Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

20.08.2015 року [PERSON] звернувся з позовом про визнання поруки припиненою та договору поруки укладеного між ним та ПАТ «КБ «Надра» припиненим, посилаючись на те, що 14 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк Надра» в особі відділення ПАЇ «КБ «Надра» (далі за текстом - [PERSON]) та громадянином України [PERSON] (далі за текстом - Позичальник) було укладено договір «Автопакет» № 17/2008/0801Фап, відповідно до умов якого [PERSON] надав Третій особі Позичальникові) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30643,37 доларів США, на придбання автомобіля Тойота, 2008 року. Для забезпечення повернення кредитних коштів Позичальника на користь Банку [PERSON] 14.04.2008 року уклав з Банком договір поруки приєднання до -Кредитного договору № 17/2008/0801 Фап. Згідно п. 8.5 Кредитного договору та договору приєднання поручителя № ~ 2008/0801Фап від 14.04.2008 року договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання зобов'язань. Тобто дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе Зобов'язань по кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами Кредитного Договору. Відповідно до п. 4.2.5. Кредитного договору [PERSON] має право вимагати від Позичальника дострокового виконання Зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати рахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Відповідно до п. 2.2.1 Кредитного договору №17/2008/0801 Фап від 14.04.2008 року Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені договором відсотки, безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 593,02 доларів СПІЛ Відповідно до п. 2.2.3. Позичальник вносить чергові мінімальні платежі по Кредиту місячно до 18 числа поточного місяця.. Порушення умов Кредитного договору Третьою особою (Позичальником) у вигляді прострочення виконання своїх зобовязань, визначених у п. 2.2.1. та п. 2.2.3, цього договору розпочалося ще у 2009 році, а остаточне позичальник припинив виконувати свої зобов'язання згідно умов договору 01.09.2009 року. Сам відповідач своїми відомостями - розрахунком заборгованості за кредитним договором від 10 грудня 2014 року, завіреним підписом керівника сектору претензійно-позовної роботи Банку, вже на 15.12.2008 року таке порушення вже існувало. Відповідач ([PERSON]) 25.09.2009 року на адресу Поручителя направив лист претензію, відповідно до якої, Поручитель був зобов'язаний виконати зобов'язання за кредитним договором 17/2008/0801 Фап від 14.04.2008 у строк 04.10.2009 року. Також у липні 2011 року [PERSON] (Відповідач ) звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17/2008/0801Фап від 14.04.2008 року. 23 травня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено ухвалу № 2- 3149/11 про залишення позову ПАТ «КБ «Надра» без розгляду. Після 23 травня 2013 року жодних письмових повідомлень про необхідність виконання своїх обов'язків, як поручителя щодо повернення усієї суми кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, комісій та нарахованих штрафних санкцій у вказані періоди він не отримував, таких вимог до позивача, як до поручителя не висувалося. На сьогоднішній день [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно до Третьої особи та до позивача як до поручителя 23.12.2014 року, тобто зі спливом 13 місяці після спливу визначеного ст. 559 ЦК країни шестимісячного строку заявлених вимог. Таким чином, посилаючись на ті обставини, що Банком припущено суттєве порушення вимог ч.4 ст. 599 ЦК України, а відтак, позивач просив суд визнати поруку [PERSON] перед ПАТ «КБ» Надра» за договором приєднання до кредитного договору № 17/2008/0801 Фап від 14 квітня 2008 року такою, що припинилася та відповідно визнати договір поруки №17/2008/0801 Фап від 14 квітня 2008 р., укладеним між [PERSON] та ПАТ «КБ» Надра» таким, припинився, а усі судові витрати щодо сплати судового збору віднести на рахунок Відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні позовній заяві і просить суд задовольнити позовні вимоги. У судовому засідання представник відповідача проти задоволення вимог заперечує, надавши суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що\~\~підлягає задоволенню частково, у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 3 ЦПК України заінтересована особа вправі в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк Надра» в особі відділення ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» № 17/2008/0801Фап, відповідно до умов якого [PERSON] надав Третій особі у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30643,37 доларів США, на придбання автомобіля Тойота, 2008 року. Для забезпечення повернення кредитних коштів Позичальника на користь Банку [PERSON] 14.04.2008 року уклав з Банком договір поруки приєднання до -Кредитного договору № 17/2008/0801 Фап. Так, згідно зі ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно п. 8.5 Кредитного договору та договору приєднання поручителя № ~ 2008/0801Фап від 14.04.2008 року договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання зобов'язань. Тобто дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе Зобов'язань по кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами Кредитного Договору. Відповідно до п. 4.2.5. Кредитного договору [PERSON] має право вимагати від Позичальника дострокового виконання Зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати рахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Згідно до п. 2.2.1 Кредитного договору №17/2008/0801 Фап від 14.04.2008 року Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені договором відсотки, безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 593,02 доларів СПІЛ Відповідно до п. 2.2.3. Позичальник вносить чергові мінімальні платежі по Кредиту місячно до 18 числа поточного місяця.. Порушення умов Кредитного договору Третьою особою (Позичальником) у вигляді прострочення виконання своїх зобовязань, визначених у п. 2.2.1. та п. 2.2.3, цього договору розпочалося ще у 2009 році, а остаточне позичальник припинив виконувати свої зобов'язання згідно умов договору 01.09.2009 року. Сам відповідач своїми відомостями - розрахунком заборгованості за кредитним договором від 10 грудня 2014 року, завіреним підписом керівника сектору претензійно-позовної роботи Банку, вже на 15.12.2008 року таке порушення вже існувало, вказані обставини підтверджені також і представником відповідача у судовому засіданні. ПАТ КБ «Надра» 25.09.2009 року на адресу Поручителя направив лист претензію, відповідно до якої, Поручитель був зобов'язаний виконати зобов'язання за кредитним договором 17/2008/0801 Фап від 14.04.2008 у строк до 04.10.2009 ркжл. Також у липні 2011 року [PERSON] (Відповідач ) звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17/2008/080ІФап від 14.04.2008 року. 23 травня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено ухвалу № 2- 3149/11 про залишення позову ПАТ «КБ «Надра» без розгляду. 23.12.2014 року ПАТ «КБ Надра» звернувся до Ленінського районного суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно до Третьої особи та до позивача як до поручителя. Як роз'яснено у п. 24 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~ статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно із частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. (постанова ВСУ № 6-170цс14 від 17.09.2014 р) Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10.04.2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши вимогу про дострокове повернення суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше тридцяти календарних днів. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зі змісту договору поруки від 14.04.2008 року укладеного з [PERSON] вбачається, що строк, після закінчення якого порука припиняється не визначено, оскільки пунктами 5.3. цього договору установлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. У відповідності до п. 1.5. Договору позичальник зобов'язується проводити погашення Кредиту щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 10.12.2014 року, що станом на 15.12.2008 року порушення умов кредитного договору з боку Третьої особи (Позичальником) вже існувало, останній платіж [PERSON] зроблений 01.09.2009 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного\~ строку для пред'явлення вимог до поручителя. Таким чином прострочення [PERSON] по кредитному договору відбулося 01.10.2009 року, тобто на наступний день після спливу останнього календарного дня попереднього місяця. Отже ПАТ КБНадра набув права вимагати виконання зобов'язання від третьої особи 01.10.2009 року. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України\~ застосовуються поняття пред'явлення вимоги та пред'явлення позову, як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Отже, кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору, а саме з 04.10.2009 року, про що свідчить вимога від 25.09.2009 року, не пред'явив вимоги до поручителя. Натомість банк предявив позов до суду у липні 2011 року, 23 травня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено ухвалу № 2- 3149/11 про залишення позову ПАТ «КБ «Надра» без розгляду і тільки 23.12.2014 року ПАТ «КБ Надра» звернувся до Ленінського районного суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно до Третьої особи та до позивача як до поручителя, тобто зі спливом передбаченого ст. 559 ЦК України строку на звернення до суду з позовом до поручителя.\~ Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в станові від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15 оскільки, кредитор у межах своїх прав передбачених кредитної угоди в односторонньому порядку змінив строк її виконання встановивши нову дату 04.10.2009 року, кредитор в межах шестимісячного строку від нової дати виконання кредитної угоди не заявив свої вимоги до поручителя, у звязку із чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Таким чином, є підстави вважати договір поруки таким що є припиненим на підставі Договору та закону зокрема ч. 4 ст. 559 ЦК України. Тотожна правова позиція викладена у правовій позиції по справі №6-53 цс 14 Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17.09.2014 року. Дане рішення було ухвалено за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень подібних правовідносинах. Отже у відповідності до ст. 360-5 ЦПК України дане рішення є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс 14 - пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від дати. Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в гайові від 26.11.2014 року у справі № 6-75 цс14 - якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. У звязку із вищенаведеним, поруку Позивача перед Банком за договором поруки \~№ 17/2008/0801Фап від 14.08.2008 слід визнати припиненою, у звязку із чим позов підлягає задоволенню частково. Враховуючи вищенаведені правові висновки ВСУ від 21.05.2012 року у задоволенні вимог про визнання договору поруки припиненим слід відмовити, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 ЦК України. Щодо доводів відповідача про встановлений у договорі строк позовної давності десять років, то, відповідно до правових висновків Верховного Суду України у справі № 6-170цс14 від 17.09.2014 року, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої\~\~\~\~\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що\~\~всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.\~\~\~Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою\~статті 559 ЦК України шестимісячного\~строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. \~[PERSON], як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат, зокрема судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. ст. ст. 526, 527, 530, ч. 4 ст. 599 ЦК України,

Outcome: partial