Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що свої батьківські обов`язки відповідач не виконує, не спілкується з сином, не займається його вихованням, не цікавиться станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина. 09 листопада 2018 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, з яким вона проживає чотири роки. Її син вважає своїм батьком саме [PERSON] , адже саме він бере участь у його вихованні, утриманні, підготовці до самостійного життя, тоді як біологічний батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків та не проявляє жодного батьківського піклування до свого сина. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у ньому та пояснила, що дитині майже шість років, однак син не знає свого біологічного батька, не пам"ятає його. Батьком вважає її чоловіка [PERSON] . Жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з сином не чинила, номер телефону не змінювався. З кінця 2016 року відповідач сином не цікавиться взагалі, не вітає з днями народжень. Нею подавався позов про позбавлення батьківських прав відповідача, однак рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 30.06.2020 у його задоволенні було відмовлено. Але після рішення суду відповідач жодного разу не з`явився до дитини. Також, вважає, що неявка відповідача в судові засідання свідчать про небажання виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої дитини. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Вишковська В.І. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у ньому. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Представник третьої особи Лисун К.О. в судовому засіданні вказав, що орган опіки та піклування Дубенської райдержадміністрації вважає недоцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] . Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 15.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 13.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.06.2021 задоволено клопотання представника позивачки адвоката Вишковської В.І. про витребування висновку з органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Заслухавши пояснення позивачки, її представника адвоката Вишковську В.І., допитавши свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] записаний відповідач [PERSON] . З відповідача стягуються аліменти на утримання його сина [PERSON] у розмірі 700 гривень щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону. З 09 листопада 2018 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають малолітню доньку [PERSON] , 2020 року народження. Малолітній син сторін по справі - [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та сестрою [PERSON] . Зазначені відомості підтверджуються також і актом Смизької селищної ради №14 від 27.01.2021. Відповідно до довідки селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області №191\\03-15 від 27 січня 2021 року [PERSON] проживав в селі Стара Миколаївка Дубенського району Рівненської області без реєстрації, залишив [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] в 2016 році та участі у вихованні дитини не приймав, не цікавився станом здоров"я дитини та її потребами, хоча періодично кошти на утримання сина передавав. Опікунська рада при виконавчому комітеті Смизької селищної ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] протягом останніх п"яти років, що передували пред`явленню позову, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування Дубенської райдержадміністрації №2207/02-13/21 від 05.07.2021 вбачається, що третя особа вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до довідки директора Смизького закладу дошкільної освіти Смизької селищної ради №5 від 26.01.2021 малолітній [PERSON] відвідує старшу группу Смизького ЗДО. З батьком [PERSON] адміністрація та вихователі групи не знайомі і не спілкуються. Жодного разу батько не відвідував дошкільний заклад. Відповідно до довідки головного лікаря КНП «Смизький ЦПМСД» №19 від 02.02.2021 батько малолітнього [PERSON] з 2016 року і по даний час в Смизьку амбулаторію та ФАП с. Стара Миколаївка не з`являвся і будь-яким іншим способом здоров`ям дитини не цікавився. У відповідності до ч.ч.2, 3 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною1 статті 164 СК України визначено підстави позбавлення судом батьківських прав матері чи батька дитини, а саме: якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 своєї постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз вищевказаних норм законів дає підстави вважати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. В судовому засіданні встановлено, що протягом останніх п`яти років [PERSON] не телефонує та не намагається зустрітися зі своїм малолітнім сином, не зважаючи на те, що позивачка ні адреси, ні номеру телефону не змінювала. Після винесення Кременецьким районним судом Тернопільської області в червні 2020 року рішення про відмову в позові позивачці про позбавлення батьківських прав відповідача останій жодного разу не відвідав дитину, хоча жодних перешкод з боку позивачки у спілкуванні батька з сином немає. Відповідач не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини; не виявляє інтересу для забезпечення дитини необхідними речами матеріального світу; не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина; не створює умов для отримання ним необхідної освіти, що в сукупності доводить наявність у діях відповідача винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. З врахуванням зазначеного, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд зазначає, що за увесь період розгляду справи судом (з березня 2021 року і до моменту ухвалення рішення - 14.09.2021) відповідач не надав жодних доказів виконання своїх обов`язків щодо виховання сина. Не таких доказів і органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації. Висновок органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим і оцінюється в сукупності з іншими наявними у справі доказами. Саме в сукупності з показаннями допитаних безпосередньо в судовому засіданні свідків, письмовими доказами, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації про недоцільність доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд вважає, що саме в інтересах малолітнього [PERSON] слід позбавити відповідача батьківських прав, оскільки дитина вважає своїм батьком чоловіка позивачки [PERSON] , який турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, забезпечечує дитину необхідними речами, турбується про його фізичний та духовний розвиток. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПУ України.

Outcome: approved