Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У травні 2018 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся до суду з позовом, яким після уточнення позовних вимог просив зняти арешти з квартири реєстраційний номер 1540741435101, адреса місцезнаходження: [ADDRESS] , яка належить Акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний банк», накладені: 23.02.2011 Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ (Шлянін О.В.) на підставі постанови серія та номер: АЕ 246114 виданої 23.02.2011, запис про обтяження № 26081147 про накладення арешту на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 10867073, Тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про накладення арешту, АЕ246114, видана 23.02.2011 року, Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, особа майно якої обтяжується - [PERSON] , об`єкт обтяження - квартира [ADDRESS] ; стягнути понесені судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 23). Представником Фортечного відділу ДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області 14 серпня 2018 року на виконання ухвали від 25.05.2018 року направлено до суду копії наявних матеріалів щодо боржника [PERSON] (а.с. 36-63). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року, за клопотанням сторони позивача замінено по справі первісного відповідача належними- ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", [PERSON] "янович та залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів- Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 139-140). В судове засідання представник позивача, через канцелярію суду, подав заяву про розгляду справи у його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористались. Третя особа- Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, його представник в судове засідання також направила клопотання про розгляд справи у їх відсутності, рішення по справі залишила на розсуд суду. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом( ст. 81 ЦПК України). Судом з"ясовано, що 03.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 6082910 від 03.03.2008 року, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 51150,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та строки, визначених договором (а.с. 157-160). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад.» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Окрім того, у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між банком та позичальником був укладений Іпотечний договір № 6181037, який 03.03.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., реєстровий номер 300/6, згідно з яким Іпотекодавець передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за номером [ADDRESS] , загальною площею 61,92 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м. (а.с. 161-164). Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору зареєстровано 03.03.2008 року за номером 6711146 (а.с. 166). У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором позивач скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 12, 33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», та 04.04.2018 року на підставі Іпотечного договору № 6181037 від 03.03.2008 року набуто право власності на Предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 61,92 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК"(правонаступник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк») є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №170710321 від 18.06.2019 року (а.с. 165). Однак, як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №170710321 від 18.06.2019 року, 23.02.2011 Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ (Шлянін О.В.) на підставі постанови серія та номер: АЕ 246114 виданої 23.02.2011, запис про обтяження № 26081147 про накладення арешту на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 10867073, Тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про накладення арешту, АЕ246114, видана 23.02.2011 року, Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, особа майно якої обтяжується - [PERSON] , об`єкт обтяження - квартира [ADDRESS] було накладено арешт на нерухоме майно позивача на підставі виконавчого провадження (а.с. 165-зворотня сторона, 166). Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. ст. 321 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень частин першої та другої ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Частиною четвертою ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підставі для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Враховуючи вищенаведене, наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна порушує право власності позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача- 1 762,00 грн. внесеного судового збору ( а.с. 1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved