Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

03 вересня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Сватівського районного суду Луганської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 19 липня 2012 року. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року має заборгованість у розмірі 358925,96 грн, яка складається з наступного: - 3830,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 353851,26 грн. - заборгованість за відсотками; - 1244,00 грн. - нарахована пеня; Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 134427,83 грн, яка складається з наступного: -3830,70 грн - заборгованість за кредитом; -130597,13 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; за період з 19.07.2012 по 30.12.2018. В добровільному порядку відповідач не погашає борг, тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позову додано клопотання, згідно якого просить справу розглянути без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «Приватбанк» відсутні, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.95) В судовому засіданні представник відповідача адвокат Будник М.В. позовні вимоги не визнав та пояснив, що в позовній заяві Банк зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 358925,96 грн. Однак стягнути з відповідача Банк просить лише суму 134427,83 грн, яка складається з3830,70 грн - заборгованість за кредитом; 130597,13 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; за період з 19.07.2012 по 30.12.2018. Зазначає, що йому не зрозуміло чому саме Банк відокремлює саме таку суму та за такий період. Також у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року зазначено про те, що у позичальника не виникають обов`язки щодо сплати відсотків, а лише щодо сплати тіла кредиту. Також зазначає, що до позову доданий Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», однак не зазначено, яку саме картку отримувала відповідач: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD». Також до позовної заяви не доданий кредитний договір, а лише Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої не вбачається про розмір відсоткової ставки, яку повинна була сплачувати відповідач. За весь час користування даною карткою відповідач отримала кошти у сумі 5151,61 грн та з них погасила 3240,02 грн. Тобто тіло кредиту яке вона не оспорює - це сума 1911,59 грн. Однак, звертає увагу суду, що із наданого Банком розрахунку заборгованості за період який просить позивач стягнути заборгованість, тобто з 19.07.2012 по 30.12.2018, останній рух по карті був 30.08.2014 року у сумі 14,41 грн. З 30.08.2014 по 07.05.2019 жодного руху грошових коштів по карті не було. Тобто, Банк знаючи про наявну заборгованість, жодних дій не проводив більше п`яти років. Тому, зважаючи на пропуск позивачем позовної давності, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в зв`язку зі спливом строку позовної давності. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази, прийшов до наступних висновків. 19.07.2012 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 19.07.2012 (а.с.21). 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк»). Відповідач, при підписанні анкети - заяви, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Заяві. Як вбачається з наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості, відповідач порушила умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредитного ліміту, унаслідок чого у позичальника за період з 19.07.2012 по 30.12.2018 утворилась заборгованість у сумі 134427,83 грн, яку позивач просить стягнути, а саме: заборгованість за кредитом - 3830,70 грн, заборгованість за відсотками - 130897,13 грн (а.с.12-14). Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитним договором в межах періоду, за який просить позивач стягнути заборгованість (з 12.07.2012 по 30.12.2018) відповідач здійснила 30.08.2014 року. Строк дії картки до 03.2016 року, будь-яких операцій з 31.08.2014 по 07.05.2019 відповідач не вчиняла. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В судовому засіданні представник відповідача Будник М.В. просив суд застосувати строки позовної давності саме за період стягнення заборгованості з 19.07.2012 по 30.12.2018 року, мотивуючи тим, що останній платіж в межах цього строку відповідачем було здійснено 30 серпня 2014 року. Враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 03.09.2020 року, позивачем пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з даним позовом, оскільки з моменту внесення останнього платежу відповідачем від 30.08.2014 року і до закінчення періоду за яким позивач просить стягнути заборгованість пройшло понад три роки. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду позивачем не надано. Таким чином, позовна давність до основної вимоги сплила до звернення позивача до суду, а тому вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів. Зазначене узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 у справі № 444/9519/12. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: "Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду". Тобто, згідно практики Суду суб`єктивне матеріальне право безпосередньо пов`язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов`язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду). Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволені позову АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд повністю відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed