Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

13.02.2017 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги вона обгрунтувала тим, що 03.03.2011 року між [PERSON] та ЗАТ "Поділля". правонаступником якого є ТОВ "Поділля Агроінвест"було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований відділом Держкомзему у Хмільницькому районі Вінницької області від 06.06.2011 року, загальною площею 3,2088 га. Згідно свідоцтва про право на спадщину №1828 від 25.09.2012 року вона являється спадкоємцем майна [PERSON] , в тому числі і орендованої відповідачем земельної ділянки площею 3,2088 га. Позивач зазначає, що відповідачем порушуються умови договору оренди земельної ділянки в частині несвоєчасності та не в повному обсязі виплати орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою, в зв"язку з чим відповідач заборгував їй орендну плату за користування землею за період 2014-2015 років в сумі 8698,44 грн., яку позивач просить стягнути. Крім того, [PERSON] просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з ТОВ "Поділля Агроінвест" індекс інфляції за 2015-2016 роки в сумі 2718,07 грн та 3 % річних, що становить 363,0 грн., а також розірвати договір оренди в зв"язку з невиконанням його умов. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки з позивачем не переукладався, а тому її права не порушено. Зазначив, що позивачу виплачувались кошти за користування земельною ділянкою без відповідного договору на загальну суму 8866,0 грн., а тому вважає, що заборгованість відсутня. Також зазначив, що підставою розірвання договору оренди земельної ділянки є саме систематична не виплата орендної плати, що в даному випадку є відсутнім. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] зазначений власником земельної ділянки загальною площею 3,2088 га, яка розташована на території Терешпільської сільської ради (а.с.5,6) 03.03.2011 року між [PERSON] та ЗАТ "Поділля" було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.7-10) Правонаступником ЗАТ "Поділля" являється ТОВ "Поділля Агроінвест" (а.с.12-15) [INFO] року помер [PERSON] та згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем орендованої земельної ділянки є [PERSON] (а.с. 52-54). Суд, заслухавши позиції сторін, дослідивши докази, прийшов до наступного. Згідно ст.ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи. яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення(ч. 1ст. 1225 ЦК України). За положеннями ч. 4 ст. 32 ЗУ "Про оренду землі", перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно п.13.3.7 Договору оренди земельної ділянки від 03.03.2011 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи , а також реорганізація юридичної особи - не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відтак, відповідні права та обов'язки [PERSON] за договором оренди, увійшли до складу спадщини, яка відкрилась внаслідок його смерті та була прийнята позивачем. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов"язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно зіст. 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 ЗУ "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до положень ст. 24 ЗУ "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до п. 4.1. та 4.3. договору оренди землі орендар вносить орендну плату в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що у грошовому еквіваленті становить 4447,4 грн., з розрахунку використання ділянки протягом року. Орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня. На момент укладення договору оренди землі, його сторонами в п. 2.4. визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки в розмірі 49415,81 грн. Пунктом 4.2 договору оренди землі визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України. Згідно листа начальника управління Держгеокадастру у Хмільницькому районі Вінницької області нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить за 2014 рік - 86774,16 грн., за 2015 рік - 108386,35 (а.с11) Відповідно, орендна плата у 2014 році складала 7809,67 грн (86774,16*9%), однак виплачено лише 4433,00 грн; у 2015 році - 9754,77 грн (108386,35*9%), однак виплачено лише 4433,00 грн. Борг з виплати орендної плати складає за 2014 рік - 3376,67 грн., а за 2015 рік - 5321,77 грн. В судовому засіданні доведено порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повноти та своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2014-2015 роках зазначених в пунктах 4.1., 4.2., 4.3., 10.4.5 договору оренди землі, які є його істотною умовою, внаслідок чого загальний розмір заборгованості по виплаті орендної плати за користування земельною ділянкою позивача, за 2014-2015 роки, складає 8683,69 грн. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Таким чином твердження відповідача, що у разі застосування судом вимог ст. 625 ЦК України, товариство буде нести подвійну відповідальність за неналежне виконання умов договору оренди земельної ділянки, є безпідставним. Суд вважає за можливе застосувати вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача індекс інфляції та 3% річних. Так, оскільки відповідачем орендну плату в повному обсязі не сплачено за 2014 рік протягом 2015-2016 років, тому, з урахуванням індексу інфляції, заборгованість з орендної плати зросла: за 2014 рік на 2060,32 грн; за 2015 рік на 657,75 грн Крім того, сума 3% річних нарахованих на заборгованість із орендної плати за 2014 рік становить 203,0 грн (з 01.01.2015 по 31.12.2016) та за 2015 рік - 160,0 грн (з 01.01.2016 по 31.12.2016) Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість з виплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 11779,51 грн. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов"язані своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. Закону України "Про оренду землі", яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в договорі оренди землі, а саме в п. 10.1.1 та п. 10.4.5. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Але, незважаючи на приписи чинного законодавства України та на положення договору оренди, відповідач щороку грубо порушує його умови. На момент пред'явлення позову зобов'язання відповідача в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків є не виконаним. Заборгованість по орендній платі за використання земельної ділянки складає 8698,44 грн. Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 цього Закону розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25цьогоЗакону та умовами договору, а також на підставах, визначенихЗК України та іншими законами України. За правилами п. «д» ч. 1ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. В правовій позиції, викладеній в постанові від 12 грудня 2012 року по справі №6-146цс12, Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого розірвання договору оренди землі можливе лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач на протязі 2014-2015 років грубо порушував умови договору оренди земельної ділянки, тому договір оренди підлягає розірванню.

Outcome: approved