Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі ПАТ "Альфа-Банк") звернулося до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що 22.04.2008 р. між ПАТ "Сведбанк" (правонаступником якого з 25.05.2012 р. став ПАТ "Дельта Банк", а з 15.06.2012 р. ПАТ "Альфа-Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір №0503/0408/45-008 відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 125 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,90% на рік за весь строк фактичного користування кредитом, зі строком повернення до 22.04.2038 року. В забезпечення виконання боржником зобовязань за вказаним Кредитним договором, 22.04.2008 р. між ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки №0503/0408/45-008-Р-1, та з [PERSON] договір поруки № №0503/0408/45-008-Р-2. Посилаючись на невиконання позичальником [PERSON] та поручителями [PERSON] та [PERSON] своїх зобовязань за укладеними договорами, Позивач вказував на утворення станом на 07.05.2015 р. заборгованості у сумі 3 417 387 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 531 013 грн. 05 коп, заборгованість по відсотках у сумі 248 480 грн. 87 коп, пеня у сумі 637 894 грн. 00 коп., яку просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку та понесені судові витрати. У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Альфа-Банк", в якому просила визнати поруку, що виникла на підставі договору з [PERSON], ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] №0503/0408/45-008-Р-1 від 22.04.2008 р. припиненою. У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Альфа-Банк", в якому просив визнати поруку, що виникла на підставі договору з [PERSON], ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] №0503/0408/45-008-Р-2 від 22.04.2008 р. припиненою. Подані зустрічні позови обґрунтовувались тим, що 20.11.2012 р. ПАТ "Альфа-Банк" звернувся до [PERSON] з вимогою про дострокове повернення кредиту, змінивши цим строк виконання основного зобовязання, однак не звернувся до [PERSON] та [PERSON] як поручителів з відповідним позовом до суду протягом шести місяців, у звязку з чим вказував на припинення зобов"язання пов"язаних з договорами поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2015 року первісний позов ПАТ "Альфа-Банк" та зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] об'єднано в одне провадження. Представник позивача у судовому засіданні первісний позов підтримав повністю та просив його задовольнити, проти зустрічних позовів заперечував, у їх задоволенні просив відмовити. Представник відповідачів у судовому засіданні зустрічні позови підтримав повністю та просив їх задовольнити, проти первісного позову з боку відповідача [PERSON] заперечував частково, посилаючись на втрату права банком нарахування відсотків за кредитом після надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту з 10.01.2013 р., а також посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України просив зменшити розмір неустойки до 1 тис. дол. США, а з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти первісного позову заперечував повністю та у його задоволенні до цих відповідачів просив відмовити. Розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов до наступних висновків. Щодо первісного позову ПАТ "Альфа-Банк" суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судами встановлено, що 22.04.2008 р. між ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №0503/0408/45-008 відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 125 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,90% на рік за весь строк фактичного користування кредитом, зі строком повернення до 22.04.2038 року. 25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ "Сведбанк" відступило, а ПАТ "Дельта Банк" прийняло право вимоги за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. 15.06.2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ "Дельта Банк" відступило, а ПАТ "Альфа-Банк" прийняло право вимоги за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ПАТ "Сведбанк" свої зобов'язання за кредитним договорами №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. виконав в повному обсязі та відповідно до умов укладеного договору надавав [PERSON] в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти на загальну суму 125 000 дол. США. У зв'язку з порушенням виконання [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення чергових частин кредиту та сплати відсотків за його користування, станом на 07.05.2015 р. заборгованості у сумі 3 417 387 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 531 013 грн. 05 коп, заборгованість по відсотках у сумі 248 480 грн. 87 коп, пеня у сумі 637 894 грн. 00 коп. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Суд вважає юридично неспроможними доводи представника відповідача про втрату права банку на нарахування відсотків за кредитом після надіслання позичальнику [PERSON] вимоги про дострокове повернення кредиту з 10.01.2013 р., оскільки таке право банку виникло на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України у звязку із порушенням позичальником його зобовязань з повернення кредиту та жодним чином не вплинуло на його обовязкок щодо виплати процентів за користування кредитними коштами, наданими банком. Щодо заявленого представником відповідачів клопотання про зменшення розміру заборгованості по пені за прострочення кредитом та відсотків, слід зазначити наступне. Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розміри нарахованої пені за прострочення кредиту та відсотків у розмірі 637 894 грн. 00 коп. не перевищує суми заборгованості за основним зобов"язанням, яке являє собою обовязок зі сплати позичальником як тіла кредиту, так й відсотків за його користування та становить суму 2 779 493 грн. 92 коп. (2 531 013,05 грн. + 248 480,87 грн.), а також безпідставність доводів представника відповідача про наявність економіко-фінансової кризи в Україні протягом останніх 7 років як підставу для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру нарахованої пені. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обґрунтованість первісного позову ПАТ "Альфа-Банк" щодо стягнення з позичальника [PERSON] наявної заборгованості за кредитним договорами №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. у сумі 3 417 387 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 2 531 013 грн. 05 коп, заборгованість по відсотках у сумі 248 480 грн. 87 коп, пеня у сумі 637 894 грн. 00 коп. Щодо зустрічних позовів суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що 22.04.2008 р. між ПАТ "Сведбанк", [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №0503/0408/45-008-Р-1, за умовами якого [PERSON] взяла на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед кредитором за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. у повному обсязі. Цього ж дня, між ПАТ "Сведбанк", [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №0503/0408/45-008-Р-1, за умовами якого [PERSON] взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед кредитором за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором №0503/0408/45-008 від 22.04.2008 р. у повному обсязі. З наявної в матеріалах справи копії досудової вимоги № 84247-102 від 20.11.2012 р. вбачається, що ПАТ "Альфа-Банк" звернулося до [PERSON] у звязку із наявною станом на 10.10.2012 р. заборгованості у розмірі 140983,52 дол. США, з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованих штрафних санкцій (а.с.79, 86). Відповідно до пункту 10 договорів поруки №0503/0408/45-008-Р-1 від 22.04.2008 р. та №0503/0408/45-008-Р-2 від 22.04.2008 р. сторони встановили, що строком припинення поруки встановленої цими договорами є повне виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням (а.с. 13, 15). Суд звертає увагу, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року № 6-78цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. З огляду на викладене, беручи до уваги, що ПАТ "Альфа-Банк" після предявлення 20.11.2012 року вимоги до позичальника [PERSON] про дострокового погашення кредиту в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1050 ЦК України (змінивши строк виконання основного зобовязання), кредитор у зобовязанні - ПАТ "Альфа-Банк" реалізував своє право звернувшись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості до поручителів [PERSON] та [PERSON] лише 03.06.2015 року, тобто зі спливу шести місяців від дня зміни строку виконання основного зобов'язання, то суд дійшов висновку, що зобовязання за договорами поруки №0503/0408/45-008-Р-1 від 22.04.2008 р. та №0503/0408/45-008-Р-2 від 22.04.2008 р. припинилися на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. З огляду на викладене, враховуючи невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, суд дійшов висновку, що таке право підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] є такими, що підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь первісного позивача ПАТ "Альфа-Банк" з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у сумі 3654 грн. 00 коп., а на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] за зустрічними позовами з ПАТ "Альфа-Банк" підлягає стягненню судовий збір у сумі по 243 грн. 60 коп. кожному.

Outcome: partial