Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

10.09.2014 р. [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовом до [PERSON] про розділ спільного майна та посилаючись на те, що об'єкт спільної сумісної власності подружжя (1/2 частка квартири [ADDRESS]) відчужений відповідачкою, позивач просив стягнути на його користь належну йому частку у цьому майні, вартість якої дорівнює 10000 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день подання позовної заяви до суду складало 128000 грн. та судові витрати. В ході розгляду справи позивачем збільшувався розмір позовних вимог до 275000 грн., який в подальшому був зменшений до 215000 грн. 03.02.2015 року представником відповідача подано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення долі у спільному сумісному майні у розмірі 29725,00 грн., який ухвалою суду 03.02.2015 р. об'єднано в одне провадження із первісним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, пояснили, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 2009 по 2011 р. За час шлюбу вони придбали 1/2 частку [ADDRESS], яку вони зареєстрували на позивачку та її сина в рівних частках. 21.01.2012 р. відповідачка продала згадану квартиру за 40000 доларів США з дозволу позивача, але за усної домовленості, що поверне його частку в розмірі 10000 доларів США. Проте до цього часу позивачка ці умови не виконала, не повернула вартість його частки. Крім того, зазначив, що 1/2 частка спірної квартири була придбана за особисті кошти позивача. Посилаючись на вказані обставини, просили суд стягнути з відповідачки вартість частки позивача у спільному сумісному майні, яка дорівнює 10000 доларів США, що на час розгляду справи еквівалентно 215 000 грн., а також судові витрати: судовий збір, витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. Зустрічний позов [PERSON] не визнав, пояснив, що спірні автомобілі він придбав в період шлюбу, але за власні кошти, які належали йому до шлюбу. Крім того, просив застосувати до зустрічних позовних вимог [PERSON] строк позовної давності, оскільки позов [PERSON] було подано після спливу трьох років після розірвання шлюбу та не заявлялось клопотання про поновлення строку. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову [PERSON], посилаючись на те, що ? частка спірної квартири була придбана на кошти, які їй належали до шлюбу, а тому і оформлення придбаної частки квартири за письмовою згодою [PERSON] було здійснено на неї та її неповнолітнього сина [PERSON] Після розірвання шлюбу вона за згодою [PERSON] продала спірну квартиру за 40000 доларів США та в день продажу спірної квартири вона передала [PERSON] в присутності свідків 7500 доларів США та вони домовились, що транспортні засоби, що були придбані [PERSON] в період шлюбу залишаються йому. Просила відмовити [PERSON] в позві та задовольнити її зустрічний позов. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] не визнав, пояснив, що не заперечує, що 1/2 спірної квартири придбана в період шлюбу, проте зазначив, що 1/4 частка цієї квартири оформлена на неповнолітню дитину та придбана для нього, а тому спільним майном подружжя є лише 1/4 частка цієї квартири. Крім того, зазначив, що 1/2 частку спірної квартири відповідачка придбала за власні кошти для сина. Також зазначив, що [PERSON] дав згоду на продаж спірної квартири та домовленості з ним про повернення йому суми вартості його частки в цій квартирі не було. Просив в позові [PERSON] відмовити. Зустрічний позов представник відповідача підтримав, підтвердив викладені в ньому обставини та пояснив що, строк позовної давності для звернення із зазначеним позовом не пропущений оскільки про порушення свого права [PERSON] дізналась лише під час розгляду даної справи, а саме після отримання відповіді з УДАІ УМВС України в Миколаївській області про реєстрацію за [PERSON] вказаних у зустрічному позові автомобілів. Посилаючись на викладені в позові обставини, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частку в спільному сумісному майні, а саме 1/2 частку вартості автомобілів в сумі 29725,00 грн. та судові витрати: судовий збір, витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. та витрати на проведення оцінки майна в сумі 1000 грн. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.07.2009 року по 11.11.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.07.2007 року [PERSON] (до реєстрації шлюбу прізвище [PERSON], після реєстрації [PERSON], після розірвання шлюбу [PERSON]Ю.) та її неповнолітньому сину [PERSON] належало по ? частині квартири [ADDRESS]. У період шлюбу [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своєї малолітньої дитини [PERSON] купила у [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] 1/2 частку (по 1/4 частці кожен) квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 14.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.5). 21.05.2012 р. [PERSON], діючи від свого імені та від імені [PERSON] уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким продали вказану квартиру (а.с.6). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що у період шлюбу [PERSON] придбав напівпричіп КЗАП 9370 (1991 року випуску) д.н. [NUMBER] за 16000 грн. та автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 року випуску) д.н. [NUMBER] за 18000 грн., що окрі пояснень [PERSON] підтверджено роздуківкою з регіональної комп'ютерної бази АІС "Автомобіль" по Миколаївській області (а.с. 39, 40). В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що після розірвання шлюбу автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 р.в.) д.н. [NUMBER] продав за 16000 грн., а напівпричіп КЗАП 9370 (1991 р.в.) д.н. [NUMBER] здав на металобрухт. Зазначену у зустрічній позовні заяві вартість вказаних транспортних засобів, підтверджену звітами з незалежної оцінки майна, [PERSON] в судовому засіданні не оспорював. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що за продаж належної їй та її синові [PERSON] ? частки (по 1/4 частці кожного) квартири [ADDRESS], вона у 2010 році отримала від [PERSON] 17500 доларів США, а в подальшому переоформили цю частку шляхом укладання договору купівлі продажу на [PERSON] та її сина [PERSON] Після розірвання шлюбу її сестра [PERSON] продала вказану квартиру за 40000 доларів. Проте, належних доказів, які б свідчили, що ? частка квартири була придбана за рахунок особистих коштів [PERSON] або [PERSON] суду не надано. Отже, доводи сторін про те, що згадане майно придбано сторонами за власні кошти суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Також, судом критично оцінюються доводи представника [PERSON] щодо придбання сторонами у період шлюбу лише ? частки квартири з посиланням на те, що відповідно до договору купівлі-продажу друга ? частина квартири належить малолітньому сину [PERSON] [PERSON], оскільки, згідно ч. 2 ст. 173 СК України, майно малолітніх та неповнолітніх дітей вважається таким, що є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом. Так, судом встановлено, що на момент купівлі 1/2 частки спірної квартири, [PERSON] був малолітнім, не брав участі у її придбанні, не мав власних коштів, тому на підставі ч. 2 ст. 173 СК України не набув права власності на частину спільного сумісного майна подружжя. Доказів того, що спірна квартира була придбана [PERSON] за власні кошти для свого малолітнього сина нею не надано. Таким чином, суд приходить до переконання, що ? частка [ADDRESS], придбана на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2010 року на імя [PERSON] та [PERSON] та напівпричіп КЗАП 9370 (1991 р..в) д.н. [NUMBER], автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 р.в.) д.н. [NUMBER] - є спільним сумісним майном подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69- 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 370 ЦК України зазначено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила, що квартира [ADDRESS] була продана нею за 40000 доларів США, що не заперечувалось позивачем [PERSON] відповідно до приписів ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню. Згідно вимог ст.69 та ст.70 Сімейного Кодексу України, ст. 357 ЦК України у разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Таким чином, виходячи із засад рівності часток чоловіка та дружини у праві спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до переконання, що вартість ? частки [PERSON] складає 10000 доларів США, що на день розгляду справи дорівнює 215000 грн. Відповідно до звіту ТОВ "Антан-Юг" з незалежної оцінки майна, ринкова вартість ЗАЗ 1103 07, 2001 р.в., р.н. [NUMBER] на дату оцінки 02.02.2015 р. складає 25774 грн.; ринкова вартість напівпричіпа КЗАП 9370, 1991 р.в., р.н. [NUMBER] - 33676 грн. Вказана вартість колісних транспортних засобів [PERSON] не оспорювалсь. Таким чином, вартість ? частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя на напівпричіп КЗАП 9370 (1991 р..в) д.н. [NUMBER] та автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 р.в.) д.н. [NUMBER] складає 29725 грн. Щодо твердження позивача [PERSON] та його представника про пропуск [PERSON] строку позовної давності при подання зустрічного позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, про наявність у [PERSON] майна, придбаного ним за час шлюбу, відповідачка [PERSON] дізналась з відповіді УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 28.01.2015 р., а отже [PERSON] не пропущений строк, визначений абз. 2 ч. 2 ст. 72 СК України. Твердження відповідачки [PERSON] про сплату [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], 7500 доларів США після продажу квартири, судом оцінюються критично, оскільки належних (письмових) доказів на підтвердження цього факту суду не надано. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що після продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] в її присутності передала [PERSON] 7500 доларів США. Проте, їй не відома за що саме [PERSON] передавала гроші [PERSON] Однак, сам [PERSON] в судовому засіданні заперечував факт отримання від [PERSON] грошей, а свідок [PERSON] не підтвердила факт передачі грошей в її присутності. Таким чином, зважаючи на те, що 1/2 частка кв. 82 по вул. Лазурній в м. Миколаєві є спільною сумісною власністю подружжя, однак на даний час продана, з [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] вартість його частки (1/4) в цьому майні, яка складає 10000 доларів США (1/4 частка від 40000 доларів США), що еквівалентно 215000 грн. Разом з тим, напівпричіп КЗАП 9370 (1991 р..в) д.н. [NUMBER] та автомобіль ЗАЗ 1103 07 (2001 р.в.) д.н. [NUMBER] також є спільною сумісною власністю подружжя, але відчужені [PERSON] після розірвання шлюбу, в звязку з чим з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 1/2 частина вартості цього майна, що складає 29725,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві та зустрічній позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги сторін обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, на підставі ст.88 ЦПК України зі сторін підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені судові витрати, а саме: з [PERSON] на користь [PERSON] - судовий збір в сумі 2150 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.; з [PERSON] на користь [PERSON] - судовий збір в сумі 297,25 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., витрати на проведення оцінки майна в сумі 1000 грн. Крім того, у зв'язку зі зменшенням позивачем [PERSON] розміру позовних вимог, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір у сумі 600 грн.

Outcome: approved