Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивували тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року. Проте рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2013 року шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу в них є спільний неповнолітній син [PERSON], [INFO], який після припинення шлюбних відносин батьків, залишився проживати з матір'ю. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2014 року по справі № 127/4662/14-ц з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання їх дитини - сина [PERSON], [INFO], в тверій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно, до повноліття дитини. Позивач вважає, що необхідно змінити розмір аліментів, оскільки зросли ціни на споживчі товари. На комунальні послуги, змінився прожитковий мінімум. Також відбулися зміни в законодавстві, що регулюють аліментні відносини. Аліменти, які сплачує відповідач становлять лише 33,76 % від прожиткового мінімуму. Разом з тим, проблеми сина, в звязку з його дорослішанням значно зросли, тому [PERSON] самостійно належними чином не може забезпечити дитину. [PERSON] достатньо матеріально забезпечений, має вищу економічну освіту, працює за кордоном, його заробітки є високими. Також він часто змінює автомобілі, житлом забезпечений та інших аліментних зобовязань він немає. Стягнення аліментів з відповідача, на думку позивача, в тверій грошовій сумі є недоцільним, оскільки він має постійне місце роботи, його заробіток є стабільним і підлягає обліку. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2014 року по справі № 127/4662/14-ц, визначивши новий розмір аліментів в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини. Також просила стягнути судові витрати, а саме витрати по оплаті правової допомоги адвоката в сумі 500,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, надав заперечення та пояснив, що позивачем не надано доказів: регулярності доходу; працевлаштування його в офіційному статусі; праці за кордоном; наявність дорогих автомобілів. Позивач лише припускає, що [PERSON] має постійне місце роботи, а його заробіток є стабільним і підлягає обліку. Також позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на зміну мінімального розміру аліментів, оскільки дана підстава не передбачена ст. 192 СК України. Просив відмовити [PERSON] в задоволені позову. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтва про народження серії 1-АМ № 158005, виданого 15.12.2009 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2013 року шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище Верестюк) [PERSON] та [PERSON] Валерієвичем, зареєстрований 21 квітня 2007 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, було розірвано (а.с. 5). Дане рішення суду набрало законної сили 26.04.2013 року. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи з 12.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Рішення набрало законної сили 26.04.2014 року. З довідки комітету мікрорайону «Пятничани» № 2708 від 31.10.2017 року судом встановлено, що син сторін проживає разом з позивачем за адресою: вул. Ю.Рябчинської, 11, м. Вінниця (а.с. 7). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 183 СК України визначено, що \~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 \~СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З довідки про склад сім'ї № 1209 від 27.11.2017 року, виданою Поповецькою сільською радою Барського району Вінницької області, вбачається, що відповідач[PERSON] зареєстрований та проживає разом з своїми батьками в с. Попівці Барського району Вінницької області (а.с. 21). За ним не рахується земельна ділянка, земельні та майнові паї, сінокоси, пасовища. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не зареєстрований в Барському районному центрі зайнятості як безробітній та не є фізичною соосбою-підприємцем (а.с. 22, 23). Так, дійсно у власності відповідача перебуває автомобіль марки RENAULT KANGOO, фургон мало вантажний-В, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 24). Жодних доказів зміни матеріального стану відповідача,[PERSON] не надано. Нею лише припускається той факт, що відповідач працює за кордоном та має високі заробітки. Разом з тим, суд зазначає, що наразі [PERSON] виповнилося вісім років. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 1860 гривень. На думку суду, розмір аліментів стягнутий судом 600 грн., є недостатньою сумою для утримання дитини, оскільки прожитковий мінімум для дитини становить 1860 гривень. Так, як згодом даний мінімуму буде збільшуватися, враховуючи економічну ситуацію в країні, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утримання, суд вважає за справедливим буде збільшити розмір аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 250,00 грн. витрат на оплату правової допомоги (відповідно до розміру задоволених позовних вимог) та в дохід держави 640,00 грн. судового збору, що підтверджено документально (а.с. 7а). На підставі викладеного та

Outcome: partial