Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним положення п. 6.5 розділу 6 "Заключні умови" кредитного договору № F41.033.77401 від 17 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ "Ідея Банк" і [PERSON] щодо розгляду всіх вимог, які виникають при виконанні даного договору у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. При цьому, посилається на те, що третейське застереження, яке зазначено в п. 6.5 кредитного договору № F41.033.77401 від 17 грудня 2012 року про те, що всі спори, які можуть виникнути у звязку з укладанням та виконанням даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, є незаконне, суперечить діючому законодавству, Конституції України та Закону України "Про третейські суди", порушує його право, бо позбавляє право на судовий захист та право вибору суду за підсудністю справи. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що вважає п.6.5 укладеного кредитного договору таким, що суперечить діючому законодавству, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений. Суд, вислухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 грудня 2012 року, між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" і [PERSON] був укладений кредитний договір № F41.033.77401, згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 58369,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж ( у разі наявності), а позичальник зобов'язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно з умовами даного договору та додатком № 1 від 17 грудня 2012 року до даного договору, який становить його невід'ємну частину. Згідно п. 6.5 розділу 6 "Заключні умови" кредитного договору № F41.033.77401 від 17 грудня 2012 року всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимого цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені па розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати, необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч.2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Згідно із ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських до¬говорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова ти службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; справ у спорах, що виникають з трудових відносин; справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонерами), припинення діяльності цих товариств; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; справ за результатами розгляду яких виконання третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Таким чином, Законом передбачено, що відповідно до третейської угоди юридичні або фізичні особи мають право захистити своє право у третейському суді за наявності укладення третейської угоди відповідно до вимог Закону, що ставить під сумнів твердження позивача про недійсність третейської угоди (правочину), яка не обмежує його право мати цивільне право щодо захисту своїх цивільних прав. Згідно із ст. 12 Закону України «Про третейські суди»: третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди; третейська угода укладається у письмовій формі; третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами, посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання цих правил третейська угода є недійсною. У договорі сторін по справі було зроблено третейське застереження, форма і зміст якої відповідає вимогам вищевказаної статті Закону, а саме у письмовій формі, вказана процедура розгляду та вирішення спору. Ніяких доказів з боку позивача щодо недійсності третейського застереження не представлено, договір був укладений за вільним волевиявленням сторін. Отже, у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed