Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

09 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною завою до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення компенсації одноразової допомоги у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві. В обґрунтування позову зазначив, що знаходячись в трудових відносинах з шахтою "Степова" ДХК "Павлоградвугілля" (правонаступник ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") 10 лютого 1999 року з ним стався нещасний випадок, на підтвердження чого був складений Акт № 10 від 14 травня 1999 року за формою Н-1. Згідно висновку МСЕК від 21 червня 1999 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності - 45% і на підставі цього керівництвом ДВАТ шахти „Степова" ДХК Павлоградвугілля" наказом № 1852 від 28 липня 1999 року йому було призначено відшкодування шкоди: щомісячної, в сумі - 253,91 грн. та одноразової допомоги в сумі - 25 391 грн. 00 коп. Враховуючи, що одноразова допомога не була сплачена в місячний строк позивач просить стягнути з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на його користь компенсацію за несвоєчасну виплату в сумі 132388 гривень 67 копійок, допустивши негайне виконання рішення суду. Суму компенсації позивач нараховує за період часу з серпня 1999 року по лютий 2014 року включно, мотивуючи такі дії п.п.39 та 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації…., затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, ст.34 Закону України "Про оплату праці" та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, затвердженого постановою КМУ №1427 від 20.12.1997 року. В ході судового розгляду позивач та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та прохали суд їх задовольнити. Крім того позивач [PERSON] пояснив, що він на теперішній час взагалі не пам'ятає чи сплачували йому якісь кошти в рахунок одноразової допомоги чи ні. В судове засідання 30 березня 2015 року позивач та його представник не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення відповідно до яких згідно постанови КМУ від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а тому вважає, що одноразова допомога не входить до виключного переліку грошових доходів громадян з яких виплачується компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Згідно постанови КМУ №1427 від 20.12.1997 року, якою затверджено "Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати" ключовим моментом є те, що відповідно до п.2 цього Положення компенсації підлягає тільки нарахована працівникові заробітна плата, тобто компенсації підлягають виплати які не мають разового характеру. В даному випадку виплата одноразової допомоги є соціальною виплатою і має разовий характер, а тому застосування норм Постанови КМУ №1427 від 20.12.2001 року та постанови КМУ №159 від 21.02.2001 року суперечить вимогам законодавства. Крім того представник відповідача вважає, що позивачем порушено норми ст.233 КЗпП України, а саме трьохмісячний строк позовної давності, який випливають з трудових відносин та загальний трирічний строк позовної давності, оскільки правовідносини виникли в вересні 1998 року, а звернувся до суду з позовом [PERSON] в квітні 2014 року. Прохав суд в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення компенсації відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні факти. Відповідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається з пояснень представника відповідача та матеріалів справи, [PERSON] при виконанні трудових обов'язків на шахті "Степовій" ДХК "Павлоградвугілля" (правонаступник ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") 10 лютого 1999 року отримав виробничу травму, на підтвердження чого було складено акт №10 про нещасний випадок від 14 травня 1999 року. Висновком МСЕК від 21 червня 1999 року позивачу було встановлено 45% стійкої втрати професійної працездатності, у зв'язку з чим наказом по шахті "Степовій" №1852 від 28 липня 1999 року йому було нараховано одноразову допомогу у розмірі 25391 гривня. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2003 року з відповідача стягнуто на користь [PERSON] одноразову допомогу у зв'язку зі стійкою втратою працездатності в сумі 1871 гривня 00 копійок, та зазначено, що грошові кошти в сумі 6600 гривень були добровільно сплачені підприємством до постановлення рішення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В ході судового розгляду сторонами по справі не були надані належні докази фактичної сплати [PERSON] суми одноразової допомоги, так відповідно до акту про виділення до знищення документальних матеріалів шахти "Степова" ДХК "Павлоградвугілля" від 20 січня 2003 року, надані представником відповідача, первинні документи, які могли б підтвердити дату перерахування (виплати) позивачу одноразової допомоги знищені за закінченням терміну зберігання; також знищені ПАТ АК "Промінвестбенк" виписки з особового рахунку [PERSON], який був клієнтом даного банку в період сплати йому сум одноразової допомоги ( лист Промінвестбанку №24-9-7/1285; крім того були знищені матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до шахти "Степова" про стягнення одноразової допомоги ( у зв'язку з закінченням строку зберігання). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку необхідно вважати датою сплати [PERSON] суми одноразової дороги у зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності 21 липня 2003 року (дату постановлення рішення про стягнення суми одноразової допомоги), а 18791 гривень - сумою одноразової допомоги, яка не була сплачена вчасно. Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема ст. ст. 4, 11 Закону України "Про охорону праці", передбачено повне відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що включає й повне відшкодування працівнику одноразової допомоги. Згідно із п. 4 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків", які були спеціальним нормативним актом, ще регулював питання відшкодування шкоди потерпілим на виробництві до 01 квітня 2001 року (часу введення в дію Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності), відшкодування шкоди складається, зокрема, з виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено обов'язок: перегляду (перерахунку) розміру відшкодування шкоди в разі зміни вартості життя порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 43 Правил, якщо потерпілому з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і піднята: коригуванню у зв'язку із зростання цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст. 34 Закону України "Про оплату праці". Таким чином, вказана норма передбачає відповідальність власника не тільки за несвоєчасну виплату сум відшкодування шкоди, а й за несвоєчасне визначення цих сум. Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Такий порядок з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п. 43 Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України "Про оплату праці" і Положенням. З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 01 січня 2001 року. При цьому, п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівника втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період. Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди, в тому числі і одноразової допомоги, за період з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, яке не передбачало виключень відносно компенсації одноразової допомоги, а з 01 січня 2001 року - на підставі Порядку від 21 лютого 2001 року №159. При цьому, зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку. Зазначені вище Положення та Порядок застосовуються до спірних правовідносин, дія яких поширюється на своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди. Оскільки позивач отримав травму 10 лютого 1999 року, первинно оглянутий на МСЕК 21 червня 1999 року, одноразова допомога йому була визначена 28 липня 1999 року, та в повному обсязі стягнута рішенням Першотравенського міського суду від 21 липня 2003 року, суд вважає, що позивач має право на компенсацію одноразової допомоги в сумі 9865,28 гривень, з розрахунку: 18791 х 0,525, де 18791 гривень - сума одноразової допомоги, яка підлягає коригуванню; 0,525 -коефіцієнт приросту споживчих цін ( К = (165,6 : 108,6)-1 = 0,525, де 165,6 - індекс споживчих цін за червень 2003 року; 108,6 - індекс споживчих цін за серпень 1999 року). При цьому, суд вважає,що позивачем не пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав виходячи з наступного: Так,відповідно до ст.9 ЦК України 2003 року положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин,якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно з п.3 ст.268 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Згідно п.16 Прикінцевих та перехідних положень правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. На момент травмування позивача, його огляду на МСЕК, призначення одноразової допомоги спірні правовідносини були врегульовані ст.ст.440,456 ЦК України 1963 року, ст.237-1 КЗпП України, Законом України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, затверджених Кабінетом Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 з послідуючими змінами та доповненнями, які не містили норми, відповідно до якої позовна давність не поширювалася на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно до ст.71 ЦК в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних відносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст.76 ЦК України в редакції 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня,коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Суд вважає, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на нарахування та виплату компенсації одноразової допомоги в липні 2003 року, тобто після постановлення Першотравенським міським судом рішення про стягнення на його користь з відповідача суми одноразової допомоги без її компенсації, а тому право на позов у [PERSON] виникло з липня 2003 року, тоді ж почався і перебіг строку позовної давності. Оскільки на момент введення в дію ЦК України 2003 року з 01 січня 2004 року, який не передбачає строків позовної давності по справах такої категорії, у позивача трьохрічний строк позовної давності по спору не сплив, тому, суд вважає, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права. Відповідно ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 і 3 частини першої цієї статті. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь позивача 9865,28 гривень в рахунок компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed