Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом і свої вимоги мотивував тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON]. За життя померлому належав будинок з господарськими спорудами за адресою: Шосткинський район, [ADDRESS] але свідоцтва про право власності на цей житловий будинок він не отримував. В даний час позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Тому просить суд встановити факт належності житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Шосткинський район, [ADDRESS] на праві власності [PERSON], який помер [INFO] року, та визнати за ним, позивачем, право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що заперечень проти позову не мають та просять розглянути справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Положенням ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв'язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності, а може бути тільки встановлений факт належності їй цього майна на праві власності за життя та визнано право власності на майно за спадкоємцями в порядку його спадкування. З довідок, виданих виконкомом Гамаліївської сільської ради Шосткинського району Сумської області, вбачається, що, згідно записів в погосподарських книгах, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] по день смерті і був власником вказаного будинку, збудованого у 1935 році ( а.с. 12,14, 36). [INFO] року [PERSON] помер ( а.с. 7). З технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], вбачається, що за даною адресою розташовані - житловий будинок, позначений в схематичному плані земельної ділянки літерою "А-1", сіні, позначені літерою «а», сарай, позначений літерою «Б», погріб, позначений літерами «Пг» та огорожа, позначена літерою «N» (а.с. 15-17). З висновку відділу містобудування і архітектури Шосткинської райдержадміністрації Сумської області від 05.02.2013 р. за № 01-06/03 (а.с. 20), довідки Шосткинського райвідділу Управління Держтехногенбезпеки у Сумській області від 05.02.2013 року за № 150 (а.с. 19), довідки Шосткинської міськрайСЕС від 21.01.2013 р. за № 02-1/6 ( а.с. 18), вбачається, що будинок та господарські споруди, за адресою [ADDRESS], вцілому не порушують протипожежний режим, відповідають санітарним нормам та не суперечать містобудівній документації. Проте сарай, позначений літерою «Б», не відповідає вимогам п.3.30 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - порушує санітарні норми, оскільки спорудження надвірних господарських будівель по лінії забудови вулиць та проїздів заборонено. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України "Про власність" право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про власність" громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Оскільки, житловий будинок був побудований у 1935 році, а право забудови індивідуального житлового будинку виникло у [PERSON] до вказаного часу, правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку в зазначений час були врегульовані Цивільним Кодексом УРСР, який Постановою Центрального Виконавчого Комітету УРСР від 18.12.1922р. введений в дію з 01.02.1923р. Ст. ст. 52, 54 зазначеного Кодексу передбачали розрізнення приватної власності від державної -націоналізованої та муніципалізованої, кооперативної власності, та передбачали, що предметом приватної власності може бути, у тому числі, усяке майно, не виключене з цивільного обігу. Відповідно ст. 73 Цивільного кодексу УРСР, 1922 року, строк будівництва житлового будинку встановлювався не більш одного року з дня укладення договору про право забудови. Надалі цивільні правовідносини з питань житлової забудови та належності громадянам права власності на індивідуальні житлові будинки регулювалися наступними нормативно-правовими актами: Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р. встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. У відповідності до вказаного Указу Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок. Вище перелічені письмові докази підтверджують ті обставини, що спірний житловий будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Таким чином, достовірно встановлено належність спірного майна спадкодавцю [PERSON] на час відкриття спадщини. Свідоцтвом про народження та рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.12.2013 року підтверджується, що позивач - [PERSON] є сином [PERSON] ( а.с. 11, 32) З відповіді Шосткинської районної державної нотаріальної контори від 26.02.2014 р. вбачається, що спадкоємці [PERSON] до нотконтори не звертались.( а.с.39) Згідно свідоцтва про смерть дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року. (а.с. 8,11) Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] заповіту не складав (а. с. 12). Таким чином, згідно ст. 529 ЦК Української РСР єдиним спадкоємцем першої черги за законом спадкового майна [PERSON] є його син - позивач по справі. Для придбання спадщини за правилами ст. 548 ЦК Української РСР необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За положеннями ст. 549 ЦК Української РСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач вступив в управління спадковим майном: доглядав за будинком, здійснював поточний ремонт, обробляв город; із заявою про відмову від спадщини у строк, визначений ст.533 ЦК Української РСР, не звертався а отже є таким, що прийняв спадщину і вона йому належить з часу відкриття спадщини. Вищезазначене надає суду підстави визнати право власності на будинок та господарські споруди за позивачем [PERSON] в порядку їх спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON], за виключенням сараю, позначеного літерою «Б», який збудований з порушенням санітарних норм.

Outcome: partial