Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

11.01.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Надвірнянської РДА, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України на постійне місце проживання у супроводі матері без згоди та супроводу батька. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.07.2020 року залучено по даній справі Делятинську селищну раду ОТГ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який 25.12.2013 року розірвано в судовому порядку. За час їхнього спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2011 року було вирішено стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання їхнього неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згодом рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2017 року змінено розмір аліментів з 550 грн. на 1000 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] , до досягнення ним повноліття. На даний час заборгованості по аліментах не має. Зазначає, що батько дитини після розлучення проживає окремо та жодного з покладених на нього обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, трудової, або будь-якої участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення. 20.08.2019 року вона зареєструвала шлюб із громадянином Італії [PERSON] . Вона має право проживати у житлі чоловіка, яке знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою, згідно якої вона зареєстрована у вказаному житлі. Після закінчення сином 4 класу із 01.09.2019 року вона має намір виїхати на постійне місце проживання в республіку Італія до свого чоловіка та забрати із собою сина [PERSON] , де він буде проживати та навчатися. Однак, у зв`язку з тим, що вони з відповідачем проживають окремо, жодних його контактів в неї не має, вона не має змоги отримати від нього дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України на постійне місце проживання в республіку Італія для спільного проживання з матір`ю. Вказує, що в республіці Італія вона має постійне місце проживання, що дає їй дозвіл на роботу. Її чоловік працює, що стверджується витягом з оплат праці. А тому вважає, що її син [PERSON] повністю фінансово забезпечений, йому створені умови для нормального розвитку та проживання і перебування у доброму психічному та фізичному стані. Просить суд, ухвати рішення, яким визнати місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Заріччя, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] з нею за місцем її проживання: [ADDRESS] . Надати дозвіл на виїзд за межі України до республіки Італії неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Заріччя, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , у її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] на час її проживання в республіці Італія. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Капака В.М. поступило клопотання, в якому просить розгляд справи проводити в його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного рішення суду. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Представники третій осіб: служби у справах дітей Надвірнянської РДА та Делятинська селищна рада ОТГ в судове засідання не заявилися з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який 25.12.2013 року розірвано в судовому порядку. Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 25.12.2013 року неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю ( а.с.6). У шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] , батьками якого у свідоцтві про народження записані сторони по справі і що підтверджується копією свідоцтва про його народження ( а.с.9). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2017 року змінено розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та присуджено стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття ( а.с.7-8). Як встановлено в судовому засідання неповнолітній син сторін по справі [PERSON] на даний час навчається Зарічанському ліцею ім. В. Яворського Делятинської селищної ради ОТГ, що стверджується довідкою № 89/02-12 від 10.12.2019 року та проживає разом з матір`ю, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, складеного депутатом Делятинської селищної ради ОТГ та довідки про склад сім`ї №3104 від 10.12.2019 року. Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не бере. Дитина проживає разом з матір`ю у будинку її батьків, що за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦПК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" зазначив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки той з батьків дитини у разі визначення місця проживання дитини з другим із батьків не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Судом встановлено що мати дитини бажає щоб неповнолітній син проживав разом з нею, відповідно до рішення суду, так як і на даний час проживає. З`ясованотакож, що 20.08.2019 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином республіки Італія [PERSON] , що підтверджується копією витягу та має право проживати у житлі чоловіка, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с.13-16). Згідно витягів з оплат праці середньомісячний дохід чоловіка позивача становить 2100 Євро ( а.с.17-23). В судовому засіданні доведено, що позивачем [PERSON] створені сприятливі умови для виховання і матеріального утримання дитини в республіці Італія, при цьому дитина буде мати належні умови для проживання, виховання, оздоровлення, відпочинку тощо. Ст.33 Конституції України від 28.06.1996 року визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, у відповідності до ч.3 ст. 313 ЦК України, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.1,2 ст. 155 СК України). За змістом ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованої Постановою ВР N 789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, їй необхідно забезпечити такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З врахуванням зібраних у справі доказів, враховуючи інтереси дитини, забезпечуючи реалізацію прав дитини, визначених Декларацією прав дитини, беручи до уваги те, що мати дитини хоче, що її син проживав разом з нею у повноцінній сім`ї, враховуючи складнощі в отриманні дозволу батька на виїзд за межі території України дитини, що змушує позивача звертатись до суду за наданням вказаного дозволу, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Вважає, що саме таке рішення захищатиме права неповнолітньої дитини, сприятиме її здоровому фізичному розвитку. Згідно з п.п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданої позивачем квитанції №19/20 від 23.06.2020 року та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в звязку із розглядом справи витрати за надання йому правничої допомоги склали 1500 грн. (а.с.24). Також за звернення до суду із даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.4). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі, зокрема 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 1500 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги, а всього 2268 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст. 313 ч. 3 ЦК України, ст. ст.141, 155 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України", ч.1 ст. 16 З-ну України « Про охорону дитинства», Декларації прав дитини, прийнятої 20.11.1959 року Генеральною Асамблеєю ООН, ст.ст. 3,6 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, п. 16 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення",

Outcome: approved