Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позиваці [PERSON] на праві приватної власності (договір дарування) належить нежитлова будівля загальною площею 29,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0063 га, власником якої є Маріупольська міська рада Донецької області. На підставі рішення Маріупольської міської ради від 22 березня 2012 року вище вказана земельна ділянка надана у користування фізичній особі - підприємцю [PERSON] (за Договором дарування - Дарувальник) за цільовим призначенням - для роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах (функціонування магазину) строком до 21 лютого 2017 року. 18 серпня 2015 року, [PERSON] подала заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з ціллю проведення реконструкції нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів та надання в оренду земельну ділянку площею 0,0305га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За результатами розгляду вищезазначеної заяви Маріупольською міською радою було прийняте позитивне рішення від. 08.04.2016р. №7/6-256, яким позивачці [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0305 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (реконструкція нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів) по [ADDRESS] . На виконання вищезазначеного рішення, позивачка [PERSON] звернулась до землевпорядної організації, здійснила розроблення (в установлений міською радою строк) проект землеустрою, та у відповідності до нього було проведено державну реєстрацію та наданий Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2016р. За результатами розгляду розробленого проекту землеустрою Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради був наданий Висновок №06-03-07/96-05 від 24.10.2016р., згідно до якого зазначено, що земельна ділянка розташована у зоні змішаної багатоквартирної житлової і громадської забудови, наміри Замовника (тобто Позивача) відповідають видам дозволеного використання земельної ділянки, та відносяться до допустимих видів використання території, які потребують спеціального зонального погодження у відповідності до п.3.2. плану зонування території міста Маріуполя. На підставі зазначеного вище, позивачка [PERSON] звернулася до Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради, із заявою від 28.11.2016р. про видачу спеціального зонального погодження для реконструкції будівлі магазину продовольчих товарів зі збільшенням зовнішніх розмірів. До поданої заяви було надано повний перелік необхідної документації, пізніше, на додаткові витребування з боку управління містобудування та архітектури міської ради Позивачем були додані додаткові матеріали. До теперішнього часу відповідне спеціальне зональне узгодження позивачу не надано, мотивовані відповіді так й не отримувалось. Оскільки Головне управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради своєчасно не надало рішення у вигляді спеціального зонального погодження, строк дії рішення міської ради від 08.04.2016р. №7/6-256 сплинув. Позивачка 20.12.2018 року змушена була повторно звернутися з відповідною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (реконструкція нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів) та надання в оренду земельної ділянки площею 0,0305га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Розглянувши заяву громадянки [PERSON] . Маріупольська міська рада, після спливу більш ніж 9 (дев`ять) місяців з дня подачі заяви від 20.12.2018 року прийняла рішення №7/45-4422 від 25.09.2019 року яким вирішила відмовити у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0305га. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (реконструкція нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів) по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] вважає рішення Маріупольської міської ради №7/45-4422 від 25.09.2019 року не законним, у зв`язку з чим просить скасувати його. 13 січня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 6 лютого 2020 року до суду було надано відзив представника відповідача Маріупольської міської ради, в якому він вважає рішення Маріупольської міської ради №7/45-4422 від 25.09.2019 року законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволення позовних вимог. 17 лютого 2020 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Тітовою О.Ф. було подано відповідь на відзив. 16 березня 2020 року представником відповідача - Мащенко Д.О. було надано суду письмові заперечення на відповідь на відзив позивача. Ухвалою суду від 4 червня 2020 року підготовче судове засідання було закрито, справа призначена до розгляду. Позивачка до суду не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника. Представник позивача - адвокат Тітова О.Ф. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на ті обставини, що рішенням Маріупольської міської ради ( надалі ММР) від 8 квітня 2016 року за № 7/6-256 було надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою що до відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0305 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (реконструкція й будівлі - магазину продовольчих товарів) по [ADDRESS] . Строк дії рішення до 8 квітня 2017 року. Позивачка на виконання зазначеного рішення ММР отримала проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] , та вже 24 жовтня 2016 року отримала висновок Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради, до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Головне управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради в свою чергу повинно було погодити спеціальне зональне узгодження. 28 листопада 2016 року позивачка звернулася до Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради про видачу спеціального зонального погодження для реконструкції будівлі магазину. До поданої заяви було надано повний вичерпний перелік необхідної ( затребувальної) документації. В подальшому на вимогу Управління містобудування долучалося ще ряд документів. Але досі відповідне зональне узгодження, або відмову у його видачі, позивачу не надано. У зв`язку із зволіканням Управління містобудування, було пропущено строк дії рішення Маріупольської міської ради від 8 квітня 2016 року за № 7/6-256 , у зв`язку з чим позивачка змушена була повторно звернутися із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та надання в оренду земельної ділянки площею 0,0305 га що розташована по [ADDRESS] . Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача стало зауваження до проекту рішення Головного управління містобудування архітектури від 24 лютого 2019 року № 30.5/5939, містобудівним розрахунком на видачу спеціального зонального погодження. Розрахунком передбачався під`їзд крізь прилеглу територію житлового будинку [ADDRESS] у зв`язку з чим було повідомлено заявника ( [PERSON] ) про необхідність його корегування в частині організації проїзду до магазину крізь прилеглу територію житлового будинку по [ADDRESS] . Однак позивач [PERSON] не погоджується із зазначеним формулюванням, оскільки Головному управлінню містобудування і архітектури позивачем було надано проект організації дорожнього руху обслуговуючого транспорту нежитлової будівлі (магазину) , який підтверджує наявність існуючого, раніше узгодженого під`їзду до магазину, та відповідно до листа Національної поліції від 25 квітня 2019 року, за наявності раніше узгодженого під`їзду до магазину крізь прибудинкову територію житлового будинку по [ADDRESS] , під час реконструкції існуючої будівлі, не потребує нового узгодження. Також представник позивача, просить суд звернути увагу, на ті обставини, що отримання згоди співвласників житлового будинку [ADDRESS] на організацію транспортного під`їзду для обслуговування магазину не є підставою для відмови відповідача в розумінні ст.123 Земельного кодексу України, оскільки діючим законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для відмови і не передбачено отримання зазначених згод співвласників. Надіслання листів позивачу, щодо усунення недоліків поданих документів не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом строку, зазначене рішення Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради прийнято не було. Тому позивач вважає, що рішення Маріупольської міської ради №7/45-4422 від 25.09.2019 року про відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з посиланням на відсутність рішення Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради - не законним та не обґрунтованим, у зв`язку з чим просить суд його скасувати. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні посилаючись на наступні обґрунтування. Громадянка [PERSON] зверталася до Маріупольської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . За результатами такого звернення Маріупольською міською радою було прийнято рішення № 7/6-256 від 8 квітня 2016 року, яким [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0305 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ( реконструкція нежитлової будівлі- магазину продовольчих товарів) по [ADDRESS] . Однак строк дії вказаного рішення сплинув та проект зеемлеустрою не був розроблений позивачем. У подальшому, 20 грудня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася повторно із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,305 га по [ADDRESS] . Розглянувши заяву гр. [PERSON] , Маріупольською міською радою було прийнято вмотивоване рішення № 7/45-4422 від 25.09.2019 p., яким їй було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою для відмови у задоволенні заяви стало зауваження до проекту рішення Головного управління містобудування і архітектури від 24 лютого 2019 року № 30.5/5939 на видачу спеціального зонального погодження. Таким розрахунком передбачався під`їзд до магазину крізь прибудинкову територію житлового будинку [ADDRESS] та заявник була повідомлена про необхідність його корегування в частині організації проїзду до магазину крізь прибудинкову територію житлового будинку по [ADDRESS] , або надання згоди співвласників житлового будинку [ADDRESS] . Запрошені матеріали до Головного управління містобудування надано не було, у зв`язку з чим рішенням Координаційної ради яке було взято до уваги на сесії Маріупольської міської ради, було вирішено відмовити громадянці [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Вважає рішення Маріупольської міської ради № 7/45-4422 від 25.09.2019 p обґрунтованим, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у своїй сукупності з нормами діючого законодавства, суд приходить до наступного. 6 жовтня 2011 року було узгоджено Акт встановлення та узгодження меж землекористування приватного підприємця [PERSON] для функціонування магазину по [ADDRESS] . ( а.с.28-29) 3 листопада 2011 року, відповідно до протоколу № 89, було надано висновок про можливість узгодження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки для функціонування магазину по [ADDRESS] фізичній особі - підприємцю [PERSON] відповідно до вимог п.3 ст. 42 Земельного Кодексу України. (а.с.30-31) Відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 21 березня 2012 року, між Маріупольською міською радою та фізичною особою підприємцем [PERSON] , 22 березня 2012 року було укладено договір оренди земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,0063 га, на якій знаходиться нежитлова будівля ( магазин). Договір оренди укладено строком на 5 років. ( а.с.24-26) Позивачка [PERSON] на підставі договору дарування від 25 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробогатько О.О. , є власником нежитлової будівлі [ADDRESS] . Що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності № 41222576 від 25 липня 2015 року, ( а.с.18-19 ) Згідно заяви від 18 серпня 2015 року, позивачка [PERSON] зверталася до міського голови Маріупольської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду для реконструкції магазину , площею 0,0305 що розташована по [ADDRESS] . Рішенням Маріупольської міської ради № 7/6-256 від 8 квітня 2016 року, [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0305 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (реконструкція нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів) по [ADDRESS] . ( а.с.34) Позивачкою [PERSON] було отримано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (реконструкція нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів) по [ADDRESS] . Згідно висновку до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 06-03-07/96-05 від 24 жовтня 2016 року, наміри замовника не суперечать затвердженому плану зонування території міста Маріуполя та відносяться до допустимих видів використання території, які потребують спеціального погодження, відповідно до п.3.2 плану зонування території міста Маріуполя. ( а.с.35-65) 28 листопада 2016 року, [PERSON] звернулася до Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради із заявою про видачу спеціального зонального погодження для реконструкції будівлі магазину продовольчих товарів по [ADDRESS] . До заяви було долучено встановлений перелік документів. ( а.с.101) Відповіді отримано не було. 20 грудня 2018 року, [PERSON] повторно звертається до Міського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ( реконструкції нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів), площею 0,0305 га яка розташована по [ADDRESS] . До заяви долучено встановлений перелік документів. ( а.с.110) Згідно зауваження до проекту рішення міської ради № 30.5 /5939 від 14 лютого 2019 року, про повторний розгляд заяви громадянки [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , містобудівним розрахунком, який надано до заяви [PERSON] на видачу спеціального зонального погодження передбачався під`їзд до магазину крізь прибудинкову територію житлового будинку [ADDRESS] . Листом Головного управління містобудування і архітектури від 25.09.2017 року № 0601-26/1818-01 [PERSON] повідомлялася про необхідність корегування містобудівного розрахунку в частині організації під`їзду до магазину крізь прибудинкову територію житлового будинку по [ADDRESS] , або надання згоди співвласників житлового будинку [ADDRESS] . Матеріали які запрошені у [PERSON] для підготовки проекту рішення виконавчого комітету міської ради про видачу спеціального зонального погодження для реконструкції магазину не надано. 12 липня 2019 року, [PERSON] на ім`я Начальника Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради було направлено лист з метою подальшого розгляду питання про надання спеціального зонального погодження для будівництва магазину (реконструкція магазину продовольчих товарів зі збільшенням зовнішніх розмірів) по [ADDRESS] з відповіддю департаменту управління патрульної поліції в Донецький області, який було отримано 12 липня 2019 року. ( а.с.102) Згідно відповіді Управління патрульної поліції в Донецький області № Б-375/41/37/01-2019 від 25 квітня 2019 року, щодо надання погодження розташування магазину, існуючий проїзд до магазину вздовж будинку [ADDRESS] , відповідає вимогам п.5.3 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі». Роботи які планує проводити [PERSON] пов`язані з реконструкцією вже існуючої будівлі поза червоних ліній проспекту Перемоги на внутріквартальній території, тому розробка проектної документації, щодо організації дорожнього руху з подальшим її погодженням в управлінні патрульної поліції в Донецький області не передбачається. ( а.с.103) Згідно двох проектів рішення міської ради №58 від 22.01.2019 року та ( без дати) відповідно, було вирішено надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0305 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] громадянці [PERSON] ( а.с.138,140) Але, 14 лютого 2019 року за № 30.5/5939 формуються зауваження до проекту рішення міської ради щодо надання дозволу [PERSON] , які в подальшому не корегуються не дивлячись на додаткові матеріали, які відповідно до трансляції 45 сесії Маріупольської міської ради 7 скликання від 25 вересня 2019 року, приймаються за основу для відмови у наданні дозволу. За поясненнями представника відповідача, підставою для відмови у задоволенні заяви [PERSON] стало саме зауваження до проекту рішення Головного управління містобудування і архітектури від 24 лютого 2019 року № 30.5/5939 містобудівним розрахунком на видачу спеціального зонального погодження. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Цивільним Кодексом України, Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ч.2 ст. 123 ЗК України Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Статтею 123 ч.3 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як було встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] неодноразово зверталася із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . Тоб то позивачка [PERSON] не просила надати їй в оренду нову земельну ділянку, а просила збільшити розмір вже існуючої земельної ділянки на якій розташовано магазин, який побудовано на законних підставах. Рішенням Маріупольської міської ради № 7/6 - 256, від 8 квітня 2016 року, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Строк дії рішення ММР від 8 квітня 2016 року сплив 8 квітня 2017 року. Як вбачається з досліджених матеріалів, позивачка [PERSON] звернулася до Землевпорядної організації , розпочала розробку необхідної документації, але не завершила її не з власної провини, у зв`язку із зволіканням з рішенням державних органів, що змусило її повторно звертатися з аналогічною заявою. При цьому, згідно Зауваження до проекту рішення міської ради № 30.5/5939 від 14 лютого 2019 року, позивачка [PERSON] нібито повідомлялася листом Головного управління містобудування і архітектури № 0601-26/1818-01 від 15 вересня 2017 року про необхідність корегування містобудівного розрахунку в частині організації під`їзду до магазину крізь прибудинкову територію житлового будинку по [ADDRESS] . Таким чином встановлено судом та не оспорюється відповідачем, що пропозицію щодо надання додаткових матеріалів, які не передбачені законодавством відповідно до ст. 123 ЗК України, було надіслано позивачу вже після строку ( 8 квітня 2017 року) відведеного рішенням Маріупольської міської ради № 7/6 - 256 від 8 квітня 2016 року. Відповідно до ч.3ст.123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відповідно до рішення ММР № 7/45-4422 від 25 вересня 2019 року, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стало зауваження до проекту рішення Головного управління містобудування і архітектури міської ради від 24 лютого 2019 року № 30.5/5939, оскільки містобудівним розрахунком на видачу спеціального зонального погодження передбачався під`їзд до магазину крізь прибудинкову територію житлового будинку [ADDRESS] . У зв`язку з чим громадянка [PERSON] була повідомлена про необхідність коригування містобудівного розрахунку в частині організації проїзду до магазину крізь прибудинкову територію житлового будинку по [ADDRESS] , або надання згоди співвласників житлового будинку по [ADDRESS] на організацію транспортного під`їзду для обслуговування магазину крізь їх прибудинкову територію. Однак відповідачем не було взято до уваги, що 12 липня 2019 року, позивачкою [PERSON] на ім`я Начальника Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради було направлено лист Управління патрульної поліції в Донецький області № Б-375/41/37/01-2019 від 25 квітня 2019 року, відповідно до якого відсутні підстави для організації іншого під`їзду до магазину окрім існуючого. З наданих доказів вбачається, що з 24 лютого 2019 року, після надання зауваження до проекту рішення Головного управління містобудування і архітектури міської ради, до дня проведення сесії - 25 вересня 2019 року, більш ніж пів року, ніхто не розглядав документи подані позивачкою, та не висловлювався з приводу їх належності. Не виконання вимоги, або не належне виконання вимоги про погодження зі співвласниками будинків схеми організації дорожнього руху (яка вже була погоджена), не є підставою для відмови у прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки ст. 123 ч.3 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови, до якого зазначена вимога не входить, а також зазначеною статтею Закону визначено час (протягом місяця) для прийняття рішення, який необґрунтовано було порушено відповідачем. Суд вважає за необхідне значити, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України Про місцеве самоврядування в Україні (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). За приписами п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема, відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У відповідності до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. В силу положень ст. 12 Земельного кодексу України, ст.140 Конституції України Маріупольська міська рада Донецької області як орган місцевого самоврядування розпоряджається земельними ділянками комунальної власності. В той же час, таке розпорядження землями комунальної власності не є безумовним та повинно здійснюватися із дотриманням вимог діючого законодавства. За приписами ст.152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що орган місцевого самоврядування не мав підстав передбачених законом для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . Таким чином, доводи позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до норм Земельного кодексу України, яким врегулюванні земельні питання щодо надання в оренду земельної ділянки, та дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не передбачено норм, щодо узгодження зі співвласниками багатоквартирного будинку (ОСББ) схеми організації дорожнього руху, так і норм щодо узгодження схем організації дорожнього руху у разі реконструкції, а необґрунтоване зволікання органу місцевого самоврядування із наданням дозволу, порушує законний інтерес та право особи на законне володіння та сподівання. На підставі викладеного,

Outcome: approved