Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

у липні 2017 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2016 року в м. Києві на вул. Грінченка відбулася ДТП за участю автомобіля «Тойота» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, [PERSON] Відповідно до Звіту № 830 від 22.02.2017 року, проведеного незалежним оцінювачем Приворським В.В., вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження автомобіля [NUMBER] внаслідок ДПТ, складає 10 119,27 грн. Позивач за власний рахунок здійснила ремонті роботи для відновлення первісного стану автомобіля [NUMBER]. За таких обставин, просить суд стягнути з [PERSON] матеріальні збитки, спричинені ДТП, у розмірі 10 119,27 грн., а також витрати на оплату послуг з проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 800,00 грн. та судовий збір в сумі 640,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року відкрито провадження у даній справі.(а.с. 48) [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом. Вислухавши пояснення позивача та її представника, а також дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. Судом встановлено, що 11 листопада 2016 року о 17 год. 05 хв. на вул. Грінченка в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем «ЗАЗ» н.з. [NUMBER]. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 р. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 6) Постанова є чинною. У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль марки «ЗАЗ» н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON].(а.с. 12) З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Тойота» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «Іллічівське» на підставі договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності у вигляді полісу № АЕ/8496095 до 04.06.2016. (а.с. 9) Згідно звіту № 830 від 22.02.2017 року, проведеного незалежним оцінювачем Приворським В.В., вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження автомобіля [NUMBER] внаслідок ДПТ, складає 10 119,27 грн. (а.с. 15) Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота» н.з. [NUMBER] на день дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СТ "Іллічівське". Позивач посилається на те, що ПрАТ «СТ "Іллічівське" позбавлено членства в МТСБУ. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача як з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи 10 119,27 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 800 грн. витрат на оплату послуг з проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку. Позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду України у справах № 6-2808цс15 та № 7-725цс16 та зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована У цьому висновку зазначено, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2808цс15. Разом з тим, 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду України прийнято постанову, в якій зазначені наступні правові висновки. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суду не надано доказів, що у страховика (ПрАТ «СТ "Іллічівське») не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування. Відповідно до полісу № АЕ/ 8496095 терміном дії до 04.06.2016 р. ліміт відповідальності ПрАТ «СТ "Іллічівське" за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50 000 гривень, а розмір франшизи - нуль гривень. Вбачається, що суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є страховик відповідача, оскільки розмір завданої шкоди (10 119,27 грн.) не перевищує ліміт страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed