Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивачем, із врахуванням уточнених вимог від 05 липня 2016 року, заявлені вимоги про визнання буд.№109 по вул.Кунашівська м.Ніжина Чернігівської області об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, визнання права власності на 1 / 2 частку даного будинку, поділ даного будинку, та встановлення порядку користування земельною ділянкою під ним. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 06 березня 1987 року по 29 травня 2008 року, за час шлюбу за спільні кошти сторін на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 1990 року придбаний вищезазначений будинок, даний договір та право власності на будинок оформлені на відповідача, даний будинок є об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, позивач має право на 1 / 2 частку якого, просить здійснити поділ будинку згідно варіанту 2 Висновку №С-3 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Чернігівської регіональної торгово-промислової палати від 21 квітня 2016 року, для позивача-як співвласнику 1, відповідачу-як співвласнику 2, здійснивши поділ земельної ділянки по варіанту 2 даного висновку експертизи. В запереченнях проти позову відповідач просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що спірний будинок придбаний за кошти відповідача-виграш у закриту лотарею, у зв"язку з чим будинок оформлений на відповідача, за час проживання у будинку позивач не брав участі у його утриманні та облаштуванні, ставлення позивача до спільної дитини сторін негативне, з 2002 року позивач переїхав жити в інше місце, бюджети сторін розділені, позивач без поважних причин припинив здійснення утримання спільної дитини сторін, після розлучення позивач із застосуванням фізичного насильства по відношенню до відповідача став вимагати продажу будинку в цілому або переоформлення на нього половини будинку, у зв"язку з чим останнім оплачена експертиза та отриманий технічний паспорт на будинок від 12 липня 2010 року, на що відповідач відмовилась, через деякий час позивач знову звернувся до неї із аналогічними вимогами, позивач при цьому 05 квітня 2011 року поновив технічний паспорт на будинок, позивач "...вичекав час (сину у цьому місяці (22.12.2015) вже якраз виповнюється "потрібні" 23 роки) і подав позов, який розглядається...", взаємні майнові обов"язки між сторонами компенсовані "...й вичерпані (відхилення його претензій на нерухомість з урахуванням масштабного невиконання ним конституційних батьківських обов"язків (у тому числі матеріальних) фактично за мій рахунок), позивач пропустив строк позовної давності, "...за час, коли я остаточно відмовилась передавати [PERSON] без суду права на нерухомість (2011 рік) пройшло більше трьох вказаних у законі років і за цей час жодних дій щодо нерухомості, щодо яких позивач "...дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності" я не вчиняла...". [PERSON] заяви від 04 січня 2016 року відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач підтримав позов за обставин, викладених в позовній заяві та уточнених вимогах від 05 липня 2016 року, пояснивши, що будинок придбаний за спільні кошти сторін, шлюб розірваний в 2008 році, оформлення будинку здійснене на відповідача, його право власності відповідачем не порушене, мав намір поділити будинок, в 2010 році звернувся до адвоката [PERSON], оформляв у зв"язку з цим тезхнічний паспорт та документацію у БТІ, відповідач не допускала його до будинку після 2010 року, у сторін був спільний виграш у лотарею, позовна давність не пропущена, просить здійснити поділ будинку згідно варіанту 2 Висновку №С-3 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, як співвласнику 1, відповідачу-як співвласнику 2, здійснивши поділ земельної ділянки по варіанту 2 даного висновку експертизи, та стягнути понесені судові витрати-судовий збір, витрати за проведення експертизи та правову допомогу. Дана позиція підтримана представником позивача адвокатом [PERSON] в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, подружні стосунки фактично припинені в 2002 році, розлучились в 2008 році, в 2010 році позивач припинив здійснювати допомогу на дитину і став вимагати поділу будинку, який придбаний в 1990 році за її особисті кошти, отримані нею внаслідок виграшу в лотарею, в 2010-2011 роках позивач погрожував їй та вимагав поділу будинку, про що вона заперечувала і чинила перешкоди позивачу у його користуванні, позивач звертався до адвоката і оформлював документи щодо позову, в даний час вона фактично користується будинком в цілому та земельною ділянкою, позивачем пропущена позовна давність. Дана позиція підтримана представником відповідача адвокатом [PERSON] в судовому засіданні, яким зазначено, що в разі визнання судом будинку спільною сумісною власністю сторін доцільним для відповідача є його поділ відповідно до варіанту 1 висновку експертизи для співвласника 1, та встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до варіанту 1 для співвласника 1. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Аналогічні норми передбачені також в ст.ст.22, 28 КпШС України, який діяв з 01 січня 1970 року по 27 липня 2010 року. [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 05 липня 2011 року актовий запис про одруження сторін №113 датований 06 березня 1987 року. Шлюб між сторонами розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №164 від 29 травня 2008 року. Сторонами в судовому засіданні не заперечується факт розірвання їх шлюбу в 2008 році та відновлення відповідачем свого дошлюбного прізвища "Корнєєва". Покупцем згідно нотаріально посвідченого та зареєстрованого договору купівлі-продажу будинку №109 по вул.Кунашівська м.Ніжина Чернігівської області від 13 вересня 1999 року є [PERSON]. Право власності на даний будинок зареєстроване за відповідачем, що не заперечується сторонами в судовому засіданні і підтверджується довідкою КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 01 червня 2011 року, яка видана позивачу [PERSON]. Позивач має зареєстроване місце проживання у даному будинку з 26 січня 1991 року, відповідач-з 26 січня 1991 року. [PERSON] довідки Управління Держгеокадастру у Ніжинському районі Чернігівської області від 31 грудня 2015 року права на земельну ділянку під вищезазначеним домоволодінням не зареєстровані. Із врахуванням викладеного та положень ст.22 КпШС України, аналогічних приписів ст.60 СК України, вищезазначений будинок, який набутий за час шлюбу сторін, є їх спільною сумісною власністю і на підставі ст.70 СК України частки майна подружжя є рівними-по 1 / 2 частці, що є підставою для визнання даного будинку об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частку даного будинку, залишивши за відповідачем право власності на 1 / 2 частку даного будинку. Позивач має право та інтерес до належної йому 1 / 2 частки даного будинку, визначення даної частки має правове визначення. При вирішення даної справи судом також враховується Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року по справі №1-10/2004, відповідно до якого поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Посилання відповідача щодо придбання будинку за її особисті кошти-виграш від лотареї, судом не приймається, оскільки належні та допустимі докази з цього приводу відповідачем не надані, доказування не може грунтуватись на припущеннях, при цьому положення ст.24 КпШС України регламентують віднесення до роздільного майна подружжя майна, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають тривалі неприязні відносини, відповідач володіє та користуються вищезазначеним будинком та прилеглою земельною ділянкою, позивач, який одружений, проживає в іншому місці. За таких обставин суд в рахунок поділу майна вважає за необхідне виділити позивачу, із врахуванням належної йому 1 / 2 частки у вищезазначеному будинку та господарських будівлях, в натурі згідно додатку №2 варіанту розподілу №2 Висновку №С-3 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Чернігівської регіональної торгово-промислової палати від 21 квітня 2016 року (погодженої згідно рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 23 червня 2016 року №164), визначені для співвласника №2, для відповідача- згідно додатку №2 варіанту розподілу №2 даного Висновку, визначені для співвласника №1, щодо земельної ділянки: для позивача- відповідно до Додатку №7 варіанту порядку землекористування №2 Висновку експертизи, визначеної для співвласника №2 (синім кольором), для відповідача- відповідно до Додатку №7 варіанту порядку землекористування №2 Висновку експертизи, визначеної для співвласника №1 (зеленим кольором). Дані варіанти, які передбачають облаштування окремих дворів без визначення місць загального користування, є найбільш оптимальними для сторін із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин. Підстави для виділення позивачу майна згідно варіанту №2 Висновку, визначеного для співвласника №1, в судовому засіданні не встановлені, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідачем заявлене клопотання про застосування судом строків позовної давності. Сторонами в судовому засіданні не заперечуються обставини щодо перешкоджання відповідачем позивачу у користуванні вищезазначеним будинком в період 2010-2011 років, вчинення позивачем дій щодо звернення до адвоката та оформлення технічних паспортів на будинок та довідок БТІ в цей період. Вказане не може бути безумовною обставиною, що свідчить про початок перебігу позовної давності в період 2010-2011 років, докази в порядку ст.ст.58, 59 ЦПК України на підтвердження невизнання відповідачем чи оспорювання нею права позивача на будинок, або дій по його відчуженню,-відсутні. Факт оформлення позивачем документів сам по собі не свідчить про порушення його права відповідачем на будинок, а лише підтверджує прагнення останнього до правового визначення своєї частки у спільному майні. Також суд враховує, що предметом спору у даній справі є, зокрема, вимога про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі „Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. [PERSON] ч.1 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, загальними засадами цивільного законодавства відповідно ст.3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність. Із врахуванням викладеного позивачем строк позовної давності не пропущений. Із врахуванням положень ст.ст.11, 88 ЦПК України, Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, встановленої в судовому засіданні вартості нерухомого майна, яке є предметом спору, наявності договору про надання правової допомоги, квитанції на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, розрахунку даних витрат, витрат за проведення експертизи-на користь позивача із відповідача підлягають стягненню 3009 грн. 32 коп судового збору, 6084 грн. витрат за проведення судової експертизи, 4598 грн. витрат на правову допомогу. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: partial