Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить суд визнати за ним право власності житловий будинок під літ. "А-2Ж" загальною площею 373,1 кв.м, навіс під літ. "а" площею 11,7 кв.м, літню кухню під літ. "Б" площею 82,4 кв.м, вбиральню під літ. "В" площею 1,9 кв.м, басейн під літ. "Г" площею 47,5 кв.м, л. душ під літ. "Д" площею 1,6 кв.м, огорожу № 1-4 та тр. колодязь № 5, які збудовані на земельній ділянці по вулиці [ADDRESS] В обґрунтування пред'явленого позову позивач посилався на те, що у 1995 році він звернувся до Виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів із заявою про виділення йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішенням Виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів за № 662/2 від 13.10.1995 року йому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 3003 кв.м, яка розташована по вулиці [ADDRESS], в тому числі для обслуговування жилого будинку - 1000 кв.м та 2003 кв.м для ведення особистого селянського господарства. 16 квітня 2015 року виділена земельна ділянка була внесена до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. 30 січня 1996 року між ним та Виконкомом Павлоградської міської ради народних депутатів було укладено договір на будівництво житлового будинку на правах приватної власності по вул. [ADDRESS]. Договір передбачав, що будівельні роботи необхідно проводити з таким розрахунком, щоб будова була закінчена у строк не пізніше 13 жовтня 2000 року. Закінчити будівництво житлового будинку у строк (до 13.10.2000 року), вказаний у договорі, він не зміг у зв'язку з інфляцією та браком коштів. Будівельні роботи було закінчено у 2004 році. За цей час ним було збудовано житловий будинок загальною площею 373,1 кв.м, навіс площею 11,7 кв.м, літню кухню площею 82,4 кв.м, вбиральню площею 1,9 кв.м, басейн площею 47,5 кв.м, л. душ площею 1,6 кв.м, огорожу та тр. колодязь. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб. Після завершення будівництва КП Павлоградське МБТІ був виготовлений технічний паспорт. З отриманим технічним паспортом він звернувся до Виконкому Павлоградської міської ради про введення будинку в експлуатацію, але йому відмовили, у зв'язку з тим, що відсутні правові підстави для опрацювання питання введення в експлуатацію збудованого будинку, у зв'язку з простроченням дозволу на будівництво, що вказує на самочинне будівництво, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання представник відповідача суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів за № 662/2 від 13.10.1995 року позивачу була передана земельна ділянка для будівництва жилого будинку по [ADDRESS] 30 січня 1996 року між позивачем та Павлоградським виконкомом Ради народних депутатів м. Павлограда було укладено договір на будівництво житлового будинку на правах приватної власності по вул. [ADDRESS], який посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. 07 лютого 1996 року, р. № 1-340. Зазначеним договором передбачено, що будівельні роботи необхідно проводити з таким розрахунком, щоб будова була закінчена у строк не пізніше 13 жовтня 2000 року. Закінчити будівництво житлового будинку у строк (до 13.10.2000 року), вказаний у договорі, позивач не зміг у зв'язку з браком коштів. Будівельні роботи позивачем було закінчено у 2004 році. За цей час позивачем було збудовано житловий будинок під літ. "А-2Ж" загальною площею 373,1 кв.м, навіс під літ. "а" площею 11,7 кв.м, літню кухню під літ. "Б" площею 82,4 кв.м, вбиральню під літ. "В" площею 1,9 кв.м, басейн під літ. "Г" площею 47,5 кв.м, л. душ під літ. "Д" площею 1,6 кв.м, огорожу № 1-4 та тр. колодязь № 5, на земельній ділянці по вулиці [ADDRESS] Після завершення будівництва КП Павлоградське МБТІ був виготовлений технічний паспорт. Крім того, на підставі рішення Павлоградської міської ради народних депутатів за № 68 від 27.09.2002 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3003 га, в межах згідно з планом, для обслуговування житлового будинку - 0,1000 га, ведення особистого селянського господарства - 0,2003 га, по вулиці [ADDRESS], про що 22.08.2003 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] 16 квітня 2015 року зазначена земельна ділянка була внесена до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Судом встановлено, що позивачем здійснено будову будинку та будову господарських споруд на земельній ділянці, виділеній йому для цього будівництва, але з перевищенням строків будівництва та на даний час позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на збудоване майно. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 40 від 13.12.2017 року ступінь будівельної готовності об'єктів будівництва, розташованих на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS], а саме: будинку під літ. "А-2Ж", навісу під літ. "а", літньої кухні під літ. "Б", вбиральні під літ. "В", л. душу під літ. "Д", басейну під літ. "Г", огорожі № 1-4, тр. колодязю № 5, становить 100 відсотків. При обстеженні житлового будинку, розташованого на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS], встановлено, що у будинку передбачені житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, коридор, туалет, ванна кімната, міжкімнатні коридори, напівпідвал, гараж. Площі кімнат, кухні та коридорів відповідають рівню їх параметрів та комфорту відповідно до державних будівельних норм. Будинок під літ. "А-2Ж", навіс під літ. "а", літня кухня під літ. "Б", вбиральня під літ. "В", л. душ під літ. "Д", басейн під літ. "Г", огорожа під літ. № 1-4, тр. колодязь під літ. № 5, розташовані по вул. [ADDRESS], відповідають державним будівельним нормам, що діють в Україні. Використовувати житловий будинок під літ. "А-2Ж" по вулиці [ADDRESS] за призначенням, як житловий будинок, можливо. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved