Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 07 серпня 2014 року, 02 жовтня 2014 року, 24 грудня 2014 року та 23 лютого 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ в натурі домоволодіння та земельної ділянки як спільного майна подружжя, визнання права власності на ? частину земельної ділянки, припинення спільної часткової власності внаслідок поділу майна в натурі, стягнення грошової компенсації різниці вартості ? частини домоволодіння з урахуванням індексу інфляції, зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 22 жовтня 2010 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за нею було визнано право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], яке розташоване на приватизованій земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0.1488 га, а інша ? частина будинку належить на праві власності відповідачу. Домоволодіння складається із житлового будинку "А", прибудови "а", сіней, літньої кухні "Б", погребу "В", сараю "Г", душа "Д", вбиральні "Е", воріт №1, огорожі №2, огорожі №3, водоколонки №4, замощення 1, септика літ.С та відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи у іншій цивільній справі між тими ж сторонами №2-20/10 може бути розділений в натурі на дві ізольовані квартири з відступом від ідеальної частки по ? частки кожному з співвласників, при цьому за цим же варіантом підлягає поділу в натурі в рівних частках і земельна ділянка для обслуговування вказаного домоволодіння. Вважала, що відповідачу [PERSON] як власнику ? частки може бути виділено в натурі квартира №1 вартістю 95 103 гривні, що становить 63/100 частки домоволодіння, в тому числі в житловому будинку: приміщення 1-3 площею 18 кв.м, приміщення 1-5 площею 6,9 кв.м, приміщення 1-7 площею 7,8 кв.м, а разом - 32,7 кв.м вартістю 43 489 гривень; а також надвірні будівельні споруди: літня кухня, погріб, ворота № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, водоколонка, замощення, септик загальною вартістю 51614 гривень, що на 23 737 гривень більше від ідеальної ? частки домоволодіння, грошова вартість якої становить 71 366 гривень. В спірному домоволодінні їй як власнику ? частки може бути виділено в натурі квартира №2 вартістю 47 629 гривень, що становить 37/100 частки домоволодіння, в тому числі в житловому будинку приміщення 1-6 площею 5,7 кв.м, приміщення 1-1 площею 13,7 кв.м, приміщення 1-2 площею 8,3 кв.м, приміщення 1- 4 площею 7,4 кв.м, а всього - 35,1 кв.м загальною вартістю 41 784 гривні; а також надвірні будівлі та споруди: сарай літ. "Г", душ літній "Д", вбиральню "Е", 4.7 метри огорожі № 2, 48 метрів огорожі № 3, 19 метрів огорожі № 2 загальною вартістю 5845 гривень, що на 23 737 гривень менше від ідеальної ? частки домоволодіння. Просила також виділити їй в натурі ? частину приватної земельної ділянки площею 0,744 га для обслуговування житлового будинку, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №125704 належить на праві власності відповідачеві, а загальна площа її становить 0,1488 га, визнавши за нею право власності на зазначену частину та припинивши право спільної власності на земельну ділянку і будинок [ADDRESS]. Крім цього, прохала стягнути з відповідача на її користь 23 737 гривень як різницю вартості ? частини будинку і споруд та фактично виділеної їй частини домоволодіння з відступом від ? частини з урахуванням індексу інфляції з 2010 року, тобто з дня, коли було проведено судову будівельно-технічну експертизу щодо можливих варіантів розділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки, на якій він знаходиться, та по день розгляду справи судом, понесені нею судові витрати у справі, а також зобов'язати кожного з співвласників при переобладнанні житлового будинку в дві ізольовані квартири надати іншому дозвіл на доступ до приміщень, де необхідно провести такі переобладнання, та залишити тимчасово до переобладнання житлового будинку в дві ізольовані квартири, але не більше ніж на один рік, водоколонку №4, септик літ.С, двір домоволодіння [ADDRESS] в загальному користуванні обох власників, зобов'язавши її, [PERSON] нести в цей період солідарно з [PERSON] витрати по утриманню домоволодіння та земельної ділянки в належному стані. Оскільки вони за спільною домовленістю не можуть вирішити питання про розділ домоволодіння та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, то вона змушена звернулася з даним позовом до суду про розділ в натурі належного їй з відповідачем на праві спільної часткової власності домоволодіння на дві ізольовані квартири. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та прохала позов задовольнити, пояснивши суду, що оскільки нерухоме майно у вигляді житлового будинку, господарських приміщень та земельної ділянки являється їх спільною з відповідачем власністю як подружжя, а відповідач перешкоджає їй проживати в будинку та відмовляється в добровільному порядку вирішити питання про поділ в натурі спільного майна, тому вона змушена звернутися з позовом до суду про виділ в натурі належної їй частки нерухомого майна за судовим рішенням, так як має потребу в житлі, у зв'язку з чим необхідно усунути перешкоди, які чинить їй в цьому відповідач, а це можливо зробити розділивши спільне майно в натурі в ізольовані частини, щоб кожен володів, розпоряджався та користувався саме своєю частиною спільного майна. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти розділу домоволодіння в натурі, оскільки не згоден з висновком судової експертизи, на яку посилається позивач та яка була проведена у іншій справі в 2010 році, а вони з позивачкою домовлялись про інші варіанти розділу будинку в натурі. Також вважає, що розділити будинок за такими варіантами як просить позивачка, неможливо, оскільки не витримають стіни будинку, які збудовано з саману. Вважав, що оцінка вартості домоволодіння завищена, так як невірно визначено дати будівництва як прибудови, так і господарських споруд: сараю літ. Г, огорожі від дороги та інше, при цьому відповідач зазначив, що необхідно визначити дійсну вартість житлового будинку, кожної кімнати та споруди окремо і разом, які розташовані в [ADDRESS], а потім будинок разом продати, розділивши між собою грошові кошти, які отримають від продажу будинку. Проживання в одному будинку їх обох є неможливим, оскільки між ними виникають конфлікти та сварки, у зв'язку з чим він заперечує проти вселення та проживання позивачки у спірному будинку. Прохав судові витрати розділити між ними в рівних долях, так як він є пенсіонером, і не може сплатити їй все одночасно, а також врахувати, що позивачка має перед ним грошові борги в загальній сумі 51000 гривень, які необхідно врахувати у даній справі. Треті особи - Бюро технічної інвентаризації "Абріс" Солонянського району Дніпропетровської області, Солонянська селищна рада Солонянського району Дніпропетровської області, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились. Згідно листів прохали розглядати справу у відсутність їх представників (а.с.125, 150). Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, яка діє на період розгляду справи судом, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при цьому при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 1995 року по 22 вересня 2009 року (а.с.53,55), в період якого купили житловий будинок [ADDRESS], право власності на який згідно нотаріально посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 серпня 1998 року було оформлено на відповідача [PERSON] (а.с.54), що також було встановлено рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили 02 листопада 2010 року у цивільній справі №2-20/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину домоволодіння як спільного майна подружжя та згідно якого за позивачкою [PERSON] визнано право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], яке розташоване на приватизованій земельній ділянці для обслуговування житлового будинку розміром 0.1488 га та складається із житлового будинку літ. "А", прибудови літ. "а", сіней, літньої кухні літ. "Б", погріба літ. "В", сараю літ."Г", душа літ. "Д", вбиральні літ. "Е", воріт №1, огорожі №2, огорожі №3, водоколонки №4, замощення І, септика літ. "С" (а.с.7-8,58-60). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно рішення виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області №85 від 12 вересня 2002 року було затверджено перелік населених пунктів та назви вулиць, провулків на території селищної ради згідно з додатком №1, в тому числі в селищі міського типу Солоне, при цьому було встановлено, що вулиця має назву Бр.Бєльченко, а вказане свідчить про те, що правильною адресою місця розташування домоволодіння, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] є [ADDRESS], як зазначено в договорі купівлі - продажу спірного будинку - а.с.54) в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.17,56). Право власності за [PERSON] на ? частину житлового будинку [ADDRESS] було зареєстровано у БТІ "Абріс" Солонянського району Дніпропетровської області 13 березня 2012 року в книзі №6, номер запису 120/720 та електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №36186069 (а.с.9), а 13 березня 2012 року позивачкою [PERSON] було виготовлено і технічний паспорт на житловий будинок садибного типу (а.с.10-15). Відповідно до рішення ІІІ сесії ХХІІІ скликання Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області відповідачу [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.1488 га для обслуговування житлового будинку на території [ADDRESS], а 05 травня 2000 року на підставі зазначеного рішення відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №260 (а.с.24). Згідно довідки відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області про визначення грошової оцінки земельної ділянки грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становить 16897 гривень 00 копійок (а.с.147). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами щодо набуття права власності на спірне майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0.1488 га, на якій розташований спірний житловий будинок, регулюється приписами Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР 1969 року, який вступив в силу з 01 січня 1970 року, ЦК України 1963 року та Законом України "Про власність" в редакції, які були чинними на період виникнення спірних правовідносин, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а стосовно права власності на земельну ділянку регулюються Земельним Кодексом України 1991 року, при цьому питання розділу спірного нерухомого майна в натурі регулюється положеннями ЦК України 2003 року, Сімейним Кодексом України 2002 року, Земельним кодексом України 2001 року, які є чинними з 01 січня 2003 року та на день розгляду справи судом. На підставі приписів статті 22 КпШС України спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу, тобто придбане ним спільним трудом, на спільні кошти, або придбане на кошти одного з подружжя, в той час коли інший був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми, або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, а не отримане в дар чи успадковане кожним з подружжям. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми, або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ч.2 ст.30 Земельного кодексу України 1961 року, в редакції 1992 року, при переході право власності громадян на житловий будинок і господарські споруди та будівлі до кількох власників, а також при переході права власності на частині будинку в разі неможливості розділу земельної ділянки між власниками без шкоди її раціонального використання, земельна ділянка переходить в спільне користування власників цих об'єктів. Статями 60, 61,69,70 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368, ч.2 та ч.3 ст. 325 ЦК України 2001 року, які є чинними на день розгляду справи судом, спільним майном подружжя є майно, набуте подружжям за час шлюбу, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), при цьому кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя до якого відносяться будь-яке майно, за винятком того, яке згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 68 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, при цьому розпорядження таким майном здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі не можливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР 1969 року та ст. 70 Сімейного кодексу України 2002 року у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або договором. З рахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], як і розташована за цією ж адресою земельна ділянка за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку площею 0.1488 є спільною власністю сторін і належало їм на праві спільної сумісної власності як подружжю, а їх частки в цьому майні є рівними, оскільки в процесі розгляду справи не встановлено будь-якої домовленості між сторонами щодо зміни розміру часток в спільному майні подружжя, а шлюбний договір між сторонами не укладався. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року за позивачкою [PERSON] вже визнано право власності на ? частину вказаного домоволодіння (а.с.7-8,58-60), тобто право спільної сумісної власності на житловий будинок у сторін припинено, а виникло право спільної часткової власності. Відповідно до визначеної судовим рішенням частки в домоволодінні до [PERSON] переходить і право власності на таку ж частку в земельній ділянці за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку відповідно до положень ст.81, ст.86 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність), при цьому право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, в тому числі і за рішенням суду. Згідно положень ст.69 Сімейного кодексу України, який є чинним як на період припинення сторонами сімейно-шлюбних відносин, так і на час розгляду справи судом, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, при цьому вони мають право розділити майно за взаємною згодою, уклавши відповідний договір, а відповідно до ст.71 цього Кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти, а у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно положень ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками, а у разі поділу майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виділення їй в натурі майна, яке належить їй з відповідачем на праві спільної часткової власності, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується визначення варіанту розподілу між співвласниками спірного домоволодіння в натурі, то суд приймає до уваги запропонований позивачкою варіант, який викладений у висновку судової будівельно-технічної експертизи №49/50/51-10 від 08 лютого 2010 року в цивільній справі № 2-20/10 (а.с.16-23), оскільки запропонований варіант є таким, що найбільш відповідає інтересам сторін та є погодженим Солонянською селищною радою Солонянського району Дніпропетровської області, відповідною газовою службою та службою державного пожежного нагляду (а.с.133-135,145-147), при цьому суд враховує, що позивачем надано на підтвердження можливості розділу в натурі як домоволодіння, так і земельної ділянки письмовий доказ у вигляді висновку судової експертизи, що відповідає вимогам ст.ст.57,58 ЦПК України, відповідно до яких доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В той же час, не можуть бути прийняті до уваги судом доводи відповідача щодо неправильного визначення за даним висновком експерта вартості господарських будівель, огорожі, не відповідності зазначеної у висновку площі приміщень як житлового будинку, так і господарських будівель з урахуванням складеного ним в 2014 році технічного паспорту на домоволодіння (а.с.47-51), оскільки для перевірки цих доводів за клопотанням відповідача (а.с.41) судом було постановлено ухвалу про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи (а.с.62-63), але відповідачем, на якого було покладено такий обов'язок, не було сплачено вартість проведення такої експертизи (а.с.72-74,78), у зв'язку з чим експертиза проведена не була, а справа повернута до суду без проведення такої експертизи (а.с.77-78), що свідчить про те, що відповідач не скористався передбаченим законом правом на спростування доводів позивача, а справи позовного провадження розглядаються на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається. Більш того, відповідачем складено вказаний технічний паспорт на домоволодіння без участі іншого співвласника та на день розгляду справи судом не було узаконено в установленому законом порядку змін площі зазначених приміщень. Будь-яких інших варіантів розділу в натурі спірного домоволодіння та земельної ділянки відповідачем суду не надано, як не надійшло таких варіантів і від позивача, не дивлячись на те, що судом неодноразово роз'яснювалось сторонам право на проведення відповідної експертизи, оскільки для визначення можливих варіантів розділу спірних домоволодіння та земельної ділянки в натурі потребуються спеціальні знання в галузі будівництва та землеустрою. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що розділ домоволодіння та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку необхідно здійснити відповідно до визначених варіантів у висновку судової будівельно-технічної експертизи №49/50/51-10 від 08 лютого 2010 року в цивільній справі № 2-20/10 (а.с.16-23), виділивши в натурі в домоволодінні позивачці [PERSON] квартиру №2 загальною вартістю 47629 (сорок сім тисяч шістсот двадцять дев'ять ) гривень 00 копійок, що становить 33/100 частки від цілого домоволодіння та складається з наступних приміщень: в житловому будинку літ. "А" приміщення 1.1 - житлову кімнату площею 13.7 кв. м, приміщення 1.2 - кухню площею 8,3 кв.м, приміщення 1.4 - житлову кімнату площею 7.4 кв. м, приміщення 1.6 - санвузол площею 5,7 кв.м, а всього - загальною площею 35.1 кв.м, вартістю 41784 (сорок одна тисяча сімсот вісімдесят чотири) гривні 21 копійка; а також будівлі та споруди: сарай літ."Г" вартістю 2874 гривні, душ літ. "Д" вартістю 1451 гривня, вбиральню літ. "Е" вартістю 1232 гривні, 4,7 метрів огорожі №2 вартістю 288 гривень, а всього - загальною вартістю 5845 (п'ять тисяч вісімсот сорок п'ять) гривень 00 копійок. Відповідачеві [PERSON] необхідно виділити в натурі квартиру №1 загальною вартістю 95103 (дев'яносто п'ять тисяч сто три) гривні 00 копійок, що становить 67/100 частки від цілого домоволодіння та складається з наступних приміщень: в житловому будинку літ. "А" приміщення 1.3 - житлову кімнату площею 18.0 кв.м, приміщення 1.5 - коридор площею 6,9 кв.м, приміщення прибудови літ. "а" - сіни площею 7,8 кв.м вартістю 13847 (тринадцять тисяч вісімсот сорок сім) гривень 00 копійок, а всього - загальною площею 32.7 кв. метра вартістю 43489 (сорок три тисячі чотириста вісімдесят дев'ять) гривень 00 копійок; а також будівлі та споруди: літню кухню літ.Б вартістю 25020 гривень, погріб літ.В вартістю 3034 гривні, ворота №1 вартістю 3304 гривні, огорожу №2 вартістю 1334 гривні, огорожу №3 вартістю 2853 гривні, водоколонку №4 вартістю 3454 гривні, замощення 1 вартістю 8560 гривень, септик літ.С вартістю 4055 гривень, а всього - 51614 (п'ятдесят одна тисяча шістсот чотирнадцять) гривень 00 копійок. У зв'язку з розділом будинку в натурі з одноквартирного на двохквартирний суд вважає необхідним зобов'язати сторони здійснити за власний рахунок необхідні переобладнання у жилому будинку літ.А, в тому числі: [PERSON] - пробити дверний проріз з приміщення 1.1 в приміщення 1.2 та з приміщення 1.2 в приміщення 1.4; переобладнати віконний проріз у дверний в приміщенні 1.2; закласти дверний проріз з приміщення 1.2 в приміщення 1.5 та з приміщення 1.4 в приміщення 1.3; демонтувати перегородку між приміщеннями 1.1 та 1.6, переобладнавши їх в житлову кімнату; переобладнати приміщення 1.4 в кухню; виконати окремий вхід в домоволодіння; [PERSON] - переобладнати віконний проріз у дверний в приміщенні 1-5; кожному з власників здійснити самостійне обладнання систем опалення, електро, газо та водопостачання, надавати можливість кожному з них доступ до приміщень, в яких буде необхідно зробити зазначені в рішенні суду переобладнання. У зв'язку з розділом домоволодіння в натурі підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 23737 гривень грошової компенсації за зменшення розміру вартості ? частки в житловому будинку, дворових будівель та споруд спірного домоволодіння. В той же час, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача зазначеної грошової компенсації з урахуванням індексу інфляції за період з жовтня 2010 року по день розгляду справи судом задоволенню не підлягають, оскільки вони необґрунтовані на законі, так як на спірні правовідносини не розповсюджуються положення Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та ст.625 ЦК України, а позивачка не скористалась своїм правом на визначення вартості спірного домоволодіння на день розгляду справи судом, відповідно і на визначення грошової компенсації, яка підлягає сплаті одному із власників в разі відступу від рівності часток при розділі домоволодіння в натурі, шляхом проведення відповідної експертизи, право на проведення якої неодноразово їй роз'яснялось судом. У зв'язку з розділом в натурі домоволодіння, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо розділу в натурі земельної ділянки площею 0.1488 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, яка розташована по [ADDRESS], при цьому позивачці [PERSON] як власнику квартири №2 необхідно виділити в натурі на місцевості у приватну власність земельну ділянку площею 740.31 кв. м (позначену у висновку №49/50/51-10 судової будівельно-технічної експертизи від 08 лютого 2010 року зеленим кольором), визнавши за нею право власності на ? частину вказаної земельної ділянки площею 744 кв.м; а відповідачеві [PERSON] виділити в натурі на місцевості у приватну власність земельну ділянку площею 740.31 кв. м, визнавши за ним право власності на ? частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 744 кв.м, (позначену у висновку №49/50/51-10 судової будівельно-технічної експертизи від 08 лютого 2010 року жовтим кольором), залишивши сторонам у спільній власності земельну ділянку площею 7.38 кв.м по ? частині кожному, тобто по 3.69 кв. м кожному, яка необхідна для обслуговування житлового будинку літ. А зі сторони вул.Бр. Бєльченко та біля сіней літ. "а" зі сторони городу (позначену у висновку №49/50/51-10 судової будівельно-технічної експертизи від 08 лютого 2010 року червоним кольором). Оскільки для здійснення розділу в натурі домоволодіння необхідно здійснити ряд переобладнань, які потребують значного часу, суд вважає необхідним до переобладнання житлового будинку в дві ізольовані квартири, але не більше ніж на один рік, залишити тимчасово в спільному користуванні сторін водоколонку №4, септик літ.С, двір домоволодіння [ADDRESS] в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON], зобов'язавши [PERSON] нести в цей період солідарно з [PERSON] витрати по утриманню домоволодіння та земельної ділянки в належному стані. У зв'язку з розділом в натурі як домоволодіння, так і земельної ділянки за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, право спільної власності сторін на зазначене майно припиняється, у зв'язку з чим за кожним із них необхідно визнати право власності на ту частку майна, яка йому виділяється. За таких підстав, суд вважає, що оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати понесені ним по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial