Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та просив: 1. визнати недійсним договір №101692 від 23 лютого 2015 року, укладений ним з ПП «Фінвесткор», в тому числі додаток 1 да додаток 2 до договору, визнати недійсним договір добровільного страхування від нещасних випадків №014876 від 24.02.2015 року з ТДВ "СК "ТРАДО", визнати недійсним договір інформаційно - консультаційних послуг з ПП «Салюр» №101692 від 23.02.2015 року. 2. Зобов'язати ПП «Салюр» повернути йому грошові кошти, сплачені на рахунок, відповідно до договору інформаційно - консультаційних послуг з ПП «Салюр» №101692 від 23.02.2015 року, в розмірі 2500 гривень. 3. Зобов'язати ТДВ "СК "ТРАДО" повернути грошові кошти, сплачені на рахунок, відповідно до договору добровільного страхування від нещасних випадків з ТДВ "СК "ТРАДО" № 014876 від 24.02.2015 року, в розмірі 1200 гривень. 4. Стягнути із ПП «Фінвесткор» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень. 5. Стягнути із ПП «Фінвесткор» на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.02.2015 року між ним та ПП «Фіквесткор» було укладено договір №101692, відповідно до умов якого товариство за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики в короткий термін, зазначеної у додатку №1 до цього Договору, на умовах діяльності Програми «City Credit», що міститься у Додатку №2 до цього Договору. Предмет договору не відповідає вимогам ст.1003 ЦК України, а саме не містить посилання на чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити відповідачу. Умови цього договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема несправедливими є умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, відповідно до ст.18 Закону України «Про захист споживачів» ПП «Фінвесткор» здійснює нечесну підприємницьку практику. У відповідності до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Оскільки консультант ПП «Фінвестхор» повідомив, про обов'язкову необхідність укладання договору страхування та договору інформаційно консультаційних послуг для отримання позики, 23.02.2015 року між ним та ПП «Салюр» було укладено договір №101692, предметом якого є надання інформаційно - консультаційних послуг, та у зв'язку з укладенням договору №101692 від 23.02.2015 року, був сплачений платіж в сумі 2500 грн. Проте, послуги надані не були, це просто фіктивне здійснення нечесної підприємницької діяльності. 23.02.2015 року між ним та ТДВ «СК «Традо» був укладений договір добровільного страхування віл нещасних випадків № 014876, тау зв'язку з укладенням договору №014876 від 23.02.2015 року, був сплачений страховий платіж в сумі 1200 грн. Він вважав організацію (ПП «Фінвестхор») - банком «City Credit», за адресою:м. Дніпропетровськ. проси. [PERSON]. 93, 4 поверх. Консультантом позивачу було роз'яснено, шо ПП «Фінвестхор» може падати кредит за програмою «City Credit», у розмірі 10 000 грн. Обов'язковою умовою для отримання грошей є попередня оплата першого внеску в розмірі 37000 гривень. Як пояснила консультант ПП «Фінвесткор», цей внесок є показником платоспроможності клієнта, захистом від інфляції та нестабільного курсу гривні і буде використаний, як сплата відсотків наперед, в разі тимчасових проблем з платоспроможності або непереборних обставин, які можуть трапитись під час виконання договору. Також консультант сказав, що позивач буде повинний сплачувати 222, 22 гривень щомісячний платіж. Позику відповідачем протягом місяця так і не було надано, тому 24.03.2015р. він звернувся із заявою до ЦВ ПП «Фінвесткор» з проханням повернути платежі на користь ТДВ «СК «Традо» та ПП «Салюр» у розмірі 3700 грн. Також позивачем було направлено заяву - претензію до ТДВ «СК «Традо» 24.03.2015р. та до ПП «Салюр» з вимогами розірвати договори та повернути платежі на загальну суму 3700 грн. Протягом 10 днів не було жодної реакції з боку ПП «Фінвесткор», ТДВ «СК «Традо», ПП «Салюр». Заяви було отримано відповідачами, однак кошти так і не повернуто, у звязку із чим позивач вважає, що діяльність ПП «Фінвесткор» вводить позивача як споживача в оману. Пізніше після звернення до адвоката, позивачу стало відомо, що ПП «Фінвесткор» не має відповідної ліцензії на право здійснення кредитно-фінансових операцій, що унеможливлює в майбутньому отримання обіцяної позики в загальній сумі 10\~000 грн за договором від 23.02.2015 року. Жодна з вимог позивача щодо видачі позивачу позики за договором № 101692 від 23.02.2015 з ПП «Фінвесткор» не була задоволена. Не була задоволена вимога про розірвання договорів № 101692 від 23 лютого 2015 року з ПП «Фінвесткор», договору добровільного страхування від несащних випадків № 014876 від 24.02.2015 року з ТДВ "СК "ТРАДО" та договору інформаційно - консультаційних послуг з ПП «Салюр» №101692, від 23.02.2015 року. Після чергової відмови в наданні кредиту позивач зрозумів, що укладений договір з ПП «Фінвесткор» № 101692 від 23.02.2015 року за своїм змістом є пірамідальною схемою, за якою він міг би одержати кошти в позику у разі, якщо би ПП «Фінвесткор» назбирав би такі кошти від інших учасників програми «City Credit». З посиланням на Закон України «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків Фінансових послуг», ст.ст.203, 212, 216, 230, 1000 , 1003 ЦК України, ст.4, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на спричинення йому протиправними діями моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн., позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач та представник позивача надали заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі своїх представників в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши\~ докази\~ у\~ сукупності з нормами чинного законодавства України суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 57 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 23 лютого 2015 року між Приватним підприємством «Фінесткор» укладено договір №101692, за умовами якого підприємство зобовязалось вчинити дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики , визначеної у додатку №1 до договору, на підставі ст.1046, 1048 ЦК України та на умовах діяльності програми «City Credit». У відповідності до положень договору учасник Фонду зобовязується своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати платіж до Фонду Учасників, за рахунок якого підприємство надає відповідні суми у безвідсоткову позику за програмою «City Credit». Договором передбачено проведення усіх розрахунків через банківські установи на розрахункові рахунки підприємства у безготівковій формі. /а.с.26-26зворот/. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК ( 435-15 ) щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК ( 435-15 ). На підтвердження факту внесення коштів на виконання умов договору позивачем не надано доказів перерахування коштів кредитору, так само, як викладені обставини свідчать про те, що позику надано не було, у звязку з чим, суд вважає даний договір неукладеним, тому вимоги позивача про визнання його недійсним задоволені бути не можуть. Також, 23.02.2015 року між ПП «Салюр» та [PERSON] укладено договір №101692, предметом якого є надання інформаційних послуг, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації за плату в 2500 грн. /а.с.27/ На підтвердження виконання умов договору позивачем надано копію квитанції від 23.02.2015 року про перерахування 2500 грн. на користь ПП «Салюр» /а.с.20/ та копію акту приймання-передачі виконаних послуг /а.с.25/, який підтверджує надання послуг та відсутність претензій сторін. Умовами договору погоджено, що останній є дійсним до підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. Позивач посилається в обґрунтування недійсності договору на ч.1 ст.230 ЦК України, зазначаючи, що ПП «Салюр» навмисно ввело його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки договір укладено не на задоволення потреб позивача в отриманні інформації та консультацій, а з метою сприяння розвитку пірамідальних схем ПП «Фінесткор». Дані обставини зібраними по справі доказами не підтверджуються, господарських правовідносин між ПП «Салюр» та ПП «Фінесткор» не встановлено, позивач з приводу шахрайства до органів досудового розслідування з відповідною заявою не звертався. 24.02.2015 року між [PERSON] та ТДВ «СК «Традо» укладено договір №014876, за умовами якого визначено страховим випадком смерть застрахованої особи, розмір страхової суми 10\~000 грн., страховий платіж 1\~200 грн. Умовами договору передбачено, що вигодонабуваем є [PERSON], строк дії договору 1 рік. /а.с.22/ 24.02.2015 року позивачем сплачено страховий платіж в розмірі 1200 грн. /а.с.24/ Позивач посилається на те, що добровільно договір страхування укладати не став би, проте був вимушений це зробити через необхідність отримання у позики від ПП «Фінесткор» грошових коштів. Дані обставини не доведені позивачем, відповідно до статті ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Враховуючи викладене, суд вважає, що переконливих доказів введення позивача в оману при укладенні оспорюваних договорів не надано, підстав для задоволення цих позовних вимог не вбачається. Розвязуючи решту позовних вимог про стягнення коштів, переданих за оспорюваними правочинами, відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що вони випливають з основних вимог про визнання договорів недійсними та передумовою їх задоволення є обґрунтованість вказаних вимог, чого в даному випадку не віднайдено, у звязку з чим в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України при відмові в задоволенні позову витрати на правову допомогу стягнення з відповідача на корить позивача не стягуються.

Outcome: dismissed