Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Софіївської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги мотивує тим, що свою трудову діяльність вона розпочала з 08 січня 1987 року завідуючою Запорізького сільського клубу Софіївського району Дніпропетровської області. 01 квітня 1989 року вона була прийнята в члени колгоспу «Ленінський шлях» Софіївського району Дніпропетровської області. Після реорганізації колгоспу «Ленінський шлях» в КСП «Деметра+» продовжувала працювати в даному господарстві до 18 квітня 1996 року, а також продовжувала працювати до 10 червня 2004 року в сільському господарстві ТОВ «Відродження» та сільському господарстві «Оріон», що підтверджується трудовою книжкою на її імя. Реорганізація колгоспу «Ленінський шлях» в КСП «Деметра+» відбувалась у лютому 1995 року. 07 лютого 1996 року КСП «Деметра+» Софіївського району Дніпропетровської області одержало Державний акт серії ДПСФ №0011, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №11, з отриманням якого у неї як члена КСП «Деметра+» у відповідності із ст.10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» виникло право власності на землю, як члена КСП і як співвласника землі в обсязі земельної частки (паю). Під час паювання земель, переданих у колективну власність КСП «Деметра+» [PERSON] була включена в список до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Деметра+» під №52. [PERSON] вважає, що вона набула право на земельну часту (пай) у розмірі 8,0 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 201297,23 грн. з урахуванням індексації, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) з не зрозумілих причин на її імя не виготовлений та нею не отримувався. Під час паювання земель та видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) в 1997 році вона не зверталася до керівництва КСП «Деметра+» з питання отримання сертифікату на її імя тому, що їй не було відомо про право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) як і те, чи внесена вона була до списку до державного акту на право колективної власності на землю тому, що з квітня 1996 року по квітень 2000 року вона виїздила на постійне місце проживання в [INFO]. Із заявою щодо визнання за нею права на земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) [PERSON] звернулася до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, але 30 листопада 2015 року відділом Держгеокадастру в Софіївському районі Дніпропетровської області надано їй листа яким відмовив пославшись на відсутність таких повноважень та порекомендував звернутись до суду, зазначивши, що лише на підставі рішення суду щодо визнання права на земельну частку (пай) вона набуде право на оформлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю). В звязку з цим, позивач просить поновити строк для захисту порушеного права та визнати за нею право на земельну частку (пай), як члена КСП «Деметра+» Софіївського району в розмірі 8,0 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 201297 гривень 23 копійки. Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та пояснила, що мабуть писала заяву про вступ у члени КСП, а також її членство в КСП підтверджується записами в трудовій книжці. Свій будинок продала в 1996 році і після продажу виїхала, а люди, які купили будинок, відразу ж вселилися, позовні вимоги просить задовольнити. Представники позивачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги просять задовольнити. Відповідач - Софіївська районна державна адміністрація, будучи повідомленими про дату та час проведення судового засідання, свого представника не направили, прохають розглянути справу без участі їхнього представника (а.с. 53). Треті особи - Софіївська селищна рада та Запорізька сільська рада, будучи повідомленими про дату та час проведення судового засідання, своїх представників не направили, прохають розглянути справу без участі їхніх представників, про що надали заяви (а.с. 40-41). Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Софіївському районі [PERSON] заперечує проти позовних вимог так як пройшов строк позовної давності для звернення до суду та не підлягає задоволенню по суті, так як відсутні докази, що [PERSON] була членом КСП, в позові просить відмовити. [PERSON] в судовому засідання пояснила, що знає [PERSON], так як вона працювала інспектором від кадрів колгоспу і знала всіх працівників. Згідно протоколу в 1995 році всі члени колгоспу «Ленінський шлях» автоматично перейшли в члени КСП, що підтверджується рішенням загальних зборів колгоспу по його реорганізації. Вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити із наступних підстав.\~ \~Згідно зі ст.22 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу 1990 року право власності посвідчується державним актом. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розміру земель, що перебувають у колективній власності громадян, до державного акту додається список цих громадян. \~Відповідно до ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року земля є об"єктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб"єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Згідно із пунктом 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 р. "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.\~\~ \~В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийнято в члени колгоспу «Ленінський шлях» Софіївського району Дніпропетровської області (протокол засідання загальних зборів колгоспників колгоспу «Ленінський шлях» №2 від 12 червня 1989 року), що підтверджується архівною довідкою архівного відділу Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №224 від 30.11.2015 року (а.с. 16). Згідно протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу від 17.02.1995 року колгосп «Ленінський шлях» реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Деметра+», що підтверджується архівною довідкою №226 від 30.11.2015 року, виданою архівним відділом Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с. 18). Після реорганізації колгоспу «Ленінський шлях» в КСП «Деметра+» [PERSON] продовжувала працювати в даному господарстві до 18 квітня 1996 року, що підтверджується копією трудової книжки на її імя від 08 січня 1987 року (а.с. 20). \~Відповідно до ст.ст.4,5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства, порядок вступу до підприємства визначається статутом КСП, на підставі якого воно діє. Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. Однак доказів на підтвердження того, що [PERSON] була членом КСП «Деметра+» суду не надано. Дані про те, що [PERSON] бажала бути членом «Деметра+», оскільки це добровільне об»єднання громадян та писала відповідну заяву про вступ в члени КСП, чи приймалось рішення правління та загальних зборів про прийняття її до членів КСП , відсутні. Державний акт на право колективної власності на землею серії ДП Сф №0011 КСП «Деметра+» Софіївського району отримало 07 лютого 1996 року, що підтверджується копією цього акту на землю (а.с 13-14). [PERSON] включена до списку осіб, що додається до Державного акта, що підтверджується копією списка до Держакту та довідкою, виданою відділом Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області (а.с.12, 15), але дані, що список осіб затверджений на загальних зборах КСП відсутні. \~\~ Виходячи зі змісту статей 22,23 ЗК 1990 р. та Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була членом КСП. Суд не може взяти до уваги твердження позивача [PERSON] та свідка [PERSON], що [PERSON] була прийнята в члени в КСП «Деметра+», так як саме вступ в члени в КСП нічим не підтверджується, а навпаки спростовується записами в трудовій книжці, а саме прийнята в члени колгоспу «Ленінський шлях» 01 квітня 1989 року та звільнена з членів колгоспу «Ленінський шлях» згідно поданої заяви 08.08.1995 р. виправлено на 18.04.1996 року (а.с. 19- 20). Таким чином, [PERSON] права на земельну частку (пай) не набула, так як не довела, що була членом КСП на дату отримання Державного акта на право колективної власності на землю, у зв"язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими. Факт включення [PERSON] до списку, що додається до Держакту не може бути самостійною підставою для задоволення позовних вимог позивача. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області в письмовому запереченні (а.с.46) посилається на те, що має місце пропуск строку позовної давності. Відповідно до статті 71 ЦК Української РСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, але оскільки судом встановлено, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити у зв»язку із необґрунтованістю позову, а не пропуском строку позовної давності, про що зазначено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі». Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed