Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

10 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2 " про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 19.07.2000 року по 18.09.2017 року перебувала у трудових відносинах з державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2". Наказом №136-К/тр від 18.09.2017 року позивач була звільнена з вказаного місця роботи за угодою сторін. Відповідно до довідки, виданої державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", позивачу було нараховано кошти: заробітна плата - 24 422,81 грн; компенсація за відпустки - 7651, 26; індексація заробітної плати 2490,11 грн, всього на суму 34564, 18 грн. Станом на 03.01.2019 року дані кошти позивачу не виплачені. Вказує, що після звільнення відповідач не провів з нею остаточного розрахунку по заробітній платі, а саме не було виплачено нараховану заробітну плату у повному обсязі. У довідці відповідача від 17.12.2018 відсутня інформація про середньомісячну заробітну плату за два календарні місяці роботи. Однак, враховуючи погодинну оплату (28,06 грн. за 1 год. роботи; 224,48 грн. за 1 день роботи) середньомісячна заробітна плата становить 4938.56 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не провів зі нею повний розрахунок при звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 15 місяців, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати розрахункових, який на момент звернення до суду становить 74 078.40 грн. (4938.56 грн х 15 міс). Враховуючи наведене, просить стягнути з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» в її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 564,18 грн; стягнути з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, що на момент подання позову становить суму 74 078,40 грн за 15 місяців розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення; стягнути з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» суму індексації заробітної плати за 2016 та 2017. Позивач [PERSON] на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що останнє доставлено 18.02.2019 року. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, зокрема, з копії довідки (а.с. 10), позивач [PERSON] у період з 19.07.2000 року по 18.09. 2017 року працювала на державному підприємстві "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на посаді провідного інженера. Даний факт підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с 6-8). Відповідно до наказу №136-К/тр від 18.09.2017 року [PERSON] було звільнено з вказаного місця роботи за угодою сторін (а. с. 9). Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Оскільки обов'язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі, яка видана директором державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" [PERSON] відповідач, в порушення вимог ст.ст., 47, 116 КЗпП України, у день звільнення [PERSON] не виплатив останній всіх сум, що належать їй від підприємства, а саме: нараховану заробітну плату у період з березня 2017 року по вересень 2017 року у розмірі 24422,81 гривень, компенсацію за відпустки - 7651,26; індексацію зарплати (липень 2015) -2490,11 грн, всього на суму 34 564, 18 грн (а.с. 10), яка станом на 10 січня 2018 року не виплачена. Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Таким чином? суд прийшов до висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем було надано суду розрахунок, згідно якого заробітна плата за шість місяців становить 24 422,81 грн (а.с.10). Період затримки розрахунку при звільненні позивача становить 15 місяців. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 52 334, 59 коп. У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Ні позивач, ні представник відповідача не надали суду розрахунку суми індексації заробітної плати за 2016 та 2017 роки, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки суд з власної ініціативи не вправі їх нараховувати та стягувати. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на користь позивача слід стягнути 34564,18 гривень заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52334,59 гривень . Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч.1 .п.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704 грн 80 коп слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial