Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На обґрунтування позову зазначила, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебуває з 14 березня 2009 року. Мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з квітня 2014 року. З того часу вони мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету. Відповідач у добровільному порядку не надає регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона бажає, щоб з нього стягувались аліменти на утримання сина у порядку, встановленому законом. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні обґрунтуванню позову, пояснивши також, що з 2013 року вона з [PERSON] почала розлучатися, протягом 2 років не ведуть спільного господарства. Апеляційним судом скасоване рішення місцевого суду про розірвання їх шлюбу, а зараз на розгляді Дніпровського районного суду знаходиться її позов про розірвання шлюбу. Спільно з відповідачем вони не проживають з квітня 2014 року. Син живе разом з нею та знаходиться на її утриманні. Її зарплата становить 2500 грн. на місяць, за рахунок якої вони живуть. Щомісяця вона сплачує 50 доларів США на погашення кредиту. Їй приходиться випрошувати у відповідача гроші на утримання сина, а він при цьому лається, ображає та принижує її. Після звернення нею до суду з цим позовом, відповідач почав зараховувати незначні суми коштів на її рахунок. Вона бажає, щоб аліменти на утримання сина стягувалися з відповідача примусово, згідно рішення суду. Раніше на депозитному рахунку, який відповідач відкривав на її ім'я, знаходилися належні йому 30000 грн., які були зняті з рахунку і які він забрав собі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення на позов та пояснив, що він забезпечував і забезпечує сина матеріально. Позивачка декількома разів зверталася до суду з по'зовом про розірвання шлюбу і в цих позовах зазначала різні дати, з яких вони начебто проживають окремо. Він добровільно, в складі батальйону "Донбас", приймав участь в АТО, а коли їхав туди залишав позивачці 30000 грн. Повернувся з АТО 1 вересня 2014 року і жив разом з позивачкою, а потім знову поїхав приймати участь в АТО. Він не має постійної роботи, але має доходи. Сину купляв одяг, продукти і все необхідне. В листопаді і грудні давав позивачці гроші готівкою, а в січні і лютому перераховував гроші на її рахунок, приблизно по 500 грн. в місяць. Просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 березня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с.5/. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с.6/. Згідно пояснень сторін, на теперішній час вони проживають окремо, а в провадженні Дніпровського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. Син проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою ТОВ "ІНФО-КОМ" (а.с.4) і це визнавав у суді відповідач. Наданими відповідачем суду товарними чеками підтверджується купівля дитячих роликів, куртки, дитячих штанів, зимового дитячого взуття в період з вересня по грудень 2014 року, а чеками "ПриватБанка" підтверджується зарахування на рахунок позивачки грошових коштів в період січня - лютого 2015 року. Позивачка стверджує, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надавав, а гроші у нього приходилося випрошувати, вислухуючи при цьому лайку і приниження. Перераховувати гроші на її рахунок відповідач почав тільки після звернення її до суду з цим позовом, щоб тим самим заперечувати проти позову. Вона бажає щоб аліменти на утримання сина стягувалися на підставі рішення суду. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами 1 і 2 ст. 181 СК України передбачено: 1. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Суд вважає, що сторони у справі не прийшли до домовленості про участь відповідача в утриманні їх сина і позивачка бажає, щоб він сплачував аліменти за рішенням суду. Відповідно ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей;непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 ч. 1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач повинен постійно і регулярно надавати матеріальну допомогу на утримання сина, а тому з нього необхідно стягувати аліменти в розмірі заявленому в позові.

Outcome: approved