Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В позові вказував, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.05.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3766,40 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) на погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним, та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначав, що банк свої зобов'язання виконав, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, указаному у договорі, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, у зв'язку з чим станом на 15.08.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 20139,09 грн., з яких: 3439,20 грн. - заборгованість за кредитом; 1967,06 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4677,04 - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 10055,79 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 15.08.2017 року в сумі 20139,09 грн. та судовий збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Також у доданому до позовної заяви клопотанні зазначив, що банк підтримує позовні вимоги в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали надали свої заперечення. Суд, заслухавши доводи представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.05.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3766,40 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) на погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором без номеру від 22.05.2014 заборгованість відповідачки за вищевказаним кредитним договором станом на 15.08.2017 року становить 20139,09 грн., з яких: 3439,20 грн. - заборгованість за кредитом; 1967,06 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4677,04 - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 10055,79 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Однак відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Боржник сплачує банку штраф за прострочення кредиту в сумі 1108,93 гривні, а не 10055,79 грн. Також судом встановлено, що відповідач заявила клопотання про застосування ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення розміру пені (неустойки). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України можливе за наявності хоча б однієї з підстав передбаченої даною статтею: значне перевищення суми неустойки розміру збитків, інші обставин, які мають істотне значення. У пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надано роз'яснення, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов відповідача від 18.09.2017 року відповідач проживає у житловому будинку матері, який розташованого в [ADDRESS] складається з трьох кімнат. В даному будинку проживає також сім осіб. Вона є матір"ю одиначкою та виховує малотнього сина [PERSON],[INFO], стоїть на обліку у центі зайнятості, часто хворіє , потребує оперативного втручання. Так судом встановлено, що розмір пені перевищує розмір збитків, що свідчить про наявність підстав для застосування ч.3 ст.551 ЦК України та стягнення з Відповідача пені (неустойки) у розмірі 326,00 грн., при цьому жодних негативних наслідків для ПАТ КБ «ПриватБанк» не буде. Таким чином, після застосування вимог ч.3 ст.551 ЦК України до вимог про стягнення пені, заборгованість в сумі 7406,26 (сім тисяч чотириста шість гривень 26 коп.), з яких: 3439,20 грн. ( три тисячі тридцять дев'ять гривень 20 коп.) - заборгованість за кредитом; 1967,06 грн. (одна тисяча дев'ятсот шістдесят сім гривень 06 коп.) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1000 грн. (одна тисяча гривень ) - заборгованість за пенею 1000 грн. (одна тисяча гривень ) - штраф відповідно до п.п.2.2 Генеральної угоди. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ними судових витрат у сумі 740 грн., - пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 546, 549, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial