Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками ? частки будинку [ADDRESS] в рівних частках. Згідно довідки-характеристики за № 4312 від 18.06.1996р. ідеальна частка права власності кожного із спадкоємців складає 1/6 частки вказаного будинку. Так, [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/6 частки будинку [ADDRESS]. Спадкоємцями даного майна були: син [PERSON] та дружина [PERSON], однак вони не прийняли дану спадщину. Тому, відповідно до ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР, після смерті спадкодавця його спадкоємцем стала рідна сестра [PERSON] Так, [PERSON] прийняла спадщину, що складається із 1/6 частки зазначеного будинку, фактично вступивши в управління та її володіння шляхом проживання. З огляду на вищевказане, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/6 частку будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 21 вересня 2017 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Вінницьку міську раду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі та залишити за позивачем судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви, відповідно до яких позов [PERSON] визнають. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Вінницької міської ради - Семенова Н.Л. при вирішення справи поклалась на думку суду. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника третьої особи Семенової Н.Л., дослідивши матеріали справи, інвентаризаційну справу та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.1983 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями в рівних частках будинку [ADDRESS] після смерті чоловіка та батька [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається з довідки-характеристики ВООБТІ № 4312 від 18.06.1996 року, ідеальна частка права власності кожного із вказаних спадкоємців складає 1/6 частки будинку [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], судом встановлено, що 6 лютого 1977 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - «[PERSON]» (а.с. 8). З свідоцтва про народження [NUMBER], вбачається, що [PERSON] був батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого [INFO] міським відділом ЗАГС м. Вінниці, встановлено, що брат позивача - [PERSON] помер в м. Вінниця [INFO] (а.с. 6). Матеріалами справи встановлено, що за життя [PERSON] володів правом власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 128, 130). Відповідно до матеріалів спадкової справи №686/98, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 122-135), судом встановлено, що його дружина [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 123) звернулася до Першої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] її чоловіка. Також в матеріалах справи містяться заяви матері та доньки померлого - [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті сина та батька (а.с. 124, 125). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.1998 року [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями ? частини будинку [ADDRESS] після смерті чоловіка та батька [PERSON] (а.с. 114). Ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] також володів правом власності 1/6 частини будинку [ADDRESS] після смерті його батька. З матеріалів спадкової справи вбачається, що жоден член його сім'ї не прийняв спадщину на вказану частину будинку. Разом з тим, судом встановлено, що позивач [PERSON], яка є рідною сестрою померлого, проживає за адресою: [ADDRESS], з 1993 року по даний час. Даний факт підтверджується довідкою комітету мікрорайону «Пирогово» № 335 від 24.03.2017 року (а.с. 10). З відмітки, зробленої в паспорті позивача, вбачається, що остання зареєстрована за вказаною адресою з 15.09.2000 року (а.с. 11). З огляду на це, позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її рідного брата. З листа Першої вінницької державної нотаріальної контори від 1 листопада 2017 року, вбачається, що позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона є спадкоємицею другої черги. Зі змісту листа встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] було заведено спадкову справу № 686/98 та видано свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям першої черги (а.с. 120). Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в будинку [ADDRESS], оскільки вона належить до спадкоємців другої черги. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 530 ЦК УРСР визначено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - будинку [ADDRESS], після смерті її рідного брата [PERSON]. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - Вінницька міська рада, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на прохання представника позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved