Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №IFIWF107520542 від 28.12.2006 року в сумі 16873,26 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно укладеного договору №IFIWF107520542 від 28.12.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7970,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. В порушення вимог ст.ст. 526,527,530 ЦК України та умов договору, відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 16.01.2016 року має заборгованість в сумі 16873,26 грн., яка складається із: 4286,30 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом; 11307,28 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 1279,68 грн. - штрафів. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Позивачем вимоги ухвали суду від 12.04.2016 року щодо обов'язкової явки в судове засідання представника позивача не виконано. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, подала клопотання, в якому просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що повністю погасила заборгованість за кредитним договором ще у 2009 році. 14 червня 2013 року вона не оплачувала банку платіж в сумі 315,21 грн. на погашення процентів. Вважає, що позивачем пред'явлено позов після спливу п'ятирічного строку позовної давності встановленого п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а тому просить застосувати положення про наслідки спливу позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити із наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 28.12.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №IFIWF107520542, згідно якого Позичальнику надано строковий кредит у розмірі 7970,00 грн. на строк 24 місяці з 28.12.2006 року по 28.12.2008 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати, за який приймається період з "20" по "25" число кожного місяця, Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 549,3 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами (а.с.7). Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.5-6) заборгованість [PERSON] по кредитному договору №IFIWF107520542 від 28.12.2006 року станом на 16.01.2016 року становить 16873,26 грн., яка складається із: 4286,30 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом; 11307,28 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 1279,68 грн. - штрафи. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачка [PERSON] надала суду клопотання, в якому просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог, таке її клопотання відповідає вимогам ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України. Загальна позовна давність відповідно до вимог ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи, за умовами кредитних правовідносин, які утворились внаслідок укладення між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] кредитного договору, строк договору закінчився 28.12.2008 року, а тому з дня закінчення строку договору почався перебіг п'ятирічної позовної давності, встановленої за домовленістю сторін, а саме п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (а.с.9-12). Пізніше, строк позовної давності у відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, було перервано вчиненням відповідачкою певної дії, а саме, внесенням нею 31.07.2009 року на погашення заборгованості за кредитним договором платежу на суму 200 грн., а тому строк позовної давності розпочався заново 01.08.2009 року та відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) сплив 01.08.2014 року. З позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду тільки 14 березня 2016 року. У розрахунку заборгованості, який додано позивачем до позовної заяви зазначено, що відповідачкою 14.06.2013 року було сплачено на виконання договору 315,21 грн. на погашення процентів, однак відповідачка даний факт заперечила, ствердивши, що останній раз здійснила платіж за кредитним договором в сумі 200 грн. 31.07.2009 року, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.5,6,199-2005). Позивачем при цьому не додано належних документів на підтвердження факту сплати позивачем 14.06.2013 року 315,21 грн. на погашення процентів за договором та зарахування цих коштів на рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк". Ухвала суду від 12.04.2016 року про витребування вищеквазаних документів позивачем в повній мірі не виконана (а.с.27,28). Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані в сукупності докази, суд приходить до висновку, що по заявлених позивачем позовних вимогах сплив п'ятирічний строк позовної давності встановлений за домовленістю сторін, а тому враховуючи, що відповідачкою по справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позивачем поважних причин пропуску цього строку не наведено, та у його поновленні позивач не просив, тому у задоволенні позовних вимог з цієї підстави слід відмовити. На підставі ст.ст. 256 - 267, 526, 530, 611, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: dismissed