Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

СТОВ "Агроко" (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2) про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог заначалося, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заповіту [PERSON] від 26 серпня 2008 року СТОВ "Мельниківська нива", яке змінило назву на СТОВ "Агроко" (позивач), є єдиним спадкоємцем земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки. Позивач прийняв спадщину [PERSON] , оскільки подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельні ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У зв`язку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, а справу просив розглянути за відсутності його представника (а.с. 41). Відповідачі подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали (а.с. 26-27). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 25 липня 2019 року серії [NUMBER] (а.с. 6). При житті [PERSON] , а саме 26 серпня 2008 року, склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Дудурою С.В. та зареєстрований в книзі нотаріальних дій за № 316, відповідно до якого земельну ділянку в адміністративних межах Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, площею 2,13 га, що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 038301 від 26 вересня 2003 року, заповів СТОВ "Мельниківська нива" (а.с. 16). Згідно з копією протоколу зборів засновників СТОВ "Мельниківська нива" від 29 червня 2011 року № 13 змінено назву СТОВ "Мельниківська нива" на СТОВ "Агроко" (позивач) (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3328 га, кадастровий номер 7125184400:04:000:0832 і площею 0,7965 га, кадастровий номер 7125184400:05:000:0100, розташовані в адміністративних межах Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, належні йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 26 вересня 2003 року серії ЧР № 038301 (а.с. 46), що також підтверджується копіями витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 12 лютого 2020 року (а.с. 11-12). Зі змісту заяви вбачається, що крім позивача та відповідачів, спадкоємцем померлого [PERSON] була його дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується довідкою Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 29 липня 2019 року № 905 (а.с. 15). Ще за життя, а саме 15 жовтня 2015 року [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори в Черкаській області № 1037/02-14 від 30 жовтня 2019 року (а.с. 16). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 7 квітня 2020 року (вих. № 89/01-16) (а.с. 42), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 37), та доданих до нього копій заяв вбачається, що після смерті [PERSON] подані заяви про прийняття спадщини відповідачами та СТОВ "Агроко" (позивач) та заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини (а.с. 43-44 на звороті); видано свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я відповідачів. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 14 лютого 2020 року (вих. № 30/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно, що в силу вимог пп. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 13). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (ст. 2 цього Кодексу). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померлий [PERSON] склав заповіт, відповідно до змісту якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,13 га заповів позивачу. На день смерті [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідачі на вказане спадкове майно не претендують. Однак позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки правовстановлюючі документи відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка може бути обєктом права власності. За приписами ст. 82 ЗК України юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема прийняття спадщини. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту, визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved