Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Савіхіна А.М. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № SUG1GA00000213, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 27000,00 доларів США на термін до 18 жовтня 2009 року, та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 16 лютого 2018 року у нього виникла заборгованість у розмірі 12712,27 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] .. Також просить стягнути судові витрати у розмірі 3654,00 грн. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гакаль Р.І. вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі та участі його представника, проти позову заперечувала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № SUG1GA00000213 від 19 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 27000,00 доларів США, на термін до 18 жовтня 2009 року, та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 5-7). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № SUG1GA00000213 від 19 жовтня 2007 року, станом на 16 лютого 2018 року заборгованість [PERSON] складає 12712,27 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 1423,47 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3559,09 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1-16,15 доларів США; пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 5499,31 доларів США; а також штрафів відповідно до договору: 9,35 доларів США - фіксована частина та 604,90 доларів США - процентна складова (а.с. 116-120). Поряд з цим, з доданих відповідачем матеріалів вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № SUG1GA00000213 від 19 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,35 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м. (а.с. 169-171). 29.10.2016 року ПАТ КБ "Приват Банк" в процесі позасудового врегулювання відповідно до рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, номер запису про право власності 17230736 від 29.10.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» набуло у власність зазначену квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 167-168). Згідно розрахунку позивача за кредитним договором № SUG1GA00000213 від 19 жовтня 2007 рокустаном на 16.02.2018 року у відповідача [PERSON] залишилась заборгованість в сумі 12712,27 доларів США, що не була покрита за рахунок вартості предмета іпотеки (а.с. 116-120). Згідно статті 526, 527 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. У відповідності до статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини 1 статті 546 та статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України). 3гідно частини 1 статті 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року №6-124цс13). При цьому, згідно із частиною першою статті 37 Закону України "Про іпотеку" правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. У пункті 27 Договору іпотеки від 19.10.2007 року, укладеному між АТ КБ «ПриватБанк" та [PERSON] викладено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку». Так, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; - продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателем і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 142712715, сформованої 25.10.2018 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 23.09.2016 року на підставі договору іпотеки було зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк» право власності на квартиру, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 167-1168). Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з тим, що позивач АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом позасудового врегулювання спору, а саме - набув право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання відповідача [PERSON] , а тому відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також, згідно до ст .ст. 10, 12, 81, ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи вищенаведене, на підставі поданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, у відмовленні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 3744,54 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду, оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, то судовий збір не повертається (а.с. 1).

Outcome: dismissed