Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

В червні 2014 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк (скорочено ПАТ КБ) "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 27 листопада 2007 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений строковий кредитний договір без номеру, згідно умов якого відповідачці було видано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості кредит в сумі 1200 грн. з подальшим його збільшенням до 8500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Однак відповідачка [PERSON] систематично не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить суму 27438 грн. 39 коп., в тому числі: по кредиту суму 6697 грн. 57 коп., прострочених відсотках за користування кредитом суму 14470 грн. 38 коп., комісії за користування кредитом суму 4487 грн. 66 коп., штрафу (фіксована частина) суму 500 грн., штрафу (процентна складова) суму 1282 грн. 78 коп. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь несплачену заборгованість за кредитним договором без номеру від 27 листопада 2007 року в сумі 27438 грн. 39 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 274 грн. 38 коп. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" позовні вимоги підтримав повністю, просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь несплачену заборгованість за кредитним договором без номеру від 27 листопада 2007 року в сумі 27438 грн. 39 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 274 грн. 38 коп. з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Доповнив, що кредитна картка відповідачці була видана на строк чотири роки, однак доказів цього немає. Крім того, згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які разом із заявою про надання кредиту складають кредитний договір, з чим погодилась відповідачка, підписавши їх, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання і якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Оскільки відповідачка не зверталась до банку з пропозицією про припинення дії кредитного договору, він вважається продовженим і діє до даного часу, а тому підстав для застосування строків позовної давності немає. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно 27 листопада 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримала кредит на платіжну картку з визначеним лімітом в сумі 1200 грн., які вона отримала і погашала. До цього часу [PERSON] не знала про наявність у неї заборгованості, оскільки банк до неї з цього приводу не звертався. Крім того, вважає, що банк пропустив строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, так як останній платіж в погашення кредиту був здійснений в 2008 році і з цього часу починається дія строку позовної давності, який закінчився в 2011 році, просить застосувати ст.257 ЦК України і в задоволенні позовних вимог з цих підстав відмовити. Це відповідає і практиці Верховного Суду України згідно останніх його рішень. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", та відповідачкою [PERSON] був укладений строковий кредитний договір без номеру, який складається із заяви позичальника про надання кредитних коштів і Умов та правил надання банківських послуг (копії на а.с.10-16, 38, 57), згідно умов якого відповідачці було видано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості кредит в сумі 1200 грн. з подальшим його збільшенням до суми 8500 грн. (відповідно до виписки з особового рахунку) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідачці було видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і вона ознайомлена з умовами кредитування з використанням цієї кредитної картки (копії на а.с.58-60). Відповідно до ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано в рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), згідно якого "положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N1023-XII (1023-12) з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (254к/96-ВР) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вказане часове обмеження примусового захисту цивільного права або інтересу спрямоване на забезпечення стабільності майнових відносин у суспільстві та на конкретизацію прав і обов'язків їх учасників. Воно захищає потенційних відповідачів від прострочених позовів, які буде тяжко заперечити, та несправедливості, яка може мати місце, якщо суд буде змушений ухвалити рішення щодо подій, які відбулися у віддаленому минулому, спираючись на докази, які могли стати недостовірними та неповними внаслідок давності. Згідно ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п.3.1.1. та 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг (а.с.15зв.) строк дії картки вказаний на картці (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшла письмова заява отримувача про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення терміну дії) і при виконанні інших умов продовження, передбачених договором. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що кредитний договір між позивачем ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою [PERSON] укладений 27 листопада 2007 року з використанням кредитної картки і строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Однак ні в заяві відповідачки про надання споживчого кредиту, ні в довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки (а.с.57-60) термін дії виданої [PERSON] кредитної картки не зазначений і сторонами не надано належних і допустимих доказів в підтвердження строку дії кредитної картки відповідачки. Але, враховуючи практику розгляду судом позовів ПАТ КБ «ПриватБанк» до інших відповідачів про стягнення заборгованості за аналогічними кредитними договорами, укладеними в цей же період, строк дії такої кредитної картки встановлювався в два роки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. Позивачем не надано суду доказів, що строк дії виданої відповідачці кредитної картки за договором від 27 листопада 2007 року був встановлений чотири роки, про що представник заявив в судовому засіданні, іншу кредитну картку з новим терміном дії відповідачка не отримувала, що підтвердив її представник в судовому засіданні і не спростував представник позивача, а тому суд вважає, що строк дії кредитної картки закінчився 30 листопада 2009 року. Згідно п.9.12. Умов і правил надання банківських послуг (а.с.14зв.-15) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Тому відповідно цим умовам строк дії укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору закінчився 27 листопада 2008 року. Протягом цього часу жодна із сторін договору не проінформувала іншу сторону про припинення його дії, що визнав представник відповідачки в судовому засіданні, а тому термін дії договору був пролонгований ще на 12 місяців, тобто до 27 листопада 2009 року, що збігається із терміном дії кредитної картки. Після закінчення цього строку термін дії кредитного договору не може бути автоматично пролонгованим ще, оскільки п.9.12 Умов передбачає пролонгацію тільки один раз, а не невизначену кількість разів. Також термін дії договору не пролонгувався і з тих підстав, що в 2009 році відповідачка [PERSON] не отримувала зі свого карткового рахунку ніяких кредитних коштів і не вносила ніяких коштів на погашення кредиту, оскільки, як пояснив її представник і представник позивача в судовому засіданні, останній платіж по кредиту був здійснений нею 10 жовтня 2008 року, і ці обставини підтверджуються випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості (а.с.17-20, 59-65). Перебіг трирічного строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду для ПАТ КБ «ПриватБанк» у відповідності до вимог ч.1 ст.261 ЦК України почався з дня закінчення строку дії кредитного договору, тобто з 30 листопада 2009 року і закінчився 30 листопада 2012 року, тим більше, що позивачу було достовірно відомо про те, що відповідачка припинила погашати кредит і відсотки за його користування ще в жовтні 2008 року. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу 26 червня 2014 року, тобто за межами строку позовної давності, який він не просив поновити. Пунктом 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 27 листопада 2007 року в сумі 27438 грн. 39 коп. належить відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності, про що заявив представник відповідачки. Також не підлягають з цих підстав задоволенню вимоги про стягнення понесених судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст.251, 252, 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, кредитного договору без номеру від 27 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON],

Outcome: dismissed