Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач - перший заступник прокурора Миколаївської області 04.01.2017 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що прокуратурою області встановлено порушення вимог законодавства при прийнятті Березанською райдержадміністрацією (далі Березанська РДА) розпоряджень із земельних питань. Так, розпорядженням Березанської РДА №141 від 19.02.2010 року продано відповідачці [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] для комерційного використання під обслуговування торгівельно-розважального комплексу. На підставі вказаного розпорядження між райдержадміністрацією та [PERSON] 04.03.2010 року укладено Договір-купівлі продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], про що у реєстрі вчинено запис №246, після чого відповідачкою було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 01.07.2010 року на право власності на земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011048600091. Прокурор вважає, що розпорядження Березанської РДА №141 від 19.02.2010 року прийняте з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню з одночасним визнанням недійсним укладеного на його підставі договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, а також скасуванням виданого на його підставі державного акту на право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку з витребуванням на підставі ст.387 ЦК України земельної ділянки від [PERSON], яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Крім того, прокурор просить скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №879 про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (будинок) площею 16,2 кв. м. по [ADDRESS] відповідно до положень п.75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки вказаний об'єкт нерухомості на спірній земельній ділянці фактично не існує. В обґрунтування зазначених вимог прокурор посилався на те, що надана відповідачці [PERSON] земельна ділянка належала до земель державної власності (державного лісового фонду урочища "Коблево") квартал 37, виділи 1-6, які перебували у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ", а тому Березанською РДА надано земельну ділянку у власність відповідачці [PERSON] незаконно, без вилучення у землекористувача - ДП "Очаківське ЛМГ", поза волею належного власника - держави в особі Миколаївської ОДА і постійного землекористувача, до повноважень якої ч.6 ст.149 ЗК України віднесено вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених ч.5, 9 цієї статті; спірна земельна ділянка надана відповідачці [PERSON] без погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення органом лісового господарства та органом охорони навколишнього природного середовища, усупереч встановленому мораторію на вилучення земель держлісфонду; спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому на ній відповідно до містобудівної документації та державних будівельних норм і правил заборонено індивідуальне будівництво, та відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84, глави 12 ЗК України спірна земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей; при передачі земельної ділянки у приватну власність порушено також обмеження будівництва у межах прибережної захисної смуги, встановлені ст.90 Водного кодексу України та ст.62 ЗК України, та встановлену ч.4 ст.84 ЗК України заборону на передачу у приватну власність земель державної власності лісогосподарського призначення. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники позивачів: Державного агентства лісових ресурсів України, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП "Очаківське лісомисливське господарство"; представник відповідача - Березанської районної державної адміністрації та відповідачка [PERSON] в судові засідання не з'явилися та не повідомили про причину своєї неявки, хоча повідомлялися судом про час та місце розгляду справи. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його безпідставним. В обґрунтування заперечень посилався на неправомірність звернення прокурора з даним позовом, на відсутність порушень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження, відсутність прав у позивачів на користування спірною земельної ділянкою та пропуск прокурором строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Просив суд застосувати до правовідносин у даній справі строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №141 від 19.02.2010 року «Про розстрочення платежу за придбання земельної ділянки», продано громадянці [PERSON], земельну ділянку площею 0,2 га для комерційного використання для обслуговування торгівельно-розважального комплексу, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). На підставі вказаного розпорядження між райдержадміністрацією та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], про що у реєстрі вчинено запис №246 (а.с.16-18), після чого відповідачкою було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 01.07.2010 року на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011048600091 (а.с.19). Згідно матеріалів інвентарної справи №7500 (а.с.40-41) на придбаній відповідачкою земельній ділянці на момент укладення договору купівлі-продажу від 04.03.2010 року знаходилася нежитлова будівля (будинок), зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №879, належна відповідачці на підставі Рішення суду від 07.07.2009 року, про що свідчить копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23141034 (а.с.41). Приймаючи рішення у даній справі, відповідно до встановлених обставин справи, суд керується наступними нормами закону. Приписами частини 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 статті 3 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У даній справі прокурор у своїй позовній заяві зазначав про порушення прав позивачів - ДП «Очаківське лісомисливське господарство» як землекористувача спірної земельної ділянки, Державного агентства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває ДП «Очаківське лісомисливське господарство», та Миколаївське обласне управління лісового та мисливського господарства. Обґрунтовуючи позов, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка входила до складу земель державного лісового фонду урочище «Коблево» Березанського району, квартал 37, які перебували у постійному користуванні ДП Очаківське лісомисливське господарство, згода на її вилучення у даного землекористувача не надавалась. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (чч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Даний висновок викладений в абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі". Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.2 ст.60 ЦПК). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3 ст.60 ЦПК). Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що прокурором належними та переконливими доказами не доведено, що на час виникнення спірних правовідносин, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,25 га, входила до складу земель державного лісового фонду урочище «Коблево» Березанського району, квартал 37, які перебували у постійному користуванні ДП Очаківське лісомисливське господарство. Так, на підтвердження вищевказаних обставин прокурором надані листи ДП «Очаківське лісомисливське господарство» від 17.08.2016р. і 14.09.2016р. (а.с. 22, 23), а також лист ВО «Укрдержліспроект» від 10.08.2016р., додатком до якого є фрагменти накладки картографічної бази даних кварталу 37 Березанського лісництва ДП Очаківське лісомисливське господарство» на ортофотоплан публічної кадастрової карти України (а.с. 20-21), з яких вбачається, що надана відповідачці [PERSON] у власність земельна ділянка, розташована у ур. "Коблеве" Березанського району Миколаївської області в кварталі 37 і станом на 01.01.2013 року входила до земель державного лісового фонду Березанського лісництва ДП "Очаківське ЛМГ", заяву про відмову від права постійного користування зазначеною земельною ділянкою та згоду на її вилучення ДП "Очаківське ЛМГ" не надавало. У 2013 році вказану земельну ділянку було виключено із складу лісового фонду під час польових лісовпорядних робіт відповідно до рішень місцевих органів влади та даних відділу Держеокадастру Березанського району. Разом з тим, як встановлено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 01.06.2017 року, яке набрало законної сили 01.06.2017 року, на території розміщення земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] за даними лісовпорядкування станом на 2010 рік були наявні 2 землекористувачі - ДП Очаківське лісомисливське господарство» та пансіонат «Чорноморець». З листа Відділу у Березанському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 99-14.08-99.9-448/2-17 від 17.03.2017 р. (а.с.165-166) вбачається, що згідно Проекту відведення земельних ділянок Чорноморському суднобудівному заводу (далі Завод) під будівництво бази відпочинку на 1340 місць в зоні відпочинку «Коблево» із землекористування Миколаївського лісгоспзагу у Березанському районі Миколаївської області 1988 року, Заводу відведено у постійне користування земельні ділянки в кварталі № 38 та кварталі № 37 загальною площею 16 га. Вказаний Проект погоджений відповідними установами, у тому числі дирекцією Миколаївського лісгоспзагу (акт технічного обстеження лісової площі від 23.12.1987 р.), Миколаївським обласним управлінням лісного господарства та лісозаготівель (висновок від 25.12.1987 № 1824), та був затверджений розпорядженням Ради Міністрів УРСР № 142-р від 28.03.1988 р. При перенесенні проекта відведення земель у натуру був присутній директор Миколаївського лісгоспзагу та ніяких заперечень від присутніх не надійшло. За наслідками цього був складений відповідний акт від 31.05.1988 р. На підставі вказаного проекту видано Державний акт на право користування землею [NUMBER] 1988 року, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право користування землею за № 61. Згідно цього акту право користування землями належало Чорноморському суднобудівному заводу. Надалі, у 1994 р. встановлено межі по фактичному користуванню бази відпочинку «Чорноморець» та складено технічний звіт. Як зазначено у даному листі Березанського відділу ГУ Держгеокадастру, земельна ділянка з кадастровим номером № [NUMBER] знаходилась у складі земельної ділянки, що була відведена Чорноморському суднобудівному заводу. У 2004 році на підставі клопотання ДП «Чорноморський суднобудівний завод» від 26.07.2004 р. розпорядженням Березанської райдержадміністрації від 06.08.2004р. за № 748 було припинено право постійного користування земельною ділянкою ДП «Чорноморський суднобудівний завод» площею 2,5 га. забудованих земель, в тому числі: землі кемпінгів, будинків відпочинку в зв'язку з добровільною відмовою. Пунктом 2 цього розпорядження відповідні земельні ділянки переведено до земель державної власності (земель запасу). Земельні ділянки ([NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]) знаходяться у межах земельної ділянки, щодо якої прийнято розпорядження Березанської райдержадміністрації від 06.08.2004р. за № 748, що підтверджується Проектом відведення земельних ділянок Чорноморському суднобудівному заводу під будівництво бази відпочинку на 1340 місць в зоні відпочинку «Коблево» із землекористування Миколаївського лісгопзагу у Березанському районі Миколаївської області 1988 року; Державним актом на право користування землею [NUMBER] від 1988 року, виданим Чорноморському суднобудівному заводу; розпорядженням Березанської райдержадміністрації від 06.08.2004 р. за № 748 та планом-схемою земельної ділянки, яка відчужується; викопіюванням із матеріалів інвентаризації земель Чорноморського узбережжя зони відпочинку «Коблеве» земельних ділянок площею 7,17 га. земель державної власності (запасу), які передбачені до відведення ДАХК «Чорноморський суднобудівний завод» в дострокову оренду терміном на 49 років для рекреаційного призначення під обслуговування існуючого пансіонату «Чорноморець» (за межами населеного пункту) в межах Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області, яка міститься у складі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками ДАХК «Чорноморський суднобудівний завод», які надаються в довгострокову оренду терміном на 49 років для рекреаційного призначення під обслуговування існуючого пансіонату «Чорноморець» в зоні відпочинку «Коблеве» (проект Курортний, 39) в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області; проектів щодо відведення земельних ділянок громадянам України [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в довгострокову оренду на 49 років для комерційного використання під розміщення торгівельно-розважального комплексу із земель запасу (забудовані землі в тому числі кемпінгів, будинків відпочинку) в зоні відпочинку «Коблеве» в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївсьої області (2004). Пізніше, у 2004 році, вказані земельні ділянки із земель запасу були надані у оренду громадянам України [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а у 2009 -2010 рр. вони були продані [PERSON] ([NUMBER]) та [PERSON] ([NUMBER], [NUMBER]) (а.с.165-166) . Вказані обставини встановлені апеляційним судом на підставі оригіналів вищевказаних документів, досліджених в судовому засіданні. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вищевикладені обставини також підтверджуються поясненнями свідка [PERSON], яка пояснила, що на той час була керівником групи спеціалістів відділу відводу земель Миколаївського філіалу інституту «Укрземпроект». Вона у 1988 році готувала Проект відводу земельних ділянок Чорноморському суднобудівному заводу під будівництво бази відпочинку в зоні відпочинку «Коблево» із землекористування Миколаївського лісгоспзагу в Березанському районі і нею на підставі графічних матеріалів було встановлено, що спірна земельна ділянка входить до складу земельної ділянки площею 2,5 га, належної ДП «Чорноморський суднобудівний завод». Це було дуже давно, але вона підняла документи і все згадала. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що на момент прийняття оспорюваного розпорядження Березанською РДА спірна земельна ділянка не перебувала в постійному користуванні ДП Очаківське лісомисливське господарство» і не належала до земель лісогосподарського призначення. Таким чином, оспорювані розпорядження Березанської РДА, договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки та виданий на його підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку не змінюють обсяг прав позивачів у сфері цивільних та інших матеріальних прав та не породжують для них цивільних обов'язків. Отже, відсутні порушення майнових прав позивачів, які підлягають захисту судом відповідно до статей 3 та 15 ЦПК України. Оскільки в обґрунтування позовних вимог прокурором не доведено порушення прав позивачів щодо спірного майна, суд дійшов висновку, що даний позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed