Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Для об'єктивного з'ясування обставин спірних правових відносин між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» щодо належності, допустимості, достовірності наданих сторонами доказів та строку позовної давності, суд вважає за доцільне навести всю хронологію вирішення судами спірних відносин, що мали місце, як до судового розгляду справи №0519/12689/2012 за позовною заявою [PERSON], поданою до суду 21.11.2012 року, так і безпосередньо судового розгляду самої справи №0519/12689/2012. Із рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.11.2008 року у цивільній справі №2-1593/2008 вбачається наступне. У серпні 2002 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання договору депозитного внеску №791 від 26.09.2001 року, укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват-Банк» та стягнення на його користь суми вкладу в розмірі 200 000 доларів США з виплатою 24% річних зв весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, посилаючись на те, що відповідач після закінчення терміну дії договору суму внеску з відсотками не повернув та не виплатив. Відповідач позов не визнав, оскільки за вказаним договором позивач внесок у сумі 200000 доларів США не вносив. У позивача відсутня оформлена належним чином квитанція до прибуткового касового ордеру про внесення суми депозиту готівкою в касу банку. Його кошти привласнені колишніми керівниками Маріупольської філії відповідача [PERSON] та [PERSON], з якими у позивача й виникли договірні відносини. За повідомленням Ленінського районного суду м. Донецька [PERSON] перебуває в розшуку, до [PERSON] у зв'язку з психічним захворюванням застосовані примусові заходи медичного характеру. Вона утримується в Маріупольській психіатричній лікарні №7. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №144 підписи в графі «Банк» у договорі про терміновий спеціальний депозитний внесок №791 від 26.09.2001 року виконані директором Маріупольської філії відповідача [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №163 відбитки круглої печатки КБ «Приватбанк» у договорі про спеціальний строковий вклад №791, нанесені печаткою КБ «Приватбанк». Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13.11.2008 року у цивільній справі №2-1593/2008 позов [PERSON] задоволено. Договір спеціального депозитного внеску №791 від 26.09.2001 року розірвано, стягнуто з ЗАТ «КБ «Приват-БАНК» на користь [PERSON] 521402 доларів США. /т.1, а.с.8/ Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 9.01.2009 року вказане рішення суду першої інстанції у цивільній справі №2-1593/2008 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] відмовлено, оскільки позивачем не надано належним чином оформленого приходного касового ордеру, квитанції до приходного касового ордеру або іншого банківського документу, який підтверджує здачу в касу банку грошових коштів за договором №791 від 26.09.2001 року, то у відповідності з положеннями ст.ст.1058, 1059 ЦК України цей договір вважається не укладеним, оскільки не дотримана письмова форма договору. /т.1, а.с.9-10/ Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15.06.2009 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 9.01.2009 року залишено без змін, оскільки при розгляді справи №2-1593/2008 судом не було допущено порушення норм матеріального або процесуального права. /т.1, а.с.11/ Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.04.2010 року у цивільній справі №2-1212/2000р. позивачу [PERSON] відмовлено у позові до ЗАТ КБ «Приватбанк», треті особи [PERSON], [PERSON] про розірвання договору спеціального строкового вкладу №792 від 26.09.2001 року, стягнення з відповідача суми вкладу - 200 000 доларів США та 24% річних, що складає 417118 доларів США. Разом з нею такий же договір, на тих же умовах уклав її батько [PERSON], тому приходний касовий ордер №14 від 24.09.2001 року був виданий відповідачем [PERSON] на загальну суму 400000 доларів США, як власнику цих коштів. Судом наведені наступні підстави відмови в задоволені позову: ордер не можна прийняти, як доказ внесення грошової суми вкладу у касу банку, оскільки він датований до укладення договору, на ньому відсутня печатка приходної каси банку, яка використовується для касових операцій. Наявні підписи касиру та контролера виконані невстановленими особами, що підтверджується висновками почеркознавчої експертизи. Крім того бланк приходного ордеру та договору спеціального строкового вкладу по формі не відповідають встановленим зразкам. Також, за даними бухгалтерського обліку банку, договір №792 від 26.09.2001 року не значиться, і грошові кошти у касу не вносилися. /т.1 а.с.213-215/ Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа Апеляційного суду Донецької області від 2.07.2010 року, апеляційну скаргу [PERSON] у цивільній справі №2-1212/2000р. відхилено, рішення суду залишено без змін. /т.1, а.с.216-217/ Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.12.2011 року у цивільній справі №2-5975/11 позивачу [PERSON] було відмовлено у позові до ЗАТ КБ «Приватбанк», треті особи [PERSON], [PERSON], про відшкодування матеріальної шкоди за договором спеціального строкового вкладу №792 від 26.09.2001 року, на підставі ст.441 ЦК УРСР, заподіяну з вини працівників банку. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7.06.2012 року касаційну скаргу [PERSON] відхиллено, рішення суду від 27.12.2011 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 12.03.2012 року залишено без змін. /т.4, а.с.81-84, 89-91, т.5, а.с.36-38/ Відносно реорганізації відповідача Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» слід зазначити наступне. За даними статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3.04.2017 року №409, банк був створений відповідно до установчого договору від 7.02.1992 року у формі Товариства з обмеженою відповідальністю під назвою Комерційний банк «ПриватБанк» та зареєстрований Національним банком України 19.03.1992 року за реєстровим №92. Відповідно до Установчого договору від 6.07.2000 року та на підставі рішення Установчих зборів акціонерів від 6 липня 2000 року Комерційний банк «ПриватБанк» було реорганізовано шляхом зміни організаційно-правової форми у Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено тип банку з закритого на публічне акціонерне товариство та змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», а останнє є в свою чергу правонаступником прав та зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк». /т.4, а.с.145-151/ Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Наказу Міністерства фінансів України №519 вiд 21.05.2018 року, змінено тип ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з публічного акціонерного товариства на акціонерне товариство та затверджено нове найменування банку - АКЦIОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦIЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК". Датою державної реєстрації відповідних змін до відомостей про юридичну особу, що міститься в ЄДР, є 14.06.2018 року. Повне найменування акціонерного товариства до зміни - ПУБЛIЧНЕ АКЦIОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦIЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК". Повне найменування акціонерного товариства після зміни - АКЦIОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦIЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК". Стосовно спірних правових відносин у цивільній справі №0519/12689/2012, щодо якої здійснюється судовий розгляд, слід зазначити наступне. 21.11.2012 року до Жовтневого районного суду м.Маріуполя надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «КБ» «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочинними діями посадових осіб, який просив суд стягнути з ПАТ «КБ» «ПриватБанк» на його користь 3 196 000,00 грн. матеріальної шкоди, що є еквівалентом 400 000 доларів США., за курсом, встановленим НБУ на день подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на ст. 441 ЦК України (в редакції 1963 року) і ч.1 ст.1172 ЦК України (в редакції 2003 року), зазначив, що 24.09.2001 року він передав до каси Маріупольської філії ПАТ «КБ «ПриватБанк» 400 000 доларів США для їх зарахування на депозитний рахунок його та доньки - [PERSON] строком на шість місяців зі сплатою 24 відсотків річних, тобто по 200 000 доларів США на кожного. На підтвердження отримання банком вказаної суми грошових коштів головний бухгалтер банку [PERSON] надала йому прибутковий касовий ордер №14 від 24.09.2001 року, нею підписаний, виписаний на його ім'я на суму 400 000 доларів США. Разом з цим між ним та банком був укладений договір про спеціальний строковий вклад №791 від 26.09.2001 року, який був підписаний директором Маріупольської філії банку [PERSON], яка діяла на підставі довіреності Голови правління ПАТ «КБ «ПриватБанк» №3878 від 26.10.2000 року. Із постанови Ленінського районного суду м. Донецька від 7.06.2006 року, якою до [PERSON] застосовані примусові заходи медичного характеру, вбачається, що належні йому грошові кошти в сумі 400 000 доларів США директор Маріупольської філії ЗАТ «КБ «ПриватБанк» [PERSON] і головний бухгалтером [PERSON] до каси банку не внесли, а присвоїли собі. В рамках розслідування кримінальної справи №67-818 було зроблено почеркознавчу експертизу прибуткового касового ордеру №14 від 24.09.2001 року. Згідно висновку експерта №156 від 4.04.2002 року встановлено, що «підпис у прибутковому касовому ордері №14 від 24.09.2001 року у графі «Контролер» виконаний головним бухгалтером МФ ЗАТ «КБ «ПриватБанк» [PERSON], інші підписи належать невідомим особам. Зазначене вказує на наявність причинного зв'язку між діями [PERSON], [PERSON] під час виконання ними службових обов'язків та спричиненою йому матеріальною шкодою в сумі 400 000 доларів США. /т.1, а.с.3-7/ Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.01.2013 року до участі у судовому розгляді цивільній справі за позовом [PERSON] від 21.11.2012 року залучені треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] /т.1, а.с.97/ Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.06.2013 року у цивільній справі в задоволені позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено у повному обсязі з тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] перебували у трудових відносинах з ЗАТ КБ «Приватбанк», про те скоїли злочинні дії шляхом заволодіння грошовими коштами громадян, що явно виходило за межі наданих їм прав та повноважень, тобто у цьому випадку [PERSON] та [PERSON] не виконували своїх прямих службових обов'язків, у зв'язку з цим ПАТ КБ «Приватбанк» не може нести цивільно-правову відповідальність за дії [PERSON] та [PERSON] на підставі ст.441 ЦК УРСР. /т.1, а.с.161-164/ Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 2.09.2013 року, апеляційна скарга [PERSON] відхилена, вказане рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.06.2013 року залишено без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог на підставі ст. 441 ЦК (в редакції 1963 року), крім того, попередніми судовими рішеннями встановлений факт невнесення [PERSON] в касу Банку за прибутковим касовим ордером за №14 від 24.09.2001 року 400 000 доларів США, що має значення для вирішення даного спору. /т.1, а.с. 221-222/ Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.06.2013 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 2.09.2013 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на таке. Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 7.06.2006 року про застосування відносно [PERSON] примусових заходів медичного характеру встановлено, що [PERSON], відносно якої оголошено розшук, і [PERSON] за попереднім зговором, вийшовши за межі наданих їм службових повноважень, розробили і склали бланк договору про спеціальний строковий вклад, що не відповідав типовим бланкам, затвердженим у ЗАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до наказів від 22.09.1997 року №719 і від 30.11.2000 року №1278 та використали його для укладення спеціальних договорів, у тому числі і з [PERSON], незаконним шляхом отримали грошові кошти, які у касу банку не надходили, чим спричинили останньому матеріальну шкоду у розмірі 200 000 доларів США. Вказаною постановою також встановлено, що [PERSON], як головним бухгалтером Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» за попереднім зговором з [PERSON], як керівником Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинені службові злочини, якими спричинено майнову шкоду фізичним та юридичним особам, у тому числі і [PERSON] Перебування у трудових відносинах [PERSON] та [PERSON] з банком під час укладення договору про спеціальний строковий вклад з [PERSON] та прийняття від [PERSON] грошей у приміщенні Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» сторонами не оспорюється. Наданий [PERSON] договір про спеціальний строковий вклад від 26.09.2001 року №791 відповідає вимогам Правил здійснення депозитних операцій для банківських депозитів, затверджених постановою Правління Національного банку України від 7 липня 1997 року №216 у редакції, затвердженій постановою Правління Національного Банку України 30.06.1998 року №250. Крім того, внесення коштів на відкриття депозитного вкладу у розмірі 400 000 доларів США підтверджується прибутковим касовим ордером від 24.09.2001 року, підписаним головним бухгалтером Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], що підтверджується висновком експерта науково-дослідного експертного криміналістичного центру при УМВС в Донецькій області від 4.04.2002 року №156. Аналогічну позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 6.06.2012 року у справі №17-цс12. Відсутність належних реквізитів у вигляді печатки філії не можуть бути підставою для невизнання ордеру, як письмового доказу. Обов'язок щодо належного оформлення бухгалтерських документів лежить на посадовій особі, яка видає вказаний документ. [PERSON] лише отримав вказаний ордер у приміщенні Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» від [PERSON], як посадової особи, що підтверджується як показаннями самого [PERSON], так і доказами, здобутими при розгляді кримінальної справи. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували з ПАТ КБ «ПриватБанк» у трудових відносинах, діяли у робочий час у приміщенні банку та від імені банку, неналежним чином виконували свої службові обов'язки, а саме: [PERSON] підписала від імені відповідача договір про спеціальний строковий вклад, а при прийнятті від позивача грошових коштів у розмірі 400 000 доларів США [PERSON] вказані кошти у касу не внесла. На вказані обставини та вимоги закону суди увагу не звернули, неправильно застосували норми матеріального права. /т.1, а.с.249-251/ За результатами наступного судового розгляду у цивільній справі №0519/12689/2012, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.08.2014 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної шкоди задоволені частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 200 000 доларів США, що є еквівалентом 1598000 грн. на день подачі позову. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги задоволені частково за вимогами ст.441 ЦК УРСР, що була чинною на час виникнення правовідносин, оскільки відповідно до постанови Ленінського районного суду Донецької області, яка є преюдиціальною для даної справи, [PERSON] неправомірними діями [PERSON] було завдано шкоду саме у сумі 200 000 доларів США. Крім того, позивачем внесені до каси банку 400000 доларів США, однак половина цих коштів внесена по договору, укладеному банком з іншою особою [PERSON], тому в задоволені позову в цій частині відмовлено. /т.2, а.с.69-71/ Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 11.11.2014 року, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхиллено, а апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Змінено рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.08.2014 року у цивільній справі №0519/12689/2012, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 200 000 доларів США, що станом на 11.11.2014 року, на день ухвалення рішення, по курсу Національного банку України еквівалентно 2960845,00 грн. В решті частини рішення суду залишено без змін. /т.2, а.с.127-130/ Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4.03.2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 27.08.2014 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 11.11.2014 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав. Сторонами справи не оспорювалося, що на момент прийняття від [PERSON] грошових коштів [PERSON] та [PERSON] перебували у трудових відносинах з ПАТ КБ «ПриватБанк». Суди обґрунтовано вважали договір про спеціальний страховий вклад від 26.09.2001 року №791 укладеним, адже він відповідає вимогам Правил здійснення депозитних операцій для банківських депозитів, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 7 липня 1997 року №216, а внесення коштів на відкриття депозитного вкладу у розмірі 400 000 доларів США підтверджується прибутковим касовим ордером від 24.09.2001 року. Ці висновки також викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 року. Однак з висновками судів щодо стягнення матеріальної шкоди відповідно до ст.441 ЦК УРСР повністю погодитись не можна, так як вони не відповідають вимогам закону та не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, дійшовши висновку про укладення сторонами договору строкового вкладу, помилково вважав, що на користь позивача підлягає стягненню завдані збитки відповідно до ст.441 ЦК УРСР, адже застосування положень цієї статті виключає одночасне застосування норм матеріального права, що визначають цивільно-правову відповідальність за порушення договірних зобов'язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року №6-149цс13. /т.2, а.с.192-193/ Під час наступного судового розгляду у цивільній справі №0519/12689/2012 позивач [PERSON] 8.07.2015 року надав суду заяву про зміну предмета позову та про уточнення позовних вимог, в якій зазначив наступне. Посилаючись на договір про спеціальний строковий вклад №791 від 26.09.2001 року та внесення коштів на відкриття депозитного вкладу у розмірі 400 000 доларів США за прибутковим касовим ордером №14 від 24.09.2001 року, на підставі ст.441 ЦК УРСР просив стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану неправомірними діями працівників банку у розмірі 200 000 доларів США, які на 7.07.2015 року, відповідно до курсу НБУ становлять 4 254 000,00 грн., та за ч.1 ст.22 ЦК України в редакції 2003 року стягнути з відповідача упущену вигоду у вигляді не сплачених відсотків за договором за період з 27.03.2002 року по 7.07.2015 року у розмірі 637 939,73 доларів США, які на 7.07.2015 року, відповідно до курсу НБУ становлять 13 568 978,05 грн. Також, згідно до ст.23, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України в редакції 2003 року просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. /т.3, а.с.19-23/ За наслідками наступного судового розгляду у цивільній справі №0519/12689/2012, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 5.11.2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 4 254 000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги задоволені частково за вимогами ст.441 ЦК УРСР, за наявності договору №791, укладеного між позивачем та відповідачем, прибуткового касового ордеру №14 від 24.09.2001 року та обставин встановлених за постановами Ленінського районного суду м.Донецька від 3.03.2005 року та 7.06.2006 року. /т.3, а.с.51-52/ Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 18.02.2016 року, апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» відхилена, рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 5.11.2015 року залишено без змін, суд першої інстанції помилково посилався на вимоги ст.441 ЦК України в редакції 1963 року, тоді як стягуючи вказану суму суд фактично виходив з договору строкового вкладу, який був укладений між банком та позивачем. В даному випадку суд вірно посилався на договірні відносини між [PERSON] та Банком, тому слід було правильно застосувати вимоги матеріального закону, який регулював правовідносини на момент виникнення права, а саме ст.6 ЦК України (1963 року), в якій вказано, що цивільне право охороняється законом; ст.161 ЦК України (1963 року) в якій зазначено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений договором строк; ст.384 ЦК України (1963 року), в якій вказано, що громадяни можуть зберігати кошти в державних трудових ощадних касах та в інших кредитних установах, розпоряджатися вкладами. Оскільки суд вірно вирішив справу по суті, з урахуванням встановлених фактичних обставин по справі, тому апеляційний суд вважає можливим погодитись з рішенням суду. /т.3, а.с.136-141/ Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 5.11.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18.02.2016 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав. Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що між [PERSON] та Маріупольською філією ЗАТ КБ «Приватбанк» 26.09.2001 року укладено договір №791 про спеціальний строковий вклад на суму 200 000 доларів США з нарахуванням на неї 24% річних та терміном дії 6 місяців. Даний договір підписаний директором Маріупольської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], яка діяла на підставі довіреності голови правління ЗАТ КБ «Приватбанк» від 26.10.2000 року №3878. З прибуткового касового ордеру від 24.09.2001 року №14 вбачається, що [PERSON] вніс у касу Маріупольської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» 400 000 доларів США. Згідно акту КРВ у м.Маріуполі від 2.04.2002 року документальною перевіркою фінансової діяльності ПАТ КБ «Приватбанк» було встановлено, що документи, які підтверджують надходження коштів у сумі 400000 доларів США від позивача відсутні. Як вбачається з постанови Ленінського районного суду м.Донецька від 3.03.2005 року та 7.06.2006 року головний бухгалтер Маріупольської філії ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] за попередньою змовою з керівником цього банку [PERSON] вчинила службові злочини, які полягали у тому, що зазначені особи розробили та склали бланк договору про спеціальний строковий вклад, який не відповідав типовим бланкам, затвердженим ЗАТ КБ «Приватбанк» наказами від 22.09.1997 року №719 та від 30.11.2000 року №1278, і використовуючи його для укладення договору з [PERSON] незаконним шляхом отримали від нього грошові кошти, які в касу ПАТ КБ «Приватбанк» не надійшли, чим завдали [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 200 000 доларів США. Однак з висновками судів повністю погодитись не можна, оскільки суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, а апеляційний суд правильно посилаючись на положення ст.6,161,384 УРСР, Правила здійснення депозитних операцій для банківських депозитів не прийняв до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29.10.2014 року у справі №6-118цс14, у відповідності до якої письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який приймав готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. При новому розгляді справи судам слід прийняти до уваги правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 29.10,2014 року у справі №6-118цс14 та від 6.04.2016 року у справі №6-352цс16, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. /т.3, а.с.203-205/ Під час наступного судового розгляду у цивільній справі №0519/12689/2012 позивач [PERSON] надав суду ряд заяв про уточнення позовних вимог: - від 2.12.2016 року, просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь майнову шкоду завдану неправомірними діями працівників банку у розмірі 400 000 доларів США, що станом на 2.12.2016 року відповідно до курсу НБУ, становить 10 2555 283,6грн. /т.4, а.с.8-13/; - від 2.02.2017 року, просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь: майнову шкоду завдану неправомірними діями працівників банку у розмірі 200 000 доларів США, що станом на 2.02.2017 року відповідно до курсу НБУ, становить 5 398 000,00 грн.; на підставі ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 78526,03 доларів США, що станом на 2.02.2017 року, відповідно до курсу НБУ становить 2 119 417,54 грн.; за порушення грошового зобов'язання інфляційні втрати у розмірі 711 600,00 доларів США, що станом на 2.02.2017 року, відповідно до курсу НБУ становить 19206984,00 грн. /т.4, а.с.41-45/; - від 26.05.2017 року, просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь: майнову шкоду завдану неправомірними діями працівників банку у розмірі 400 000 доларів США, що станом на 2.02.2017 року відповідно до курсу НБУ, становить 10 796 000,00 грн.; на підставі ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 157216,44 доларів США, що станом на 2.02.2017 року, відповідно до курсу НБУ становить 4 243 271,71 грн. /т.4, а.с.111-117/ За час наступного судового розгляду у цивільній справі №0519/12689/2012 Жовтневим районним судом м. Маріуполя, за клопотаннями щодо врегулювання спірних правових відносин, винесені наступні ухвали: - від 22.02.2018 року, якою відмовлено представнику відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволені клопотання про закриття провадження у цивільній справі №0519/12689/2012, так як безпідставним є посилання відповідача на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.11.2008 року та колегії суддів судової палати у цивільних справа Апеляційного суду Донецької області від 9.01.2009 року у справі №2-1593,2008 за позовом [PERSON] до ЗАТ КБ «Приват-Банк» про розірвання договору спеціального депозитного внеску №791 від 26.09.2001 року та стягнення за ним суми вкладу в розмірі 200 000 доларів США з виплатою 24% річних зв весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки у справі №0519/12689/2012 розглядається спір між тими самими сторонами, однак на даний час предмет спору інший - стягнення на користь [PERSON] майнової шкоди завданої неправомірними діями працівників ПАТ КБ «ПриватБанк», а підставою позову є неправомірні дії працівників ПАТ КБ «ПриватБанк». /т.5, а.с.150-151/; - від 14.05.2018 року, якою відмовлено представнику відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволені клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 200 000 доларів США у цивільній справі №0519/12689/2012, так як безпідставним є посилання відповідача на розгляд Жовтневим районним судом м. Маріуполя в кримінальній справі №225/1183/16 позовної заяви [PERSON] щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки у кримінальній справі розглядається спір, який виник з договірних відносин, а у справі №0519/12689/2012 спір є віндикаційним, підставою позову є неправомірні дії працівників ПАТ КБ «ПриватБанк» Крім того, в матеріалах кримінальній справі №225/1183/16 мається заява [PERSON] від 7.09.2011 року про залишення цивільного позову без розгляду, яка до теперішнього часу судом не розглянута. /т.5, а.с.168, 175-176, 179/. Також, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 2.08.2018 року до участі у судовому розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] від 21.11.2012 року залучено правонаступника відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - АКЦIОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦIЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». /т.5, а.с.237/ Для правильного вирішення спірних правових відносин слід чітко визначитись з предметом позову [PERSON] та його підставами. Загальноприйняте визначення предмета позову є таким: предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право. Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов'язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову. Варто зазначити, що підставою позову не може вважатись посилання позивача на певні норми матеріального права. Пленум Верховного Суду України в абз. 4 п. 9 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5 зазначив, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, наведені в позовній заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом необхідно керуватись під час вирішення спору. Важливим є також те, що підстави позову визначаються лише позивачем, а не судом чи відповідачем, який наголошує на наявності або відсутності певних обставин у своїх запереченнях на позов. Слід також зазначити, що факти, якими обґрунтовує свої заперечення відповідач, підлягають встановленню під час ухвалення рішення в справі та входять у предмет доказування, однак вони не можуть вважатися підставами позову. Аналіз змісту позовних вимог [PERSON] свідчить про те, що предметом його позову є матеріально-правова вимога до відповідача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення майнової, моральної шкоди. Безпосередньо до складу майнової шкоди відноситься: 400 000 доларів США, отриманих працівниками банку [PERSON] та [PERSON] для внесення на рахунок банку, три проценти річних від простроченої суми боргу, інфляційні втрати. Підставами позову [PERSON] є обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, ними є шкода, заподіяна [PERSON] з вини працівників банку [PERSON] та [PERSON] під час виконання ними своїх трудових /службових/ обов'язків, а також факти, що підтверджують ці обставини., якими є: підпис директора Маріупольської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] у договорі про спеціальний страховий вклад №791 від 26.09.2001 року, його зміст, між ким він укладений; підпис головного бухгалтера Маріупольської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] у прибутковому касовому ордері за №14 від 24.09.2001 року, його зміст, ким, куди внесені грошові кошти, що мало місце за їх участі під час виконання службових обов'язків, що в поєднанні з обставинами, встановленими за постановою Ленінського районного суду м.Донецька від 7.06.2006 року, про створення [PERSON], [PERSON] злочинної організованої групи, які, зловживаючи своїм службовим становищем, згідно розробленого плану, розробили та склали зразок бланку «договору про спеціальний страховий вклад», що на той час не відповідав типовому бланку та, використовуючи його, знаходячись на робочому місці, під час виконання службових обов'язків, уклали договори з 43 клієнтами банку, у тому числі з [PERSON], його донькою [PERSON], отримавши у [PERSON] 400 000 доларів США, видавши йому прибутковий касовий ордер, при цьому незаконно вилучили їх із каси ЗАТ КБ «Приватбанк», присвоївши їх собі, спричинивши тим самим шкоду [PERSON], які в цілому зумовлюють певні правові наслідки: виникнення правовідносин, пов'язаних з деліктними зобов'язаннями між відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем [PERSON] щодо предмету позову, обов'язку відповідача відшкодувати шкоду [PERSON] Наведені докази лише підтверджують наявність юридичних фактів, які входять у підставу позову. За статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Своїм правом на захист щодо повернення грошових коштів, [PERSON], як вже було зазначено, посилаючись на договірні зобов'язання, звернувся до суду з позовом до ЗАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору про спеціальний страховий вклад №791 від 26.09.2001 року та стягнення на його користь суми вкладу, але за рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 9.01.2009 року у цивільній справі №2-1593/2008 року [PERSON] у задоволені позову було відмовлено, при цьому вказаний договір визнаний неукладеним, оскільки не дотримана письмова форма договору. За ст.18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили обов'язкове для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. За положеннями ч.3 ст.82 ЦПК України обставини встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За захистом порушеного права [PERSON] вдруге 21.11.2012 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя, посилаючись на деліктні зобов'язання, визначивши наведені предмет позову та підстави його задоволення. Важливим є також те, що підстави позову визначаються лише позивачем, а не судом чи відповідачем, який наголошує на наявності або відсутності певних обставин у своїх запереченнях на позов. З наведеного є хибним посилання представників відповідача про наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем, як на підставу задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки наведене посилання позивача на договір про спеціальний страховий вклад, прибутковий касовий ордер, постанову Ленінського районного суду м. Донецька від 7.06.2006 року підтверджує існування фактів, що свідчать про наявність деліктних зобов'язань. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] позов підтримали, наполягали на його задоволенні за обставинами, наведеними в уточнюючих позовних заявах. Особисто [PERSON] зазначив, що під час судового розгляду справи належними доказами доведений факт передачі ним відповідачу грошових коштів у розмірі 400 000 доларів США, але шляхом протиправної поведінки працівники банку [PERSON] та [PERSON] під час виконання своїх службових обов'язків присвоїли їх собі, чим спричинили йому шкоду, яку повинно відшкодувати Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Представники відповідача Малєєва О.М., Мусійченко Д.Л., Шишелова Н.В. в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на наступне. [PERSON] та [PERSON] дійсно були посадовими особами банку, вийшли за межі наданих їм службових повноважень, вчинили злочин не при виконанні своїх посадових обов'язків. Факт визнання позивача потерпілим у кримінальній справі не свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідача шкоди, та є підставою для відмови у позові. Вина відповідача відсутня, оскільки банку не було відомо ні про наявність договору, ні про будь-які інші обставини. Постанова від 07.06.2006 року має правове значення лише відносно дій [PERSON] В той же час у позові вказано, що договір підписала [PERSON] Наданий позивачем договір від 26.09.2001 року №791, як доказ на підтвердження внесення коштів, є фальшивим і не може бути підставою для стягнення коштів з відповідача. Умови договору відрізняються від умов інших депозитних договорів, укладених між банком та клієнтами. Наявний прибутковий касовий ордер від 24.09.2001 року про внесення позивачем грошових коштів в сумі 400000 доларів США не є належним доказом, оскільки оформлений не за правилами банку. В ньому відсутня печатка банка. Вказаний ордер не містить підпису [PERSON], що підтверджує АКТ КРВ перевірки діяльності банка від 02.04.2002 року. Банк кошти від позивача не отримав з вини позивача, оскільки внесення коштів в касу банка є обов'язком позивача. Банк не відкривав рахунок депозитного вкладу, не нараховував відсотки по договору, тобто не здійснював жодних дій по укладанню договору та його виконанню. Крім того, у постанові від 07.06.2006 року, на яку посилається позивач, вказано про наявність правовідносин між фізичними особами. Відсоткова ставка, вказана у договорі, значно перевищувала чинну по банку. [PERSON] під час проведення досудового слідства по кримінальній справі пояснювала, що кошти нею використовувалися у тіньовій економіці, що було відомо фізичним особам, саме тому були вказані такі відсотки. При новому розгляді справи суд має врахувати саме останні висновки ВССУ, згідно яких мають місце правовідносини, які регулюються ст.ст.6,161,384 ЦК УРСР, Правилами здійснення депозитних операцій для банківських депозитів. Крім того, з цього приводу вже було прийняте рішення у справі №2-1593/2008 за позовом [PERSON] до ЗАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення суми за спеціальним строковим внеском. Також треба врахувати, що у кримінальній справі [PERSON] визнаний потерпілим на суму 200 000 доларів США, а вимагає стягнення 400 000 доларів США. Стосовно спірних правових відносин не можна застосовувати вимоги ст.625 ЦК України, оскільки вони не поширюються на правовідносини, що виникають у зв'язку із заподіянням шкоди. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, жодних заяв не подали, про час та місце судового засідання були повідомлені, що підтверджується численними поштовими повідомленнями. За таких обставин,

Outcome: partial