Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду посилаючись на те, що у березні 2013 року відповідач на ім'я голови Херсонської обласної державної адміністрації , а у квітні 2013 року на ім'я голови Державного агентства рибного господарства України направила звернення, в яких зазначає "… мною, як заступником з навчальної роботи виявлено факти протиправної діяльності методиста заочного відділення [PERSON], яка користуючись "дахом" [PERSON] займається збором грошей з курсантів заочного відділення ( спонсорська допомога, гроші на здачу заліків, іспитів, захист курсових( двічі на рік-липень, листопад приблизно від 200-250 тис. гривень зі спеціальності та наданням " липових" дипломів про закінчення училища за короткий термін і т.д. " Посилаючись на те, що розповсюджена інформація не відповідає дійсності та є для неї негативною, просить визнати її недостовірною та такою, що принижує її честь та ділову репутацію; зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення голови Херсонської обласної державної адміністрації, голови Державного агентства рибного господарства України про ухвалене судове рішення протягом 10 днів з дня набрання ним чинності; стягнути з відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди 150 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що багато років працює в Херсонському морехідному училищі рибної промисловості Керченського державного морського технологічного університету. Неодноразово нагороджувалася за багаторічну, плідну працю почесними грамотами. Однак, відповідач, з невідомих підстав, безпідставно зверталася до різних установ з інформацією, яка принижує її честь, професійну гідність та ділову репутацію, яка після проведення перевірок не знайшла свого підтвердження, у зв'язку з чим просить суд задовольнити її позовні вимоги. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся за місцем реєстрації та через засоби масової інформації. З матеріалів справи вбачається, що у березні 2013 року на ім'я голови Херсонської обласної державної адміністрації, а у квітні 2013 року на ім'я голови Державного агентства рибного господарства України заступник з навчальної роботи Херсонського морехідного училища рибної промисловості Керченського державного морського технологічного університету [PERSON] направила письмове звернення з вимогою вжити відповідних заходів, відповідно до викладеної в цих зверненнях інформації, а саме "… мною, як заступником з навчальної роботи виявлено факти протиправної діяльності методиста заочного відділення [PERSON], яка користуючись " дахом" [PERSON] займається збором грошей з курсантів заочного відділення ( спонсорська допомога, гроші на здачу заліків, іспитів, захист курсових( двічі на рік-липень, листопад приблизно від 200-250 тис. гривень зі спеціальності та наданням " липових" дипломів про закінчення училища за короткий термін і т.д. " Позивач довела факт поширення зазначеної інформації відповідачем. Відповідно до положень ст. 32 Конституції України ст. 275, 277, 280, 297 ЦК України кожному гарантується судовий захист права на спростування недостовірної інформації, права на повагу його честі, гідності та ділової репутації й відшкодування завданої моральної шкоди. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Інформацію, яка була розповсюджена відповідачем щодо позивача про те, що "… виявлено факти протиправної діяльності методиста заочного відділення [PERSON], яка користуючись " дахом" [PERSON] займається збором грошей з курсантів заочного відділення (спонсорська допомога, гроші на здачу заліків, іспитів, захист курсових( двічі на рік-липень, листопад приблизно від 200-250 тис. гривень зі спеціальності та наданням " липових" дипломів про закінчення училища за короткий термін…" у контексті зазначеного закону та ст. 62 Конституції України, не можна розцінювати як оціночні судження, оскільки вона носить стверджувальний характер та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності. Відповідно до ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача. Всупереч зазначеним положенням закону відповідач в судове засідання не з'явилася та не надала суду доказів достовірності поширеної нею відносно позивача інформації. Позивачем доведено, що наслідком розповсюдження недостовірної інформації є порушення її права на честь, недоторканість ділової репутації, тобто набуту суспільну оцінку її ділових, професійних якостей при виконанні нею трудових обов'язків та завдання моральної шкоди. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що згідно положень статті 40 Конституції України та з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. Разом із тим звернення має бути адресоване органу державної влади, органу місцевого самоврядування та посадовій і службовій особам цих органів, що компетентні розглянути таке звернення. Наявність у зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і це звернення було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Зважаючи на те, що [PERSON] направила звернення, що містять неправдиві відомості щодо позивача, до посадових осіб, які не наділені повноваженнями щодо прийняття рішень за заявами про скоєння протиправних дій, суд приходить до висновку, що ці звернення викликані не наміром відповідача захистити свої права, а намаганням принизити ділову репутацію позивача. За таких обставин відповідач має нести цивільно - правову відповідальність за розповсюдження недостовірної інформації , яка порушує особисті немайнові права позивача. Підстав покладення такої відповідальності на Херсонське морехідне училище рибної промисловості Керченського державного морського технологічного університету, в якому працювала відповідач на час поширення зазначеної інформації, не вбачається, оскільки відповідач діяла не від імені зазначеної юридичної особи. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання недостовірною поширеної відносно неї інформації та зобов'язання відповідача її спростувати є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині стягнення компенсації моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації, яка принижує честь гідність та ділову репутацію особи, суд виходить із доведеності розміру завдання такої шкоди відповідачем. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, їх тривалість, суттєвість вимушених змін у житті позивача, ступінь зниження ділової репутації позивача, ступінь вини відповідача, і приходить до висновку, що вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 30 000грн. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 300грн.

Outcome: partial