної заборгованості становить: 341 100,00 - 132 681,65 = 208 418,35 грн. Таким чином сума в розмірі 208 418,35 грн. була зарахована Позивачем в рахунок погашення суми тіла кредиту, що залишилась неповернутою, та відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов Договору розмір щомісячного платежу становив еквівалент у гривні 549,53 дол. США. Таким чином, залишок коштів до зарахування, що залишився, становить: 208 418,35 - 205 735,77 = 2 682,58 грн., що з урахуванням обмінного курсу ПАТ «Креді Агріколь Банк», чинного станом на 31.08.2016 р. (дата отримання коштів Позивачем від звернення стягнення на предмет застави) 25,625 грн. за 1 дол. становить еквівалент: 2 682, 58/ 25,625 = 104, 69 дол. США. Станом на серпень 2016 р. сума кредиту, що залишилась неповернутою Відповідачем становить еквівалент 13 049,02 дол. США, що підтверджується Графіком погашення кредиту (рядок 32 Графіку). Таким чином залишок неповернутої суми кредиту становить еквівалент: 13 049,02 - 104,69 = 12 944,33 дол. США. Курс ПАТ «Креді Агріколь Банк» на дату підготовки позовної заяви складав 25,782 грн. за 1 долар США (інформація про курс валют станом на листопад 2016 року ). Отже, сума Кредиту, яка підлягає поверненню становить: 12 944,33 * 25,782 = 333 730,72 грн. Виходячи з того, що сума Кредиту, яка підлягає поверненню становить 333 730,72 грн., кількість днів прострочення сплати суми Кредиту (строк користування Кредитом) становить 86 дні (з 31.08.2016 р. по 24.11.2016 р.), розмір процентів за користування кредитними коштами розраховується наступним чином та становить: 333 730,72 * 9,90 % *86/360 = 7 892,73 грн. Враховуючи вищевикладене, загальна сума основного боргу зі сплати Кредиту за Договором на дату складання цієї заяви розраховується наступним чином: 333 730,72 + 7 892,73 = 341 623,45 грн. Отже, загальна сума основного боргу зі сплати Кредиту за Договором на дату складання цієї заяви складає 341 623, 45 грн. (надалі за текстом - «Основна сума заборгованості»). Загальна сума 3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання Відповідачем грошових зобов`язань за цим Договором, складає 13 522, 95 грн. (надалі за текстом - «3 % річних»). Таким чином, з огляду на вищенаведене, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, що складається з основної суми заборгованості, штрафів та 3% річних складає 355 146, 40 грн.? Також, додано розрахунок витрат понесених на правову допомогу, понесення яких становило 6000 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ; дата народження: [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження: проспект Павла Тичини, 1В, м. Київ 02152, Україна, ідентифікаційний код 36422974) основну суму заборгованості за Кредитним договором № 50011394 від 10.12.2013 р. у розмірі 341 623,45 гри., 3% річних у розмірі 13 522, 95 грн., а загалом - 355 146, 40 грн. та тягнути з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ; дата народження: [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження: проспект Павла Тичини 1В, офіс «В», м. Київ 02152, Україна, ідентифікаційний код 36422974) судові витрати ( а. с. 1-9 том 1 ). Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Протасовою О.М. від 20 лютого 2017 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні ( а. с. 84 том 1 ). Протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2018 року, визначено головуючим суддею Цуранова А.Ю. ( а. с. 133 том 1). Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цурановим А.Ю. від 17 січня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження ( а. с. 134-135 том 1 ). 30 травня 2018 року за вх. № 16594 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому останній просив суд у задоволенні позову позивачу відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що Позивачем невірно проведені розрахунки суми заборгованості за Кредитним договором. Оскільки Кредит надавався в гривні, розрахунок сукупної вартості необхідно також проводити в гривні з урахуванням всіх додаткових витрат (комісії, щорічне страхування майна). Зазначає, що за своєю сутністю сукупна вартість кредиту, відповідно до вимог п.3.3 розділу 3 Правил №168, розраховується саме на момент отримання кредиту (отже, не можуть бути враховані майбутні валютні коливання, оскільки згідно умов договору Позичальник сплачує кожен місяць еквівалент суми долара США у гривні), а також, враховує вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням кредиту. Отже, кредитний договір №50011394 від 10.12.2013р., який укладено між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] , не містить детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача відповідно до вимог ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ №168 від 10.05.2007р. ( а. с. 153-156 том 1 ). Згідно повідомлення та паспортних даних ( а. с. 170, 171 том 1 ) відповідач змінила прізвище на [PERSON] . Ухвалою суду від 16.2018 року по справі було призначено судову економічну експертизу ( а. с. 176-177 том 1 ). Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року задоволено клопотання судового експерта та витребувано від ТОВ «Порше Мобіліті» наступні документи: виписки за всіма балансовими аналітичними рахунками з обліку заборгованості позичальника за кредитним договором від 10.12.2013 року станом на 30.08.2016 року; первинні бухгалтерські документи або їх копії, що підтверджують надання кредиту, сплату позичальником процентів, в тому числі прострочених та пені у розмірі кожного місяця станом на 30.08.2016 року; розгорнуті розрахунки процентів, а також інших платежів за період з моменту надання кредиту по 30.08.2016 року. У відповідача [PERSON] витребувано: документи, що підтверджують погашення кредиту, сплату процентів, в тому числі прострочених та пені ( а. с. 189-191 том 1 ). Розпорядженням № 826 від 21 листопада 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справу у зв`язку із закінченням повноважень в межах п`ятирічного терміну у судді Цуранова А.Ю. ( а. с. 199 том 1 ). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючим суддею Орєхова О.І. ( а. с. 200 том 1 ). Ухвалою судді від 26 листопада 2018 року постановлено прийняти до провадження цивільну справу та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення ( викликом ) сторін ( а. с. 201-202 том 1 ). На виконання ухвали суду від 17.10.2018 року позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» надана заява, яка отримана судом 13.11.2018 року за вх. № 36765 та витребувані судом документи ( а. с. 205-206, 207-250 том 1 та 1-64 том 2 ). 26 грудня 2018 року за вх. № 42397 судом отримано відзив на позовну заяву, який підписаний представником відповідача та зміст якого аналогічний відзиву, який було надано до суду 30 травня 2018 року за вх. № 16594 ( а. с. 79-78 том 2 ). Додано таблицю визначення сукупної вартості кредиту по Кредитному договору від 10.12.2013 року ( а. с. 79 том 2 ) та копію свідоцтва про одруження [PERSON] ( а. с. 81 том 2 ). На виконання ухвали суду від 10.10.2018 року щодо надання документів відповідач не надала. Ухвалою суду від 18 березня 2019 року постановлено перейти до розгляду зазначеної цивільної справи за правилами загального позовного провадження та було змінено засідання для розгляду по суті підготовчим засіданням ( а. с. 140-141 том 2 ). 11 квітня 2019 року за вх. № 13804 судом отримано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , [INFO] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження: проспект Павла Тичини, 1В, офіс «В», 02152, ідентифікаційний код 36422974, п/р [NUMBER] . філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300379) основну суму заборгованості за Кредитним договором №50011394 від 10.12.2013 р. у розмірі 220 444,25 грн., 3% річних у розмірі 24 300,29 грн., інфляційні витрати у розмірі 95 612,44 грн. та збитки у розмірі 106 668,02 гри., а загалом - 447 025,00 грн. та стягнути з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , [INFO] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження: проспект Павла Тичини, 1В, офіс «В», 02152, ідентифікаційний код 36422974, п/р [NUMBER] , філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300379) судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, мотивуючи тим, що станом на 19.05.2015 року заборгованість Відповідача за Кредитним поговором становила: несплачені прострочені щомісячні платежі в повернення Кредиту та Додаткового кредиту, а також сплати відсотків за їх користування, за березень (частково) - травень 2015 р. - 28 929,04 грн.; штрафні санкції відповідно до п.8.3 Договору - 3 406,84 грн.; компенсація страхових платежів відповідно до п. 5.6. Договору - 11 596,36 грн.; інші витрати, понесені Позивачем через невиконання умов Договору - 3 837,93 грн.; залишок неповернутої Суми кредиту - еквівалент 18 898,33 доларів США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню складання Вимоги (курс ПАТ «Креді Агріколь Банк» - 21,6750 дол. США) - 409 621,30 грн. Вказана заборгованість підтверджується Зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта станом на 19.05.2015 р., яка додається до цієї Заяви. Оскільки Відповідачем було порушено п. 8.4. умов Договору, Позивач був змушений сплачувати кошти в повернення страхових платежів замість Відповідача, відповідно з Відповідача підлягав до стягнення штраф в розмірі 15% від Суми кредиту. Виходячи з того, що Сума кредиту на дату надання становила 203 503,32 грн., розмір штрафу за порушення п. 8.4. Договору становить: 203 503,32 * 15% = 30 525,50 грн. Окрім того, відповідно до п. 8.2. Договору у разі порушення Відповідачем терміну повернення Кредиту, визначеного у статті 3.3., за винятком умови порушення Відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. З.2.1., Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 20% від Суми кредиту. Оскільки, незважаючи на направлення та отримання Відповідачем Вимоги, що стверджується матеріалами справи, у встановлений строк (до 19.07.2015 р.) і до цього часу Кредит Позивачеві в повному обсязі не був повернутий, прострочена заборгованість не сплачена, відтак Відповідач не виконав свої зобов`язання, погоджені в п. 3.3. Договору. Виходячи з того, що Сума кредиту на дату надання становила 203 503,32 грн., розмір штрафу за порушення п. 8.2. Договору становить: 203 503,32 * 20% = 40 700,66 грн. 31.08.2016 р. внаслідок звернення стягнення на предмет застави на рахунок Позивача було перераховано 341 100,00 грн., що підтверджується Кредитним повідомлення від 31.08.2016 р. З врахуванням коштів у загальному розмірі 23 042,69 грн., які були сплачені Відповідачем після 19.05.2015 р. (дати складання Вимоги), станом на дату отримання коштів (31.08.2016 р.) у Відповідача існувала заборгованість за Кредитним договором, яка складалася з такого: 20 889,55 грн. - заборгованість за простроченими щомісячними платежами в повернення Кредиту та Додаткового кредиту, а також сплати відсотків за їх користування, за квітень (частково) - травень 2015 р.; 59 807,24 грн. - заборгованість за некомпенсованими страховими платежами відповідно п. 5.6. Договору за період з червня 2015 р. по серпень 2016 р.; 30 525,50 грн. - штраф за порушення умов Договору відповідно до п. 8.4. Договору; 40 700,66 грн. - штраф за порушення умов Договору відповідно до п. 8.2. Договору; 409 621,30 грн. - залишок неповернутої Суми кредиту, що еквівалентно 18 898,33 доларів США (рядок №17 Графіку погашення) відповідно до обмінного курсу за безготівковими граціями станом на робочий день, що передував дню складання Вимоги; 63 572,25 грн. - інші витрати за Договором відповідно до п. 8.5. Договору. Відповідно до п.1.7. Договору кошти, отримані від звернення стягнення на предмет застави, було зараховано таким чином: 341 100,00 грн. - 20 889,55 грн. (заборгованість за простроченими щомісячними платежами в повернення Кредиту та Додаткового кредиту, а також сплати відсотків за їх користування, за квітень (частково) - травень 2015 р.) = 320 210,45 грн.; 320 210,45 грн. - 59 807,24 грн. (заборгованість за некомпенсованими страховими платежами відповідно до п. 5.6. Договору за період з червня 2015 р. по серпень 2016 р.) = 260 403,21 грн; 260 403,21 - 30 525,50 грн. (штраф за порушення умов Договору відповідно до п. 8.4. Договору) = 229 877,71 грн.; 229 877,71 грн. - 40 700,66 грн. (штраф за порушення умов Договору відповідно до п. 8.2. говору) = 189 177,05 грн. Залишок коштів у розмірі 189 177,05 грн. було спрямовано в рахунок погашення заборгованості по залишку неповернутої Суми кредиту у розмірі еквівалент 18 898,33 доларів США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню складання Вимоги становила 409 621,30 грн. З врахуванням отриманих коштів від звернення стягнення на предмет застави, станом на дату складання цієї Заяви (02.04.2019 р.) залишок неповернутої Суми кредиту становить: 409 621,30 грн. - 189 177,05 грн. = 220 444,25 гри., що відповідно до обмінного курсу за готівковими операціями станом на робочий день, що передував дню складання Вимоги (курс ПAT «Креді Агріколь Банк» - 21,6750 грн./дол. США), становить еквівалент 10 170,44 дол. США. Вказане зарахування грошових коштів підтверджується Зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта станом на 02.04.2019 р., яка додається до цієї Заяви. Таким чином, залишок неповернутої Суми Кредиту за Договором на дату складання цієї заяви становить 220 444,25 грн. Загальна сума 3% річних, що підлягає сплаті через невиконання Відповідачем грошових зобов`язань за Кредитом, складає 24 300,29 грн., загальна сума втрат від інфляційних процесів, що підлягає сплаті через невиконання Відповідачем грошових зобов`язань, складає 95 612,44 гривень ( розрахунок яких додається ). Крім того, Позивач вважає, що на його користь мають бути компенсовані збитки заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем умов Договору в розмірі 106 668,02 гривень з урахуванням ПДВ, які останній поніс у зв`язку зі зверненням до спеціалізованої організації ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» для супроводження процесу стягнення заборгованості ( а. с. 144-155 том 2 ). 21 червня 2019 року за вх. № 22364 від представника відповідача судом отримано відзив на заяву про збільшення позовних вимог , в якій просила суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що Кредитним договором №50011394 укладеним між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] передбачено, що сума кредиту становить 203 503 грн. 32 коп. та 12 591 грн. 75 коп.- сума додаткового кредиту. Строк кредитування зазначений 60 місяців, а процентна ставка визначена у розмірі 9,90 %. На підтвердження розміру основної суми заборгованості позивач надає Зведену облікову виписку з рахунку клієнта (відповідача) станом на 02.04.2019 р. Однак, з вказаною сумою заборгованості та відповідними її розрахунками відповідач не погоджується про, що було нею зазначено у відзиві на позовну заяву, який був долучений до матеріалів справи разом з іншим розрахунком заборгованості. Враховуючи наявності розбіжностей у розрахунках заборгованості, з урахуванням характеру спору та для з`ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного визначення розміру заборгованості, є необхідність у спеціальних знаннях у галузі економічних відносин, вважають за необхідне призначити в даній справі судово-економічну експертизу. Крім того, варто зазначити, що Зведена облікова виписка з рахунку клієнта (відповідача) містить нараховані до стягнення кошти, щодо яких неможливо визначити підставу їх нарахування. Наприклад, призначення платежу «інші витрати відповідно до Договору». Також, вважають, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту (19.05.2015) позивач втратив право нарахування процентів передбачених кредитним договором». Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Враховуючи, що позивач скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 3.2. загальних умов кредитування, пред`явивши вимогу до відповідача про дострокове погашення кредиту, згідно із ст. 611 ЦК України позивач змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами, був змінений кредитором на повернення всією сумою в термін 30 днів з моменту отримання вимоги. Водночас, сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Зазначене у сукупності підтверджує необхідність комплексного дослідження розрахунку заборгованості наданого позивачем на предмет його правомірності та законності, шляхом проведення відповідної експертизи. Щодо позовних вимог в частині стягнення з Відповідача інфляційних втрат в розмірі 95 612 грн. 44 коп. Обґрунтовуючи позовну вимогу щодо правомірності стягнення інфляційних втрат позивач посилається на ст. 625 ЦК України та на позицію Верховного Суду у Постанові в справі №219/9911 /16-ц від 01.11.2018. Однак, вважають, що в даному випадку дані доводи позивача є безпідставними, а інфляційні втрати не підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки утрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України прийнятій у справі № 6-284цс17 від 01.03.2017). Враховуючи, що платежі за кредитним договором в даній справі самостійно коригувались позивачем під час виставляння рахунків позичальнику відповідно до курсу долара США, то у позивача не виникло втрат у зв`язку зі знеціненням гривні (аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду прийнятій у справі № 227/5793/15-ц від 27 березня 2019 року, позивачем в даній справі є також ТОВ "Порше Мобіліті"). З огляду на викладене, вважають, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 95 612 грн. 44 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення з Відповідача збитків в розмірі 106 668 грн. 02 коп., Позивач вказує, що поніс витрати у зв`язку зі зверненням до спеціалізованих організацій ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» для правового супроводження процесу стягнення заборгованості відповідно до Кредитного договору та здійснення виконавчого напису нотаріуса. Також позивач просить стягнути витрати, які пов`язані з переданням автомобіля на відповідальне зберігання ТОВ "Автомир". Посилаючись при цьому на п. 6.3. та 8.5 Договору та ч. 3 ст. 22 ЦК України, позивач відносить дані витрати до збитків, які заподіяні відповідачем у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору та оцінює їх розмір у 106 668 грн. 02 коп. Вважають, що даний висновок позивача є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з наступним. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. За правилами цивільного судочинства витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Тому, витрати ТОВ "Порше Мобіліті" на юридичну допомогу ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» не є збитками і не підлягають відшкодуванню на підставі статті 22 ЦК України. Вважають, що відсутні докази того, яким чином за даних обставин справи понесені позивачем витрати, є такими, без яких неможливо б було відновлення порушеного вправа, а також відсутній причинний зв`язок між поведінкою відповідача та витратами на правову допомогу, визначеними позивачем як збитки. У зв`язку з чим, вважають, що витрати ТОВ «Порше Мобіліті» пов`язані з укладанням договору доручення, договору про юридично-консультаційні послуги та витрати пов`язані з відповідальним зберіганням автомобіля, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача коштів в розмірі 106 668 грн. 02 коп. (аналогічні правові позиції, викладені в наступних рішеннях Верховного Суду прийнятих у справах № 752/18483/15-ц від 22.08.2019, № 757/2372/15-ц від 17.01.2019, №199/306/17-ц від 31.01.2019, №362/11/16-ц від 10.04/2019, позивачем в даній справі є також ТОВ "Порше Мобіліті") ( а. с. 15-18 том 3 ). Ухвалою суду від 26 червня 2019 року по даній справі було призначено економічну експертизу ( експертизу документів фінансово-кредитних операцій за кредитним договором ) та перед експертом були поставлені наступні питання: «Чи відповідає наявний у матеріалах розрахунок загальної заборгованості відповідача - [PERSON] ( за кредитом, за відсотками, за комісіями ) умовам Кредитного договору № 50011394 від 10.12.2013 року, укладеним між Позивачем - ТОВ «Порше Мобіліті» і відповідачем - [PERSON] , та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту відповідачем [PERSON] .?»; «Чи відповідають методи нарахування позивачем - ТОВ «Порше Мобіліті» ( відсотків, комісій та ) основної заборгованості за Кредитним договором № 50011394 від 10.12.2013 року, укладеним між ТОВ «Порше Мобіліті» і [PERSON] вимогам Положення про кредитування ТОВ «Порше Мобіліті», умовам договору та чинного законодавства?» ( а. с. 26-29 том 3 ). Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року провадження у цивільній справі поновлено та призначено підготовче засідання на 16 січня 2020 року ( а. с. 42-43 том 3 ). Ухвалою суду від 16 січня 2020 року залучено до участі в даній справі у якості третьої особи [PERSON] ( а. с. 74-75 том 3 ). Підготовче засідання неодноразово викладалося у зв`язку з клопотанням відповідача та третьої особи. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року постановлено закрити підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 квітня 2002 року ( а. с. 138-139 том 3 ). Розгляд справи по суті знов неодноразово відкладався за заявами відповідача, її представника, третьої особи, а також позивача ( а. с. 141-142, 146-147, 165, 169-170, 180-181 том 3 ). Останнього разу, розгляд справи було відкладено на 22 вересня 2020 року ( а. с. 190-192 том 3 ). В судове засідання позивач не з`явився, представником позивача Цибульським В.В. надано до суду заяву, яка отримана 22.09.2020 року за вх. № 36232, останній просив проводити розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час ста місце слухання справи повідомлялася в законному порядку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. Відповідно до ч. 3 ст. 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Матеріали даної цивільної справи перебувають на розгляді суду тривалий час. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року постановлено закрити підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Однак, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями відповідача та третьої особи, про що в матеріалах справи свідчать наявні документи. Сторонами по справі були надані всі заяви, які були розглянуті судом, надані докази як на підставу вимог так і заперечень, надано з боку відповідача відзив та інші пояснення сторонами. Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін на підставі доказів наявних в матеріалах справи з урахуванням наданими сторонами своїх позицій щодо предмету спору, а не прибуття в судове засідання та надання неодноразово заяв про відкладення справи, розцінюється судом, як зловживання правами та затягування. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки, сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи в трьох томах, врахувавши надані сторонами пояснення та докази, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 10.12.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № 50011394 (надалі - Договір ), відповідно до якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у сумі 203 503,32 грн., що еквівалентно на дату укладання Договору 24 712,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою (надалі - Кредит), з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013 (надалі - Автомобіль), а Відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу Кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Кредиту та інші платежі відповідно до умов Договору. Також Позивач відповідно до Договору надав Відповідачу Додатковий кредит, у розмірі 12 591,75 грн., що є еквівалентом 1529,05 доларів США на дату укладання Договору, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування фінансових ризиків при викраденні або знищенні транспортного засобу, а Відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов Договору. Згідно умов кредитного договору процентна ставка становить 9,90%, разова комісія 2,50% від суми кредиту ( а. с. 10 том 1 ). До зазначеного Договору був доданий графік погашення кредиту де зазначено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в дол. США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування ( а. с. 11-13 том 1 ). Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Вищевказана норма закону не містить заборони на вираження грошового зобов`язання у гривні із зазначенням еквіваленту суми зобов`язання в іноземній валюті. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 01.11.2018 року у справі № 219/9911/16-ц. В матеріалах справи знаходяться Загальні умови кредитування, що є додатком до Кредитного договору ( а. с. 14-21 том 1 ). Зазначений Кредитний договір, графік погашення кредиту та Загальні умови кредитування були прочитані сторонами, про що маються підписи останніх. 20 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу № 50011394. Згідно п. 1.1. зазначеного договору, Заставодавець з метою забезпечення виконання викладених нижче зобов`язань заставляє майно, а саме: автомобіль марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013 ( а. с. 22-25 том 1 ). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною першої статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання Кредитного договору № 50011394 від 10.12.2013 року, графік погашення кредиту, Загальні умови кредитування та Договір застави транспортного засобу № 50011394 від 20.12.2013 року, які були підписані сторонами, свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що з січня 2015 року Відповідач почав порушувати свої зобов`язання за Договором щодо сплати коштів в повернення кредиту, процентів за його користування, а в подальшому взагалі припинив сплачувати кошти по поверненню кредиту. Згідно із умовами Договору, а саме п. 3.3. Відповідач зобов`язаний повернути Позивачеві у повному обсязі Суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Відповідачем розраховується Позивачем і вказується у повідомленні Позивача) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Відповідачем (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Відповідачем (для фізичних-осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з буд-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. У зв`язку з систематичним невиконанням умов Договору, 19.05.2015 р. Позивачем було направлено Відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50011394 від 19.05.2015 р. з вимогою повернути суму Кредиту ( а. с. 28 том 1 ). Відповідач отримав дану вимогу 18.06.2015, про що свідчить особистий підпис Відповідача на Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 0430600688221 ( а. с. 29 том 1 ). Таким чином, враховуючи те, що Відповідач отримав Вимогу 18.06.2015 р., останнім днем повернення Кредиту та заборгованості відповідно було 19.07.2015 р. Однак, у встановлені строки Відповідач не повернув Кредит та не сплатив заборгованість. Згідно п. 2.1.1. Договору застави у разі невиконання Відповідачем зобов`язань за Договором, Позивач має право задовольнити за рахунок Предмету застави свої вимоги у порядку зазначеному у розділі 5 Договору застави, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання Предмету застави та його реалізацію. Відповідно п. 5.4. Договору застави звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. У зв`язку з невиконанням умов Договору Відповідачем, Позивач скористався своїм правом відповідно до Договору і чинного законодавства та почав процедуру звернення стягнення на Предмет застави у примусовому порядку та процесу повернення заборгованості за Договором Відповідачем. 03.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис № 1267, щодо звернення стягнення на Предмет застави з метою задоволення вимог Позивача за Кредитним договором № 50011394 від 10.12.2013 р. ( а. с. 33 том 1 ). 09.2015 року державним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ Кудрановським Ю.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 48716549 щодо примусового звернення стягнення на Предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1267 від 03.09.2015 р. ( а. с. 34 том 1 ). Встановлено, що за результатами здійснення виконавчого провадження автомобіль марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, було розшукано та вилучено у боржника 01.10.2015 р., що підтверджується Актом опису й арешту майна ( а. с. 35-38 том 1 ). В ході здійснення даного виконавчого провадження, за сприяння спеціалізованих організацій, на Предмет застави було звернуто стягнення та 31.08.2016 р. на рахунок Позивача було перераховано 341100,00 грн. ( а. с. 41 том 1 ). Позивач звертаючись до суду із заявою про збільшення позовних вимог зазначив, що з урахуванням отриманих коштів від звернення стягнення на предмет застави, станом на дату складання цієї заяви ( 02.04.2019 року ) залишок неповернутої суми кредиту становить 220 444,25 грн., 3% річних у розмірі 24 300,29 грн., інфляційні витрати в розмірі 95 612,44 грн. та збитки у розмірі 106 668,02 грн., загалом 447 025 грн. підлягають стягненню з відповідача, які позивач просить суд стягнути, а також судові витрати та витрати понесені на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка є стороною Кредитного договору № 50011394 від 10.12.2013 року, змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про зміну імені ( а. с. 97 том 1 ). Отже, як зазначено вище, в судовому засіданні було встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно існують договірні стосунки, що підтверджується підписом сторін у кредитному договорі. На підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем, останній надав в якості доказу облікові виписки з рахунку клієнта [PERSON] . Згідно п. 1.7 Договору, яким сторони погодили, що будь-які кошти, отримані позивачем від відповідача, будуть зараховуватись у виконання зобов`язань Позичальника у наступному порядку ( незалежно від призначення платежу, визначеного Позичальником ): 1.7.1. у першу чергу - пеня та штрафні санкції відповідно до статті 8 цих Загальних умов гаптування за порушення умов оплати Додаткового кредиту; 1.7.2. у другу чергу - прострочені проценти за користування сумою Додаткового кредиту; 1.7 3. у третю чергу - прострочена сума Додаткового кредиту; 1.7.4. у четверту чергу - строкові комісії, нараховані у зв`язку з видачею (розміщенням) Додаткового кредиту; 1.7.5. у п`яту чергу - чергові проценти за користування сумою Додаткового кредиту; 1.7.6. у шосту чергу - строкова сума Додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту; 1.7.7. у сьому чергу - пеня та штрафні санкції відповідно до статті 8 цих Загальних умов кредитування за порушення умов повернення Кредиту; 1.7.8. у восьму чергу - прострочені комісії по Кредиту; 1.7.9. у дев`яту чергу - сплачені Позивачем страхові платежі в порядку, передбаченому пунктом 5 6 цього Кредитного договору (у випадку неотримання Позичальником Додаткового кредиту від Позивача); 1.7.10. у десяту чергу - прострочені проценти по Кредиту; 1.7.11. у одинадцяту чергу - строкові комісії по Кредиту; 1.7.12. у дванадцяту чергу - строкові проценти за користування Кредитом; 1.7.13. у тринадцяту чергу - прострочена сума основного боргу по Кредиту; 1.7.14. у чотирнадцяту чергу - строкова сума основного боргу по Кредиту; 1.7.15. у п`ятнадцяту чергу - інші вимоги та витрати Позивача. З наявної в матеріалах справи Зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ( а. с. 160-162 том 2 ) відображені отримані кошти, які сплачені відповідачем. Крім того, відображені і кошти, які були отримані позивачем від звернення стягнення на предмет застави у розмірі 341 100 гривень, розподіленні у відповідності до вимог п. 1.7 Договору, що не спростовано самим позивачем, що не було спростовано самим позивачем, а навпаки підтверджено, про що свідчать посилання останнього у заяві про збільшення позовних вимог. Звертаючись з позовною вимогою про стягнення з відповідача залишок неповернутої суми кредиту за Договором на дату складання заяви про збільшення позовних вимог ( 02.04.2019 року ), останній просить стягнути борг у розмірі 220 444,25 гривень. При цьому, зазначаючи, що залишок неповернутої Суми кредиту, складає 409 621,30 гривень, що еквівалентно 18 898,33 доларів США, а після отриманих коштів від звернення стягнення на предмет застави у розмірі 341 100 гривень, суми були розподілені та зараховані таким чином: 341 100,00 грн. - 20 889,55 грн. (заборгованість за простроченими щомісячними платежами в повернення Кредиту та Додаткового кредиту, а також сплати відсотків за їх користування, за квітень (частково) - травень 2015 р.) = 320 210,45 грн.; 320 210,45 грн. - 59 807,24 грн. (заборгованість за некомпенсованими страховими платежами відповідно до п. 5.6. Договору за період з червня 2015 р. по серпень 2016 р.) = 260 403,21 грн.; 260 403,21 - 30 525,50 грн. (штраф за порушення умов Договору відповідно до п. 8.4. Договору) = 229 877,71 грн.; 229 877,71 грн. - 40 700,66 грн. (штраф за порушення умов Договору відповідно до п. 8.2. говору) = 189 177,05 грн., де залишок коштів у розмірі 189 177,05 грн. було спрямовано в рахунок погашення заборгованості по залишку неповернутої Суми кредиту у розмірі еквівалент 18 898,33 доларів США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню складання Вимоги становила 409 621,30 грн. З врахуванням отриманих коштів від звернення стягнення на предмет застави, станом на дату складання заяви про збільшення позовних вимог залишок неповернутої Суми кредиту становить: 409 621,30 грн. - 189 177,05 грн. = 220 444,25 грн., сума боргу, яку позивач вважає такою, що підлягає стягненню з відповідача. З Зведеної облікової виписки з рахунку клієнта [PERSON] , яка сформована 02.04.2019 року та надана позивачем до суду вбачається, що непогашена заборгованість по виставленим рахункам складає 112 860,02 гривень, де всього нараховано 602 234,32 гривень, а сплачено 489 374,30 гривень ( а. с. 160-162 том 2 ). Отже, в Зведеній обліковій виписці з рахунку клієнта станом на 02.04.2019 року, сума боргу у розмірі 220 444,25 грн. не міститься та відповідно не відображає цього. Не погоджуючись з вказаною сумою заборгованості та відповідними її розрахунками , які містяться у Зведеній обліковій виписці з рахунку клієнта, відповідач наполягав на проведенні економічної експертизи. Тому, за клопотанням відповідача, ухвалою суду від 26 червня 2019 року було призначено економічну експертизу, де на вирішення експертам були поставлені наступні питання: « Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок загальної заборгованості відповідача - [PERSON] ( за кредитом, за відсотками, за комісіями ) умовам Кредитного договору № 50011394 від 10.12.2013 року, укладеним між ТОВ «Порше Мобіліті» і [PERSON] , та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту відповідачем - [PERSON] ?» та «Чи відповідають методи нарахування позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» ( відсотків, комісій та основної заборгованості за Кредитним договором № 50011394 від 10.12.2013 року, укладеним між позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» і відповідачем - [PERSON] вимогам Положення про кредитування ТОВ «Порше Мобіліті», умовам договору та чинного законодавства?». Висновком експерта за результатами проведення економічної експертизи від 27.11.2019 року за № 20780/19-72 зазначено, що враховуючи те, що в матеріалах справи не було в наявності первинних документів щодо надання та погашення кредиту, коштів на сплату страхових платежів, підтвердити чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок загальної заборгованості відповідача - [PERSON] ( за кредитом, ( за відсотками, за комісіями ) умовам Кредитного договору № 50011394 від 10.12.2013 року, укладеним між Позивачем - ТОВ «Порше Мобіліті» і відповідачем - [PERSON] , та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту відповідачем - [PERSON] , не видається за можливе. Згідно наданих на дослідження документів, визначити чи відповідають методи нарахування позивачем - ТОВ «Порше Мобіліті» відсотків, комісій та основної заборгованості за Кредитним договором № 50011394 від 10.12.2013 року, укладеним між ТОВ «Порше Мобіліті» і відповідачем - [PERSON] , вимогам Положення про кредитування ТОВ «Порше Мобіліті», не видається за можливе ( а. с. 32-40 том 3 ). Отже, у висновку експерти за результатами проведення економічної експертизи відображено, що не видається за можливе підтвердити надання кредиту позичальнику. Також в матеріалах справи відсутня банківська виписка ТОВ «Порше Мобіліті» з відображенням операцій з погашення кредиту. Крім того, експерт звертає увагу на те, що в зазначених «Зведених облікових виписках з рахунку клієнта» враховано суми «інші витрати відповідно до договору». В матеріалах справи містяться рахунки-фактури з призначенням: «інші витрати (послуги) згідно п.8.5. кредитного договору». При цьому, в кредитному договорі такий пункт відсутній. А в п.8.5.Загальних умов кредитування зазначено: збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням Кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені санкції. Проте, розрахунок таких «збитків (інших витрат (послуг)» матеріали справи не містять. Також у вище вказаних «Зведених облікових виписках з рахунку клієнта» враховано суми «відшкодування страхових платежів». Проте, як вже зазначалося, договір страхування Позивачем не надано, тому встановити вірність розрахунку Позивача неможливо. Враховуючи зазначене, а саме те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи щодо надання та погашення кредиту, коштів на сплату страхових платежів, підтвердити чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок загальної заборгованості Відповідача неможливо. До того ж, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2018 року було задоволено клопотання судового експерта про надання йому додаткових матеріалів і зразків та витребувано, серед іншого, виписки за всіма балансовими аналітичними рахунками з обліку заборгованості, первинні бухгалтерські документи або їх копії, що підтверджують надання та погашення кредиту, сплату позичальником процентів, в тому числі прострочених та пені у розрізі кожного місяця, розгорнуті розрахунки процентів, а також інших платежів (комісія, пеня тощо). Однак, витребувані судом документи позивач не надав, вимоги ухвали суду від 17.10.2018 року не виконав. Згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Частинами 3 та 6 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що: відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку. Враховуючи п.2.1.1. "Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України", затвердженого постановою Національного банку від 30.12.1998, №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи, як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Відповідно до п.5.6 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, витяги з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної Позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Верховний Суд у Постанові від 30.01.2018 року, прийнятій у справі 161/16891/15-ц з посиланням на ст. 9 Закону України 'Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердив, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. Аналогічні висновки містить Постанова Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі №553/1325/14-ц, у якій суд зазначає: «відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач у порушення вимог частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність вказаної у розрахунках заборгованості у відповідача перед банком». Таким чином, розрахунок вимог Товариства зазначений в Зведеній обліковій виписці з рахунку клієнта не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, Зведена облікова виписка з рахунку клієнта не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу у справі. Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Правова позиція щодо необхідності дослідження саме первинних документів в справах про стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 р. у справі №161/16891/15-ц. Аналогічна позиція щодо первинних документів відображена і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже, суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Така ж позиція була висловлена і в ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 р. у справі №6-4882св11, згідно з якою, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості. Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У відповідності до ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. В порушення ст. 95 ЦПК України до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог позивачем додано ряд письмових доказів в копіях (документів), які належним чином не завірені, та в порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено наявність у останнього або в інших осіб оригіналів письмових доказів, які подано до позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством. Порядок засвідчення копій документів визначений п.п.5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом"; назви посади; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко видно всі реквізити, поля документа не було порушено. Аналогічна правова позиція висвітлена в рішенні ВС/КГС у справі №904/8549/17 від 11 липня 2018 року, а саме що незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належними, проте недопустимими доказами у справі і є підставою для скасування судового рішення. ВС підкреслив, що хоча ксерокопії документів і можна вважати належними доказами, проте вони не можуть бути допустимими, оскільки у випадках передбачених законодавством певні обставини справи повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Отже, спір вирішений на підставі недопустимих доказів є порушенням процесуального права, ухвалені рішення підлягають скасування, а справа передається на новий розгляд. Враховуючи вищенаведене та позиції викладені в постановах ВС, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 220 444,25 гривень є такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 24 300,29 грн., суд виходить з наступного. Отже, звертаючись до відповідача 19.05.2015 року за вих. № 50011394 з вимогою щодо повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало відповідача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов Договору, що разом станом на поточну дату становить 537 736,36 грн. Строк для дострокового повернення відповідачу надавався 30 календарних днів. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Звертаючись до суду з відзивом відповідач посилається на те, що оскільки позивач скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 3.2. загальних умов кредитування, пред`явивши вимогу до відповідача про дострокове погашення кредиту, згідно із ст. 611 ЦК України позивач змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами, був змінений кредитором на повернення всією сумою в термін 30 днів з моменту отримання вимоги, тому нарахування відсотків за кредитом припиняється, тому вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню. Однак суд не може погодитися з такими доводами відповідача, виходячи з наступного. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Також, аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року справа № 227/5793/15-ц, провадження № 61-36097св18. Оскільки, перевірити розрахунок залишку боргу з наданих Позивачем документів неможливо, не можливо також встановити, яка заборгованість існувала по тілу кредиту, а яка по відсотках, тому вимоги позивача в частині стягнення 3% річних у сумі 24 300,29 гривень не підлягають задоволенню та стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 95 612 грн. 44 коп., суд приходить до наступного. Обґрунтовуючи позовну вимогу щодо правомірності стягнення інфляційних втрат позивач посилається на ст. 625 ЦК України та на позицію Верховного Суду у Постанові в справі №219/9911/16-ц від 01.11.2018. Однак, суд вважає, що в даному випадку дані доводи позивача є безпідставними, а інфляційні втрати не підлягають стягненню з відповідача. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.? Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України прийнятій у справі № 6-284цс17 від 01.03.2017р. Враховуючи, що платежі за кредитним договором в даній справі самостійно коригувались позивачем під час виставляння рахунків позичальнику відповідно до курсу долара США, то у позивача не виникло втрат у зв`язку зі знеціненням гривні. Також, в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15 міститься висновок про те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Колегія суддів вважає правильними висновки судів про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат. Зазначена правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду прийнятій у справі № 227/5793/15-ц від 27 березня 2019 року. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача збитків в розмірі 106 668 грн. 02 коп., суд зазначає наступне. Позивач ТОВ «Порше Мобіліті», зазначає, що поніс витрати у зв`язку зі зверненням до спеціалізованих організацій ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» для правового супроводження процесу стягнення заборгованості відповідно до Кредитного договору та здійснення виконавчого напису нотаріуса, а також витрати, які пов`язані з переданням автомобіля на відповідальне зберігання ТОВ "Автомир". Посилаючись при цьому на п. 6.3. та 8.5 Договору та ч. 3 ст. 22 ЦК України, позивач відносить дані витрати до збитків, які заподіяні відповідачем у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору та оцінює їх розмір у 106 668 грн. 02 коп. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. За правилами цивільного судочинства витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Тому, витрати ТОВ "Порше Мобіліті" на юридичну допомогу ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» не є збитками і не підлягають відшкодуванню на підставі статті 22 ЦК України. Також, відсутні докази того, яким чином за даних обставин справи понесені позивачем витрати, є такими, без яких неможливо б було відновлення порушеного вправа, також відсутній причинний зв`язок між поведінкою відповідача та витратами на правову допомогу, визначеними позивачем як збитки. У зв`язку з чим, витрати ТОВ «Порше Мобіліті» пов`язані з укладанням договору доручення, договору про юридично-консультаційні послуги та витрати пов`язані з відповідальним зберіганням автомобіля, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача коштів в розмірі 106 668 грн. 02 коп. Аналогічні правові позиції, викладені в наступних рішеннях Верховного Суду прийнятих у справах № 752/18483/15-ц від 22.08.2019, № 757/2372/15-ц від 17.01.2019, №199/306/17-ц від 31.01.2019, №362/11/16-ц від 10.04/2019. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed