Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що з 16.09.2008р. до 23.03.2011р. працював на ДП «Харківський завод електроапаратури» на посаді заступника генерального директора з виробництва і був звільнений в зв'язку із ліквідацією підприємства. До цього часу з ним не проведено остаточний розрахунок і тому він просить стягнути з відповідача 42118,35 грн. заборгованості із заробітної плати, 321766,44 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, та 3115,40 грн. індексації по заробітній платі. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що 23.03.2011р. позивач був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі ДП склала 42118,35 грн., яка підтверджена відповідною довідкою, і зазначена сума внесена до реєстру кредиторів. З зазначеної суми розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі та індексація заробітної плати. Підприємство знаходилось у стані припинення, що не є підставою невиплати нарахованої заробітної плати. Відповідачем порушено вимоги ст.116, 117 КЗпП України. Посилання відповідача, щодо неправомірних дій позивача в період керування підприємством, яке привело до ліквідації є припущеннями, оскільки рішення про ліквідацію приймало Космічне агенство. Позивач не звертався до суду, оскільки вважав, що зазначені виплати будуть проведені підприємством. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, зазначив, що позивач не знаходиться в трудових відношеннях з підприємством і не є його працівником. Недбалі дії позивача, який виконував обов'язки директора привели до росту заборгованості підприємства, оскільки отримавши три мільони грн. від підприємства «Комунар» [PERSON] всупереч вимог діючого законодавства направив їх на виплату заборгованості за інший період ніж було передбачено, у зв'язку з чим було відкрито кримінальну справу. На момент звільнення позивача малась заборгованість 42118,35 грн., що внесено в реєстр кредиторів і його вимоги знаходяться у другій черзі та будуть погашені разом з іншими вимогами працівників. В подальшому інший представник відповідача [PERSON] двічі заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та надання нових доказів, однак таких доказів не надав. Разом із тим, відповідно до ч.2 ст.210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач останні роки до свого звільнення був фактичним керівником підприємства, мав право підпису на бухгалтерських документах. На момент звільнення позивач отримав гроші, крім компенсації за невикористані відпустки. Кредиторська заборгованість - це те, що підприємство заборгувало позивачу. ДП повинно бути приєднане до «Комунару», але в 2010р. рішення було змінено і проводилась ліквідація ДП. Між «Комунаром» та ДП було укладено договір поворотної допомоги за яким 319600, 00 грн. повинні бути направлені на погашення заборгованості за 2008-2010 рік. Однак позивачем було прийнято рішення про погашення заборгованості з березня 2010р. по серпень 2010р., коли він був призначений виконуючим обов'язки генерального директора. 1966282 грн. було направлено на погашення заборгованості, а інші гроші до пенсійного фонду. За час роботи позивача було накладено арешти на рахунки ДП, при цьому виплата заробітної плати не могла проводитися. Прокуратурою Ленінського району м.Харкова по факту заборгованістю по заробітній платі було порушено кримінальну справу. Суд заслухавши пояснення і доводи позивача та його представника, представника відповідача, свідка, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наказу Національного космічного агентства України №277 від 03.09.2010р. у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України розпорядження від 11.08.2010р. №1616 «Про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2009р. №392», враховуючи довготривалу збитковість, втрату платоспроможності та інвестиційної привабливості і можливостей для інноваційного розвитку, з метою повного погашення кредиторської заборгованості ДП «Харківський завод електроапаратури», відповідно до положень ЦК України, Господарського кодексу України, Законів України «Про управління об'єктами державної власності», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» прийнято рішення про ліквідацію ДП «ХЗЕА», код ЄДРПОУ 14308262 місцезнаходження: м.Харків, вул.Лозівська,5. (а.с.34) Як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER] архівної довідки ДП «ХЗЕА» від 08.08.2017р. та наказу №5 від 14.03.2011р. [PERSON] з 16.09.2008р. по 23.03.2010р. працював на ДП «Харківський завод електроапаратури» заступником директора, а з 23.03.2010р. по 23.03.2011р. - виконуючим обов'язки генерального директора та звільнений у зв'язку з ліквідацією підприємства за ч.1 ст.40 КЗпП України. (а.с.23-27, 39,40,52) За довідками ДП «Харківський завод електроапаратури» підписаними головою ліквідаційної комісії №25 від 09.02.2016р., №209 від 13.06.2017р. та за №250 від 2017р. [PERSON] працював на ДП «Харківський завод електроапаратури» та звільнений 23.03.2011р., середньомісячна заробітна плата обчислена відповідно до п.4 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р.№100 за 2011р. склала 4263,98 грн. Кредиторські вимоги [PERSON] по заробітній платі з вересня 2008р. по березень 2011р. станом на 01.08.2017р. складають 42118,35 грн. та включені в реєстр кредиторів в другу чергу і будуть виплачені відповідно до законодавства. (а.с. 6,7,38) Як вбачається з реєстру кредиторських вимог ДП «ХЗЕА» на 01.07.2013р. такі вимоги складають 22226410,24 грн., зокрема по заробітній платі (2 черга задоволення вимог) 4899599,00 коп. (а.с.35-37) Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.94. ч.5 ст.95КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За ч.1 ст.115КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.1,2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012р. у справі №1-5/2012 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. В рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. В рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. В своєму листі від 07.05.2013р. №708/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив про те, що суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачем з врахуванням заборгованості по заробітній платі в розмірі 42118,35 грн. надано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, який складає 321 766, 44 грн. (4263, 98 грн. середньомісячної заробітної плати х 75 місяців + 218,66 грн. середньоденної заробітної плати х 9 днів), з якими суд погоджується. Також позивачем заявлені вимоги щодо стягнення 3115,40 грн. індексації з розрахованням індексації по заробітній платі за період з березня 2011р. по липень 2017р. відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078. Індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За ч.1 ст.94. ч.5 ст.95КЗпП України заробітна плата - це оплата за виконану роботу, якапідлягає індексації. Суд зазначені вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки індексація розраховується при нарахуванні заробітної плати, а оскільки позивач був звільнений 23 березня 2011р. індексація після припинення трудових відносин не нараховується, але може бути проведена компенсація. Згідно п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Однак враховуючи те, що середня заробітна плата за час затримки розрахунку - це також компенсаторна виплата, дві компенсації за один і той же період часу не може бути застосований. Оскільки відповідачем порушені права позивача на виплату всіх сум, що належать йому від підприємствана користь позивача з Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2008р. по березень 20011 р. в розмірі 42118,35 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку, який складає 321 766, 44 грн., а всього 363 884 грн.79 коп. Посилання представника відповідача на те, що позивач не знаходиться в трудових відношеннях з підприємством і не є його працівником та щодо недбалих дій позивача, який виконував обов'язки директора не можуть бути прийняті судом, оскільки згідно ст.116,117 КЗпП України виплата всіх сум провадиться в день звільнення, а в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Знаходження ДП «Харківський завод електроапаратури» в стані припинення не може бути підставою для відмови позивачу в виплаті заборгованості по заробітній платі. Жодних доказів про те, що недбалі дії позивача привели до росту заборгованості та ліквідації підприємства представниками відповідача не надано. Згідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі при поданні позову про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору. Суд вважає, що з відповідача в порядку ст.141 ЦПК Українита Закону України "Про судовий збір", пропорційно розміру позовних вимог, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3638 грн. 85 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial