Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якого представляє адвокат [PERSON], звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.09.2010 року помер батько позивача - [PERSON], а 10.07.2012 року - мати - [PERSON]. Після їх смерті залишилося спадкове майно, а саме дві земельні ділянки площею по 0,6000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Неветленфолівської сільської ради в урочищі "Сомогат", які належали батькам позивача. Заповіт залишено не було. За прийняттям спадщини позивач звернувся до нотаріуса, однак останнім йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкові земельні ділянки. Позивач просить суд визнати за ним право власності на спірні земельні ділянки після смерті батьків. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги заяви підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Відповідачем подано до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує відносно заявлених позовних вимог. Представник третьої особи, повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, заяв та клопотань не подавав. Розгляд справи проведено без його участі на підставі поданих доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. 14.09.2010 р. в с.Неветленфолу Виноградівського району Закарпатської області помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №248811 від 26.04.2018 року. 10.07.2012 р. в с.Неветленфолу Виноградівського району Закарпатської області померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №141662 від 11.07.2012 року. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина, що складалася із двох земельних ділянок площею по 0,6000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Неветленфолівської сільської ради в урочищі "Сомогат", які належали батькам позивача. Заповіту за життя ним не залишено. Спадкоємцями до майна померлого є сторони по справі. Позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті батьків до Виноградівської районної державної нотаріальної контори. Відповідач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, заперечень щодо задоволення позовних вимог немає.\~ Позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Згідно довідок виконавчого комітету Неветленфолівської сільської ради №№571/02-30 та 570/02-30 від 10.05.2018 року до дня смерті [PERSON] та [PERSON], останні були зареєстровані та проживали в [INFO]. З листа відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області №29-7-0.19-416/105-18 від 22.05.2018 року слідує, що за [PERSON] зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК №035150 від 16.11.1999 року, реєстраційний номер 1540, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та території Неветленфолівської сільської ради, площею 0,60 га. За [PERSON] зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК №035149 , реєстраційний номер 1539, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та території Неветленфолівської сільської ради, площею 0,60 га. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] має законне право на визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батьків.

Outcome: approved