Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою про визнання факту, що має юридичне значення, визнання договору дійсним, визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна, виділ частки. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, посилається на те, що з 1998 року вона проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з [PERSON] [INFO] , без реєстрації шлюбу. 30.11.2002 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 1009. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Родиною проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , яку було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2001 року № 7191, зареєстрованого на Херсонській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод та в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 96 за реєстровим № 37791 від 10.12.2001 року з розстроченням платежу. [INFO] [PERSON] помер, актовий запис № 317. Позивач [PERSON] 28.03.2019 року звернулась до Другої Херсонської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Але, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.04.2020 року витребувано докази. Ухвалою від 26.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 20.04.2012 року, 30.11.2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, яким зроблено актовий запис № 1009. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 280. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «СУЗІР`Я» від 28.03.2019 року № 1/3, даних Будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , Акту сусідів від 28.03.2019 року, підписи яких затверджено головою ОСББ «СУЗІР`Я», Позивачка, [PERSON] та їх дитина [PERSON] , родиною проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Херсонській області 20.03.2019 року, актовий запис № 317. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55657433, виданого Другою Херсонською державною нотаріальною конторою, за заявою Позивачки від 28.03.2019 року про прийняття спадщини зареєстровано спадкову справу за № 63977074 в Спадковому реєстрі та за № 157/2019 у нотаріуса. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно (квартиру) в зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, або визнання його недійсним тощо. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013року у справі № 6 -135цс13майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Спірне майно було придбане до перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому спірна квартира не є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю та ведення спільне господарства позивача з [PERSON] , в період з 1998 року до укладання зареєстрованого шлюбу і як наслідок набуття права спільної сумісної власності на спірну квартиру [ADDRESS] до суду не надано. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1 та 2ст. 16 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 01.11.2001 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу № 7191 з розстроченням платежу, який зареєстровано на Херсонській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод та в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 96 за реєстровим № 37791 10.12.2001 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.11.2001 року Продавець [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок оплати за квартиру [ADDRESS] 2000 дол. США, як часткову оплату. Розпискою, складеною [PERSON] , остаточний розрахунок за квартиру відбувся 01.10.2003 року. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. За таких обставин вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу № 7191 квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 01.11.2001 року, який зареєстровано на Херсонській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод та 10.12.2001 року в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 96 за реєстровим № 37791 підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України про визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Щодо позовних вимог про визнання права власності, то в цій частині позовні вимоги є передчасними і не підлягають задоволенню, оскільки позивач не є власником спірного майна та не позбавлена можливості, за наявності рішення суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , отримати в Другій Херсонській нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, після смерті свого чоловіка [PERSON] . За таких обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у частині визнання дійсним договору купівлі-продажу № 7191 квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 01.11.2001 року, який зареєстровано на Херсонській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод та 10.12.2001 року в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 96 за реєстровим № 37791. На підставі викладеного,

Outcome: partial