Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

12.12.2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просять визнати за ними право власності на земельні ділянки, посилаючись на слідуючі обставини. 09 січня 2015 року в селі Базарянка Татарбунарського району Одеської області померла мати позивачів [PERSON]. Після її смерті залишились земельні ділянки: - площею 1,00 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №096150, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 18 серпня 2004 року на імя [PERSON]; - площею 1,00 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №075031, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 21.02.2003 року на імя [PERSON]; - площею 0,60 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №455421, виданого Дивізійською сільською радою народних депутатів 17.04.2001 року на імя [PERSON], яку [PERSON] прийняла в спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №2626 після смерті [PERSON], який помер 27.11.2006 року; - площею 1,35 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №096151, виданого 18.08.2004 року на імя [PERSON], на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 09.03.2004 року за №111/А-2004, яку [PERSON] прийняла в спадщину згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №2623 після смерті [PERSON], який помер 27.11.2006 року. Вищезазначені земельні ділянки позивачі мають право успадкувати в порядку першої черги за законом. Своєчасно звернувшись до Саратської районної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця [PERSON], про що була заведена спадкова справа №395/2015, позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, у звязку з тим, що вони не надали в нотаріальну контору правовстановлюючих документів, а саме оригіналів Державних актів на вищезазначені земельні ділянки, які були втрачені спадкодавцем за життя. Про втрату Державного акту серії Р1 №455421 на ім'я [PERSON], Державного акту серії ОД №096151 на імя [PERSON], Державного акту серії ОД №096150 на імя [PERSON], Державного акту серії ІІІ-ОД №075031 на імя [PERSON] були опубліковані об'яви в газеті Татарбунарський вісник. За таких обставин, посилаючись на письмові докази, позивачі вимушені звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за ними, як спадкоємцями першої черги по закону, права власності на спадкові земельні ділянки, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину по закону вони позбавлені можливості, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно, які необхідно надати нотаріусу для прийняття спадку, втрачено, а дублікати вказаних документів отримати після смерті спадкодавця неможливо. Заявники та їх представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явлись, направивши до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.115). Представник Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.34). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] позбавлена можливості вступити у спадок в установленому законом порядку, як спадкоємці першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 09.01.2015 року, через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки. Спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадку після смерті [PERSON], про що свідчать їх заяви, наявні в матеріалах спадкової справи. Вказане підтверджується: - копією повторного свідоцтва про народження серії І-ЖД №459406 від 18.11.2015 року (а.с.5), з якого слідує, що батьками позивачки [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; - витягом з Державно реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища серії АМЕ 546386 від 18.11.2015 року (а.с.6), згідно якого, позивачка [PERSON] у 1982 році уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу позиваці присвоєно прізвище «Варналі»; - копією повторного свідоцтва про народження серії І-ЖД №473444 від 23.06.2016 року (а.с.9), з якого слідує, що батьками позивачки [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; - копією свідоцтва про одруження серії І-ЖД №254681 від 11.01.1976 року (а.с.8), згідно якого, позивачка [PERSON] у 1976 році уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище «Шелкоплясова»; - копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.11.2015 року (а.с.10) з якого слідує, що [PERSON], 15.01.1959 року було визначено додатковий строк тривалістю 6 (шість) місяців, для подання нею заяви про прийняття за заповітом спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], померлої 09.01.2015 року; - копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №437055 від 18.11.2015 року (а.с.12), із якого слідує, що [PERSON] померла 09 січня 2015 року в с. Базарянка Татарбунарського району Одеської області; - копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД за № 096150 від 18.08.2000 року (а.с.13), відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,00 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення особистого селянського господарства; - копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №075031 від 21.02.2003 року(а.с.14), відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,00 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення особистого селянського господарства; - копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМІ №583779 , зареєстрованого в реєстрі за №2620 від 24.07.2009 року (а.с.15), із якого слідує, що [PERSON] є спадкоємцем земельної ділянки, площею 0,60 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №455421 виданого 17.04.2001 року; - копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №4555421 від 17.04.2001 року (а.с.16), відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,60 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення особистого підсобного господарства; - копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМІ №583780 , зареєстрованого в реєстрі за №2623 від 24.07.2009 року (а.с.17), із якого слідує, що [PERSON] є спадкоємцем земельної ділянки, площею 1,35 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №096151 виданого 18.08.2004 року; - витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № В-1043/0-355/6-16 від 18.11.2016 року (а.с.18), із якої вбачається, що вартість земельної ділянки площею 0,5971 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії Р1 №455421 від 17.04.2001, складає 22298 грн. 92 коп; - витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № В-1042/0-356/6-16 від 18.11.2016 року (а.с.19), із якої вбачається, що вартість земельної ділянки площею 1,0000 га, що належить [PERSON], складає 37345 грн. 37 коп; - витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № В-1045/0-353/6-16 від 18.11.2016 року (а.с.20), із якої вбачається, що вартість земельної ділянки площею 1,3500 га, що належить [PERSON], складає 50416 грн. 24 коп; - витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № В-1044/0-354/6-16 від 18.11.2016 року (а.с.21), із якої вбачається, що вартість земельної ділянки площею 1,0001 га, що належить [PERSON], складає 37349 грн. 10 коп; - листом нотаріуса від 08.11.2016 року №395/2015 ( а.с.22 ), яким позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону з причини відсутності (ненадання) оригіналу правовстановлюючих документів на успадковане майно земельні ділянки; - обявою, опублікованою в газеті Татарбунарський вісник за №42 від 31.10.2015 року (а.с.23), згідно якої: в графі втрачені значиться вважати недійсним: Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №455421, виданий Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 17 квітня 2001 року; Державний акт на право приватної власності на землю серії ОД № 096151 виданий Татарбунарською районною державною адміністрацією 18 серпня 2004 року; Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №075031 виданий Татарбунарською районною державною адміністрацією 21.02.2003 року. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 19.01.2017 року (а.с.41) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 09.01.2015 року, державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 58379853, зареєстрована у нотаріуса за №395/2015 від 17.12.2015 року на підставі заяви позивачів [PERSON] від 17.11.2015 року(а.с.44), поданої після визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини згідно рішення Татарбунарського районного суду від 02.11.2015 року (а.с.51-53) та заяви [PERSON] від 13.06.2016 року про прийняття спадщини (а.с.77). У спадковому реєстрі наявний заповіт за номером 49402606 чинний на теперішній час, зареєстрований у нотаріуса за №208 від 25.05.2010 року та витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.12.2015 року, згідно якого зареєстрована спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 58379853. Відповідно до заповіту від 25.05.2010 року, зареєстрованого в реєстрі №208 (а.с.105), [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями по заповіту в рівних долях на все майно, яке належало [PERSON] на день її смерті, однак вони не встапили у спадок в установлений законом строк та надали нотаріусам заяви про відмову від прийняття спадщини від 26.08.2016 року та 13.06.2016 року (а.с.107,108) . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частино першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві". Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті їх матері [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вони не мають можливості через відсутність оригіналів Державних актів на спадкові земельні ділянки, які втрачені за життя спадкодавцем, про що поміщена об'ява у пресі (а.с.23). Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивачами в позасудовому порядку, а тому обраний ними спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, при відсутності заперечень відповідача (а.с.34), враховуючи, що спадкові земельні ділянки дійсно належали спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності, про що свідчать: копії Державних актів (а.с.13,14,16), копій свідоцтв про право на спадщину за законом(а.с.15,17), згідно яких спадкодавець [PERSON] є спадкоємцем земельних ділянок площею 0,60 га та 1,35 га, належних її чоловіку [PERSON] на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії Р1 №421455 та серії ОД №096151, позивачі не відмовились від спадку в установлений законом строк, а, навпаки, фактично прийняли спадщину, подавши до нотаріуса заяви (а.с.44,77), суд вважає, що за [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями першої черги за законом, повинно бути визнано право спільної часткової власності по 1/2 ідеальної частки земельних ділянок: - площею 1,00 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №096150, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 18 серпня 2004 року на імя [PERSON]; - площею 1,00 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №075031, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 21.02.2003 року на імя [PERSON]; - площею 0,60 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №455421, виданого Дивізійською сільською радою народних депутатів 17.04.2001 року на імя [PERSON], яку [PERSON] прийняла в спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №2626 після смерті [PERSON], який помер 27.11.2006 року; - площею 1,35 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №096151, виданого 18.08.2004 року на імя [PERSON], на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 09.03.2004 року за №111/А-2004, яку [PERSON] прийняла в спадщину згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №2623 після смерті [PERSON], який помер 27.11.2006 року.

Outcome: approved