Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.09.2008 року [PERSON] 15.09.2008 року отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 19.03.2014 року має заборгованість - 22849,03 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 3000,00 грн., заборгованості по процентами за користування кредитом - 11249,79 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 7035,00 грн., а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина), 1064,24 грн. (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати у розмірі 243,60 грн.\~\~\~\~ В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, вказав, що позичальник своїм підписом в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил наданян банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язувався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Банк та просив розглянути справу без його участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи був повідомлені належним чином, надали до суду заяву в якій просили відмовити в задоволені позову, застосувати строк позовної давності та розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Підставою звернення банка до суду є порушення зобов`язання зі сторони відповідача кредитного договору, а саме несплата заборгованості за кредитом та відсотками за його користування. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , отримав кредит 15.09.2008 року, а позовна заява подана 05.05.2014 року, строк позовної давності сплинув, в зв`язку з чим даний позов не може бути задоволено. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.\~1049\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦK України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.\~\~ Щодо заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] , то суд виходить з наступного. Як вбачається із договору кредиту№ б/н, який був укладений між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] 15.09.2008 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За рішенням загальних зборів акціонерів від 14.05.2009 р. змінено тип Банку та його найменування з Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» на Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ «Акцент-Банк». За умовами договору [PERSON] зобов`язаний був повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до заяви, умов та правил. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна\~давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна\~позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст.72ЦПК України\~право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності у даній цивільній справі, у зв`язку зі спливом строку позовної давності просить відмовити у задоволенні позову. Як вбачається із штампа вхідної кореспонденції позовна заява позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла на адресу суду лише 05.05.2014 року. Крім цього у змісті позовної заяви позивач не просить поновити пропущений строк позовної давності, а також не зазначає причин його поновлення. Враховуючи те, що ПАТ «Акцент-Банк» звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості за кредитним договором з пропуском трьох річного строку позовної давності, це згідно вимог ч. 4 ст.267\~ЦК\~України\~є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: "Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду". Тобто, згідно практики Суду суб`єктивне матеріальне право безпосередньо пов`язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов`язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду). Так кредитний договір між позивачем та відповідачем був укладений шляхом заповнення відповідачем анкети позичальника та заяви позичальника на документі, який підписаний відповідачем. Однак наведені анкета та заява позичальника не містять відомостей про будь-які домовленості сторін щодо позовної давності. Хоча у заяві позичальника і міститься відмітка про те, що позичальник ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, однак позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами, які додані до цивільного позову. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що відповідача було ознайомлено з Умовами с надання банківських послуг, що на день підписання ним заяви діяла саме та редакція умов, які наявні в матеріалах справи, і на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. Проте, згідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правової позиції висвітленої ВС в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 332/1820/16-ц, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Суди повинні встановити наявність факту порушення суб`єктивного цивільного права особи, яка звернулась за його захистом, проте таке право не підлягало б захисту у зв`язку із припиненням права на позов у матеріально-правовому розумінні. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладена, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 05.05.2014 року тобто після спливу строку позовної давності, заяви про поновлення строку суду не подавав, а тому суд вважає можливим до вимог позивача застосувати строк позовної давності. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. На підставі ст.ст.\~256, 257, 267, 553, 554, 559ЦК України,

Outcome: dismissed