Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що з 22.11.2005 року він являється споживачем фінансових послуг ПАТ КБ "ПриватБанк". Працівники відповідача скориставшись його персональними даними оформили на його ім"я дві кредитні картки, одна з яких за № 4627085038776541. Вказану кредитну картку він не отримував, однак починаючи з 14.09.2007 року на його адресу почали надходити претензійні листи з вимогою погашення заборгованості по кредиту перед ПАТ "КБ "ПриватБанк" по вказаній кредитній картці. Він неодноразово звертався до ПАТ КБ "Приватбанку" з заявами про те, що кредитною карткою № 4627085038776541 не користувався та ніяких коштів не отримував. На свої звернення отримував лише формальні відписки. 30.12.2013 року з його картки № 5168757243100130 на погашення неіснуючої заборгованості були безпідставно списані кошти в сумі 1136 гривень. 09.01.2014 року він, в черговий раз, звернувся на адресу директора Ж итомирського РУ ПАТ "КБ "ПриватБанк" з вимогою повернути вказану суму коштів та припинити безпідставне переслідування з приводу не існуючого боргу. Підтвердженням його непричетності до використання кредитної картки № 4627085038776541 є кримінальна справа за фактом вчинення злочину працівником ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON]. Порушення з боку відповідача моральних, етичних та законодавчих норм по відношенню до нього призвело до різкого зниження реалізації його можливостей і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, поставило під загрозу можливість здійснення трудової діяльності, реалізації професійних здібностей та спричинило низку інших негативних наслідків морального характеру, у зв"язку з чим він поніс значні матеріальні та моральні збитки. Як наслідок моральна шкода заподіяна йому в результаті протиправних дій відповідача полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він та члени його родини зазнали. Розмір моральної шкоди оцінений ним в сумі 1000000 гривень, який визначений з врахуванням характеру та обсягу фізичних, душевних та психічних страждань, втрат немайнового характеру, їх тривалості і можливості відновлення попереднього стану. Просив стягнути з відповідача кошти в сумі 1136 гривень, які безпідставно були списані з його карткового рахунку та моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень. 30.06.2015 року позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог в якій зазначив, що 26.10.2014 року Коростенським міськрайонним судом ухвалено рішення за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" яким стягнуто з нього на користь банку 10024 гривні 57 копійок заборгованості за кредитним договором та 243 гривні 60 копійок судових витрат, тому з врахуванням первісних вимог просив також стягнути з відповідача на його користь 10268 гривень 17 копійок. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала і просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив, що лише 24.03.2015 року після проведення службового розслідування по факту несанкціонованого використання картки [PERSON] стало відомо про те, що кредитна картка № 4627085038776541 була оформлена [PERSON] без відома позивача. Після розгляду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] їм надійшла лише виписка з вироку суду, тому на даний час банк звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заподіяної шкоди за кредитним договором, укладеним від імені [PERSON]. Вказав, що списання коштів з рахунку [PERSON] мало місце 30.12.2013 року, а повернення вказаної суми на рахунок позивача було проведено 27.03.2015 року. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач є клієнтом ПАТ КБ "ПриватБанк". 22.11.2005 року на ім"я позивача було видано кредитну картку № 4627085038776541 на підставі кредитного договору №б/н про надання кредитного ліміту у розмірі 3000 гривень. Рішенням суду від 26.11.2014 року з позивача стягнуто на користь відповідача борг за кредитним договором № б/н від 22.11.2005 року в сумі 10024 гривні \~57 копійок та 243 гривні 60 копійок понесених судових витрат. На час розгляду справи дане рішення не скасовано, отже є чинним. З дослідженої в судовому засіданні кримінальної справи №1-159/08 по обвинуваченню [PERSON] слідує, що остання заволоділа кредитною карткою №4627085038776541 на ім"я [PERSON] з метою зняття та привласнення кредитних коштів в сумі 3000 гривень. Вироком Коростенського міськрайонного суду від 25.06.2008 року [PERSON] визнана винною та засуджена за ст.ст. 366 ч.1, 191 ч.3, 70 ч.1, 79, 76 КК України до п"яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки. З постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі слідує, що відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, цей вирок обовязковий для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже неправомірність дій посадової особи ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] стосовно заволодіння кредитною карткою № 4627085038776541 на ім"я [PERSON] не потребує доказування. З виписки руху коштів слідує, що з рахунку [PERSON] 30.12.2013 року в рахунок погашення заборгованості по кредиту було списано 1136 гривень. З приводу списання вказаних коштів позивач звертався до ПАТ КБ "ПриватБанк" з вимогою їх повернення, що стверджується копіями заяви позивача та листом відповіддю відповідача. Вказані кошти було повернуто на рахунок позивача лише 27.03.2015 року. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Посилання представника відповідача на той факт, що до 24.03.2015 року їм не було відомо про те, що кредитні кошти за кредитною карткою № 4627085038776541 були отримані шахрайським шляхом [PERSON] не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами кримінальної справи №1-159/08. Так, з протоколу судового засідання слідує, що представник ПАТ КБ "Приватбанк", як цивільний позивач, приймав участь у розгляді кримінальної справи, тому обставини справи та формулювання обвинувачення йому було відомо, оскільки в стадії судового розгляду було подано цивільний позов. Вирок відносно [PERSON] був постановлений 25.06.2008 року, тобто до списання коштів з рахунку позивача, а отже такі дії були неправомірними та не випливали з договірних правовідносин. 22.01.2013 року, тобто до списання коштів з рахунку позивача, відповідач отримав від позивача заяву зі змісту якої слідує, що від працівників банку йому відомо про те, що кошти з кредитної картки № 4627085038776541 отримала [PERSON]. Даний факт залишився без належної перевірки та реагування відповідних працівників банківської установи, що також свідчить про неправомірність дій відповідача по списанню коштів з рахунку позивача 30.12.2013 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обовязків. З п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року слідує, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов"язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Враховуючи характер неправомірних дій, їх тривалість та обсяг душевних страждань, які зазнав позивач внаслідок неможливості використання належних йому коштів на власний розсуд суд оцінює заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, що є достатнім, розумним та справедливим для відшкодування заподіяного виду шкоди. Посилання сторони позивача на те, що неправомірні дії ПАТ КБ "ПриватБанк" призвели до смерті матері позивача та тривалої хвороби його дружини, що також вплинуло на визначення ним розміру моральної шкоди, є голослівними та не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи те, що кошти в сумі 1136 гривень було повернуто на рахунок позивача 27.03.2015 року, що стверджується поясненнями сторін та матеріалами справи, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь 10268 гривень 17 копійок, які було стягнуто з нього на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" рішенням суду від 26.11.2014 року, то дані вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні документи про виплату вказаної суми позивачем на користь відповідача. З пояснень сторін в судовому засіданні слідує, що виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду до виконання не пред"являвся. Зі змісту ст.22 ЦК України слідує, що шкодою є збитки та інші витрати матеріального чи нематеріального характеру, яких особа зазнала через порушення її права. Враховуючи те, що за рішенням суду від 26.11.2014 року стягнень з позивача не проводилось, тому на час розгляду даної справи він не поніс жодних збитків, отже вимоги в цій частині є безпідставними. З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial