Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.03.2008 року, від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають, шлюбні відносини фактично припинені, так як сторони мають різні погляди на життя, оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, примирення не можливе, позивач просив шлюб з відповідачем розірвати. 18 квітня 2017 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження по цивільній справі № 766/5629/17за вказаним позовом. 06.09.2017 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що оскільки до 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, який визнавав тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадського стану, тому просила встановити факт проживання однією сім`єю лише з 01 січня 2004 року по 10.08.2015 року, визнати двоповерховий садибний будинок літ.А загальною площею 74,0 кв.м., з яких літня житлова площа становить 38,5 кв.м., підсобна 35,5 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються літ. Г- санвузол, літ.Д - сарай, літ.Ж - навіс, огорожа №1-3, І- мостіння, земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер - 6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, житловий будинок №211 літ.В загальною площею 213,0 кв.м. з яких житлова- 120, 1 кв.м., підсобна - 92,9 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з гаражу - літ.Д, огорожа 1,2, що розташовані на земельній ділянці 518,1 кв.м по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю її та відповідача, визнати за сторонами право власності на: Ѕ ідеальну частку двоповерхового дачного будинку літ.А загальною площею 74,0 кв.м., з яких літня житлова площа становить 38,5 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з підсобної, площею 35,5 кв.м., літ. Г - санвузлу, літ.Д - сараю, літ.Ж - навісу,огорожі №1-3, І-мостіння, на Ѕ ідеальну частку земельної ділянки площею 0,600 га, кадастровий номер -6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, на Ѕ ідеальну частку житлового будинку №211 літ.В загальною площею 213,0 кв.м., з яких житлова - 120,1 кв.м., підсобна - 92,9 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з гаражу - літ. Д, огорожі 1,2, розташованого на земельній ділянці [ADDRESS] , на Ѕ ідеальну частку трикімнатної квартири житловою площею 49,6 кв.м., загальною - 93,5 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , на Ѕ ідеальну частку легкового автомобіля 2013 року випуску д.н. [NUMBER] , білого кольору марки VOLKSWAGEN TOUAREG номер кузова [NUMBER] - за кожним та залишити це майно у їх спільній частковій власності, стягнути з відповідача судові витрати на її користь. 07 вересня 2017 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 766/5629/17об`єднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна. 13 вересня 2017 р. ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 766/5629/17 заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна від 07.09.2017 року задоволено. Накладено арешт на двоповерховий садибний будинок разом з господарсько-побутовими спорудами, реєстраційний номер майна №1110004, загальна площа 74,0 кв.м., що знаходиться за адресою: с.Садове, Білозерського району Херсонської області, садівниче товариство « Петровець »; на земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер 6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області; на житловий будинок разом з господарсько-побутовими спорудами, реєстраційний номер майна №14214272, загальною площею 213,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на трикімнатну квартиру, реєстраційний номер майна № 6435705, загальна площа 93,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 06.06.2018 року [PERSON] подано до суду заяву про уточнення зустрічних позовних вимог, відповідно до якої просить встановити факт проживання з [PERSON] з 01 січня 2004 року по 10.08.2015 року однією сім`єю, визнати двоповерховий садибний будинок літ.А загальною площею 74,0 кв.м., з яких літня житлова площа становить 38,5 кв.м., підсобна 35,5 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються літ.Г - санвузол, літ.Д - сарай, літ.Ж - навіс, огорожа №1-3, І - мостіння, земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер - 6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, житловий будинок №211 літ.В загальною площею 213,0 кв.м., з яких житлова - 120, 1 кв.м., підсобна - 92,9 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з гаражу - літ.Д, огорожа 1,2, які розташовані на земельній ділянці 518,1 кв.м по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на двоповерховий садибний будинок літ.А загальною площею 74,0 кв.м., з яких літня житлова площа становить 38,5 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з підсобної, площею 35,5 кв.м., літ.Г - санвузлу, літ.Д - сараю, літ.Ж - навісу, огорожі №1-3, І - мостіння, земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер -6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, та на трикімнатну квартиру житловою площею 49,6 кв.м., загальною - 93,5 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) право власності на житловий будинок №211 літ.В загальною площею 213,0 кв.м., з яких житлова - 120, 1 кв.м., підсобна - 92,9 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з гаражу -літ. Д, огорожі 1,2, розташованого на земельній ділянці 518,1 кв.м по [ADDRESS] , та на легковий автомобіль 2013 року випуску , д.н. [NUMBER] , білого кольору марки VOLKSWAGEN TOUAREG, номер кузова [NUMBER] . За перебільшення вартості частки у майні при його поділі стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1406908,86 грн., припинити право власності [PERSON] на двоповерховий садибний будинок літ.А загальною площею 74,0 кв.м., з яких літня житлова площа становить 38,5 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з підсобної, площею 35,5 кв.м., літ. Г- санвузлу, літ.Д - сараю, літ.Ж - навісу, огорожі №1-3, І - мостіння, земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер - 6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, та на трикімнатну квартиру житловою площею 49,6 кв.м., загальною - 93,5 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , здійснити розподіл судових витрат, які складаються із суми судового збору та витрат пов`язаних із залучення експертів, а саме: 598,25 грн та 6000,00 грн., стягнувши їх з [PERSON] на користь [PERSON] 06.06.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/5629/17 визначено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна від 07.09.2017 року здійснювати за правилами загального позовного провадження. 19.09.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/5629/17 у підготовчому засіданні задоволено заяву представника [PERSON] , витребувано докази у КЗ «Херсонське БТІ» ХОР, а саме: інвентарну справу на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та інвентарну справу на житловий будинок [ADDRESS] . 22.10.2018 року до суду представником [PERSON] спрямовано відзив на зустрічну позовну заяву, в який зазначено, що [PERSON] був знайомий з [PERSON] з 2004 року, до 27.03.2008 року періодично зустрічався з нею, однак спільно вони не проживали, спільне домашнє господарство не вели та майно сумісно не набували, сумісно начали проживати однією сім`єю з 27.03.2008 року після реєстрації шлюбу до початку жовтня 2010 року, коли шлюбні відносини фактично були припинені, трикімнатна квартира придбана ним за час проживання з [PERSON] , але за особисті кошти, оскільки він працював на судах за кордоном і заробляв більше 10 000 дол. США щомісячно, разом з тим, він сплатив [PERSON] з метою припинення спору про поділ майна 130 000 дол. США в рахунок її Ѕ частки майна, яке було придбане як до шлюбу, так і після фактичного закінчення шлюбних відносин 25.10.2010 року, що підтверджується розпискою, яка особисто написана нею у присутності свідків. Автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 р.в., ним було придбано за особисті кошти після припинення шлюбних відносин з [PERSON] , на підтвердження зазначеного, просив долучити до матеріалів справи письмові докази, просить в позовній заяві останній відмовити в повному обсязі. 27.11.2018 року [PERSON] спрямовано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи докази на спростування доводів представника [PERSON] 06.12.2018 року представником [PERSON] до суду спрямовано заперечення на відповідь на відзив, в яких просить визнати всі надані позивачкою в додатках документи неналежними і недопустимими доказами. 10.12.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області клопотання представника позивача [PERSON] задоволено, роз`єднано позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна. Зустрічну позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна виділено в самостійне провадження та передано матеріали позовної заяви для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018 року зазначена цивільна справа №766/25132/18 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2019 року у справі №766/5629/17 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.03.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №110. 23.05.2019 року [PERSON] спрямовано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно яких вона просить встановити факт проживання з [PERSON] з 01 січня 2004 року по 10.08.2015 року однією сім`єю, визнати двоповерховий садибний будинок літ.А загальною площею 74,0 кв.м., з яких літня житлова площа становить 38,5 кв.м., підсобна 35,5 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються літ. Г - санвузол, літ.Д -сарай, літ.Ж - навіс, огорожа №1-3, І - мостіння, земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер - 6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, житловий будинок №211 літ.В, загальною площею 213,0 кв.м., з яких житлова - 120, 1 кв.м., підсобна - 92,9 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з гаражу - літ.Д, огорожа 1,2, розташований на земельній ділянці 518,1 кв.м по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , здійснити поділ між подружжям спільно набутого зазначеного майна, визнати за [PERSON] право власності на двоповерховий дачний будинок літ.А загальною площею 74,0 кв.м., з яких літня житлова площа становить 38,5 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з підсобної, площею 35,5 кв.м., літ. Г- санвузлу, літ.Д - сараю, літ.Ж - навісу, огорожі №1-3, І - мостіння, земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер - 6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, та на трикімнатну квартиру житловою площею 49,6 кв.м., загальною - 93,5 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 213,0 кв.м., з яких житлова - 120,1 кв.м., підсобна - 92,9 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з гаражу - літ.Д, огорожі 1,2., розташованого на земельній ділянці 518,1 кв.м по [ADDRESS] , та на легковий автомобіль 2013 року випуску, д.н. [NUMBER] , білого кольору марки VOLKSWAGEN TOUAREG, номер кузова [NUMBER] . За перебільшення вартості частки у майні при його поділі стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1406908,86 грн., припинити право власності [PERSON] на двоповерховий садибний будинок літ.А загальною площею 74,0 кв.м., з яких літня житлова площа становить 38,5 кв.м., разом з господарсько-побутовими спорудами, які складаються з підсобної, площею 35,5 кв.м., літ. Г- санвузлу, літ.Д - сараю, літ.Ж - навісу, огорожі №1-3, І - мостіння, земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер - 6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, та на трикімнатну квартиру житловою площею 49,6 кв.м., загальною - 93,5 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , здійснити розподіл судових витрат, які складаються із суми судового збору та витрат пов`язаних із залучення експертів, а саме: 598,25 грн та 6000,00 грн., стягнувши їх з [PERSON] на користь [PERSON] 06.06.2019 р. до суду спрямовано представником [PERSON] відзив на вищевказану заяву, в якому він просить відмовити у її прийнятті. 19.06.2019 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна. 26.03.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області зупинено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна до встановлення правонаступників відповідача по справі [PERSON] , який помер [INFO] . 07.09.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна, витребувано у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Живцової Н.М. завірені належним чином копії спадкової справи, заведеної щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . 29.11.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] як спадкоємця за заповітом за цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2021 року спадкоємцем [PERSON] є його син [PERSON] , внаслідок чого до нього перейшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові з уточненнями, пояснила, що з 1997 року з відповідачем проживала однією сім`єю у її батьків за адресою [ADDRESS] , за цією ж адресою вона заснувала ПП «САВ-СЕРВИС» 16.01.1998 року. Після розірвання [PERSON] 29.05.1997 року шлюбу з [PERSON] , сторони за справою здійснили 08.07.1997 року у церкві Різдва Пресвятої Богородиці Херсонської Єпархії Української православної церкви вінчання, 04.06.1999 року наказом №3 вона прийняла [PERSON] на посаду головного бухгалтера ПП «САВ-Сервіс», а 21.06.1999 року винесла наказ №5 про переведення його на посаду директора. [PERSON] формував спільний бюджет, витрати коштів, отриманих внаслідок спільної праці в ПП «САВ-Сервіс» в період спільного проживання, разом визначались. де буде навчатися донька позивачки, він приймав активну участь в її вихованні, навчанні, регулював питання щодо ремонту класу та поверху в школі №12, був ініціатором того, щоб [PERSON] його називала батьком та вів себе відносно неї як відповідальний батько: відвідував батьківські збори, переймався нею в періоди захворювань, наполягав на отриманні нею додаткового навчання, разом купували їй одяг, взуття. З 2002 року разом відповідачем здійснювали ремонтні та оздоблювальні роботи у придбаної матір`ю позивача частині будинку [ADDRESS] за кошти, отримані внаслідок спільної праці в ПП «САВ-Сервіс», купували побутову техніку, організовували сумісний відпочинок та святкування, в якому в подальшому проживали разом з донькою позивачки. 29 грудня 2005 року в м.Каунас Литовської республіки між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, вони продали подарований позивачу її батьками житловий будинок за адресою [ADDRESS] , за отримані від продажу 9 100 доларів купили 16.09.2005 року за 7 200 грн. садибний будинок та земельну ділянку площею 0,0600 га в садівничому товаристві «Петровець» с.Садове, Білозерського району Херсонської області, який знесли в 2006 році та побудували новий, який зареєстрували на праві власності за відповідачем 10.06.2011 р., а за 13 780 грн. купили у [PERSON] , [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , який повністю знесли та побудували новий, зареєструвавши право власності на відповідача в жовтні 2008 року. Після конфлікту, який виник за її ініціативою, [PERSON] забрав всі приналежні їй кошти, що знаходились у сейфі [PERSON] , яким вони користувались разом, які потім віддав 25.10.2010 року при свідках у сумі 130 000 USD під розписку, між тим ця дія була вчинена з метою поділу грошових коштів, без вирішення питання про поділ нерухомого майна. Після перенесеного стресу в неї загострилось хронічне захворювання нирки, внаслідок чого позивач була госпіталізована в урологічне відділення КМОЦ 18.02.2011 року, з цього моменту відновилися сімейні стосунки з відповідачем, крім того, восени 2012 р. та в 2013 році відповідачу робили операції, внаслідок чого він потребував піклування, в 2013 році встановили, що [PERSON] захворів на гепатит С, вона з належної їй особистої електронної пошти регулювала питання лікування [PERSON] , який лікувався в [PERSON] , в Німеччині в червені 2013 року та серпні 2015 року, в Індії в квітні ,червні, серпні 2014 року, в квітні, червні 2015 року, при чому в квітні 2014 року поїздка була здійснена разом з позивачкою, яка у відповідності до внесених даних до анкети відповідачем зазначена його дружиною. Разом сторони за справою організовували сумісний відпочинок, та святкування, а саме: в Тбілісі - з 11.12.2014 року по 14.12.2014 року, де мешкали в одному номері в готелі, що підтверджується бронюванням на ім`я [PERSON] , з 27.07.2014 р. по 31.07.2014 р. - у Литві, в м.Вільнюсі у сестри [PERSON] , з 24.09.2014 р. по 10.10.2014 р. разом перебували в Домінікані, де з ними перебували [PERSON] та [PERSON] , в листопаді 2014 р. - у м.Керчі та в Грузії, в березні 2015 року святкували 50-тиріччя [PERSON] в Турції, в травні 2015 р. - ювілей [PERSON] , в грудні 2014 року [PERSON] ввів позивачку до складу засновників ПП «Сав-сервис» з часткою 50/50. Одним із підтверджень співіснування сторін в якості сім`ї та спільного користуванням майном позивач зазначила звернення її до голови дачного кооперативу «Петровець», голови Садівської сільської ради Білозерскього району Херсонської області та до голови Білозерської районної адміністрації зі скаргами, які були розглянуті, про що її повідомлено листами від: 05.08.2011 р. за № 101 на скаргу вх.№101 від 21.07.11 р., від 15.09.2011 р. за №476, від 16.09.2011 р. за №М-і-259 та проведення проплат за навчання дітей. Також позивач зазначає, що [PERSON] не мав жодних доходів, крім діяльності ПП «САВ-Сервіс», ніколи не працював в якості моряка, хоча мав паспорт моряка АВ324869, який видано 10.01.2007 року, дійсного до 10.01.2012 р., однак з нього вбачається відсутність проставляння дати і місця звільнення з морського судна, печатки та підпису капітана морського судна чи судновласника, натомість в графі стоїть печатка ПП «САВ-Сервіс» (ЄДРПОУ 24956536), керівником якого є відповідач - [PERSON] . Зазначені обставини позивач підтвердив будучи допитаний у якості свідка. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові та в заявах про уточнення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Зазначив, що [PERSON] був знайомий з [PERSON] з 2004 року до 27.03.2008 року, періодично зустрічався з нею, однак спільно вони не проживали, спільне домашнє господарство не вели та майно сумісно не набували, сумісно почали проживати однією сім`єю з 27.03.2008 року після реєстрації шлюбу до початку жовтня 2010 року, коли шлюбні відносини фактично були припинені. Трикімнатна квартира у 2009 році була придбана [PERSON] за час проживання з [PERSON] , але за особисті кошти, оскільки він працював на судах за кордоном і заробляв більше 10 000 долл. США щомісячно, разом з тим, він сплатив [PERSON] з метою припинення спору про поділ майна 130 000 дол. США в рахунок її Ѕ частки майна, яке було придбане як до шлюбу, так і після фактичного закінчення шлюбних відносин 25.10.2010 року, що підтверджується розпискою, яка особисто написана нею у присутності свідків. Автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 р.в., [PERSON] було придбано у 2014 році за особисті кошти після припинення шлюбних відносин з [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав повноваження представнику щодо захисту своїх інтересів. Представники відповідача [PERSON] (правонаступника [PERSON] ) позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Зазначили, що [PERSON] був знайомий з [PERSON] з 2004 року, проте вони не мали стосунків, притаманних подружжю, 28.03.2008 року вирішили одружитись, а у жовтні 2010 року вирішили припинити шлюбні стосунки, що підтверджується, крім іншого, розпискою від 25.10.2010 року і залишились добрими друзями. З цього часу стали проживати окремо, тому, майно, яке є предметом спору, не може бути об`єктами спільної сумісної власності, оскільки придбано [PERSON] за особисті кошти. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини її спільного проживання з [PERSON] в період з 01.01.2004 року по 10.08.2010 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, набуття майна сторонами в результаті їх спільної праці, за спільні кошти, матеріали справи не містять жодного доказу прийняття нею участі у проведенні будівельних робіт з реконструкції та добудови, позивачем взагалі не надано доказів їх проведення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав повноваження представнику щодо захисту своїх інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання;4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором;7) зміна правовідношення. Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18). За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 22.06.2021 р. у справі №554/1251/20, провадження №61-572св21, Верховний Суд зазначив: Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведених положень можливо встановити ознаки подружніх відносин, зокрема ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20), від 20 січня 2021 року у справі №178/90/18-ц (провадження №61-12353св20). У Постанові від 27 березня 2019 року, яка винесена у справі №354/693/17-ц, провадження № 61-48153св18, Верховний Суд досліджуючи законність та обґрунтованість рішень судів нижчих ланок щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, дійшов висновку, що даний факт підтверджується, в тому числі, свідоцтвом про вінчання сторін від 18 травня 2005 року (вінчанням є здійснення церковного шлюбного обряду, який благословляється церквою та висловлює наміри сторін на створення сім`ї, спільне проживання та народження спільних дітей), зазначив: відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України У постанові від 17 червня 2020 року, справа №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. З свідоцтва про вінчання від 08.07.1997 р. вбачається про здійснення у церкві Різдва Пресвятої Богородиці Херсонської Єпархії Української православної церкви вінчання [PERSON] та [PERSON] при свідках [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Виходячи із зазначеного вище, суд дійшов висновку, що свідоцтво про вінчання від 08.07.1997 р. є обставиною здійснення сторонами церковного шлюбного обряду, який благословляється церквою та висловлює наміри сторін на створення сім`ї, спільне проживання та народження спільних дітей. Позивач з 1996 року по 20.10.1997 року працювала в Приватному морському агентстві «Атлас-Сервіс» на посаді головного бухгалтера, бухгалтера, що підтверджується її трудовою книжкою. У січні 1998 року позивач заснувала ПП «САВ-Сервіс». З свідоцтва про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи Приватне агентство «САВ-СЕРВІС», виданого Херсонським міськвиконкомом 16.01.1998 р., реєстр. №5298, вбачається дата внесення до ЄДРПОУ 21.01.1998 р. зв. №24956536, місцезнаходження за адресою м. Херсон, 25 Східна, 54 (а.с.169 т.1). З 16.01.1998 року позивач працює на посаді директора ПП «САВ-Сервіс» (а.с. 178-179 т.1). 29.05.1997 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] , про що Суворовським ВДРАЦС м.Херсона складено актовий запис №276 (а.с.49 т.2). На момент реєстрації ПП «САВ-Сервіс» вказаний житловий будинок був зареєстрований місцем проживання позивача та став юридичною адресою ПП «САВ-Сервіс». Житловий будинок [ADDRESS] з 30.11.2001 року на підставі договору дарування належить на праві власності позивачу [PERSON] , а до цього часу батькам позивача (а.с.101 т.1). Згідно наказу №3 [PERSON] з 04.06.1999 р. працював на посаді головного бухгалтера ПП «САВ-Сервіс», у відповідності до наказів №5,6 - з 21.06.1999 р. на посаді директора, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] та наказом №6 від 21.06.1999 р. З свідоцтва [NUMBER] , виданого 21.03.2001 р., вбачається здійснення позивачем зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] , про що зроблено запис відділом РАГС Дніпровського РУЮ за № 18 (а.с. 171 т.1). Згідно п.2 договору купівлі-продажу, посвідченого 22.10.2003 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В., що зареєстровано в реєстрі за № 6405, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 450 кв.м., продаж вчинено за 69 290 грн. У відповідності до прибуткового ордеру №ФТП-2169 від 22.10.2003 року, виданого ХФ КБ «Західінкомбанк» з валютного рахунку [NUMBER] (дебет рахунку) на свій валютний рахунок [NUMBER] (кредит рахунку) за продаж житлового будинку за адресою [ADDRESS] , [PERSON] отримано від [PERSON] в якості вкладу 9 100 доларів США, що в еквіваленті складало 48 521 грн. 20 коп. З заповіту від 29.03.2004 р., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстр. за №934, вбачається, що [PERSON] заповів [PERSON] усе майно, що буде належати йому на день його смерті. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі №588/350/15). Позивачем на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю надані фотографії, які свідчать про сумісне перебування сторін 13 грудня 2004 року в Арабський республіці Єгипет, де ними відзначалось 40-річчя [PERSON] , сумісне святкування 9 травня 2005 року, сумісне святкування дня народження [PERSON] , перебування у туристичній поїздці у м.Львів, в 2006 році -у республіці Бразилія. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом РАЦС міста Каунас Литовської республіки 29 грудня 2005 року в м. Каунас, вбачається реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що внесено запис акту №2728. Переклад здійснено Бюро перекладів «ЄВРОПА» 03.09.2020 р. за реєстр. №1-3/9/20. Позивач в якості підтвердження укладання шлюбу долучила фотознімки. Як зазначила позивач, оскільки шлюб був зареєстрований у іншій державі, та вона з [PERSON] не розуміли чи визнається цей шлюб в України, вони з [PERSON] вирішили ще в України зареєструвати цей шлюб, що зробили у 2008 році. З довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Драгневич Л.Ю.16.04.2007 року, зареєстрованої в реєстрі за №1113, що підтверджується також витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №1139955 від 16.04.2007 р., вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати належним йому на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] , виданого МРЕВ ДАІ м. Херсона 10.03.2007 р., що має двигун У=3580, легковим автомобілем Фольксваген Туарег, реєстраційний № [NUMBER] з усіма правами без обмежень строком до 16.04.2010 року з правом тимчасового виїзду за кордон. З гарантійного талону А№379131 від 06.08.2006 р. на фотоапарат №7005878А, на кавомолку «Тефаль» модель 8100 №4605В від 15.07.2006 р. ,гарантійного талону на телевізор «Філіпс» №А 0576770 від 18.05.2004 р. та квитанції №2103005572066715 на суму 11679 грн., вбачається здійснення їх купівлі [PERSON] . За свідченням позивача, що не спростовано представником відповідача, ці предмети побуту та автомобіль придбавалися ними для спільного використання за місцем проживання в будинку [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні 21.01.2021 р. пояснила, що знає [PERSON] та [PERSON] як сім`ю з 2000 року, познайомилась з ними під час святкування у сім`ї [PERSON] , зустрічалась з ними дуже часто, з 2004 року в буд. [ADDRESS] , який складався з двох частин, в одній мешкали [PERSON] з [PERSON] , в інший - її батьки, не менш ніж 4 рази на рік, разом їздили на їх дачу в с.Садове Білозерського району, яку вони разом купували, потім повністю знесли та побудували новий будинок, разом святкували в м.Ялта готель «Левант» 16-річчя доньки [PERSON] - [PERSON] в 2006 році, оскільки [PERSON] часто хворів, саме його дружина займалась підприємством, однак у них був спільний бюджет, кошти, отримані від підприємницької діяльності, вони використовували разом в спільних інтересах. Зазначила, що [PERSON] ніколи не працював моряком, також, вони ( [PERSON] та [PERSON] ) разом купили в будинку по [ADDRESS] , який повністю знесли і побудували новий. Біля зазначеного будинку сторін в будинку [ADDRESS] мешкають друзі свідка, до яких вона приїжджала не менш ніж 2 рази на тиждень, бачила на будівництві нового житлового будинку [PERSON] та [PERSON] . Приблизно в 2010 році вони посварились, однак після захворювання [PERSON] , поновили сімейні відносини. В 2016 році побачила на їх ділянці чужу жінку, після чого [PERSON] розповіла мені про припинення відносин з [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні 21.01.2021 року пояснила, що [PERSON] з [PERSON] знає як сім`ю з того часу, як донька [PERSON] пішла в перший клас, надала пояснення аналогічні поясненням [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, а за приписами ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 28.03.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №110, який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 766/5629/17від 24 квітня 2019 року розірвано. За правилами статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.5 ст.120 ЗК України у випадках, визначених частинами першою - третьою цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 р. яка винесена у справі №318/1274/18, провадження №61-6807св19, ВС зазначив: враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання, або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання майна спільним сумісним майном подружжя. Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року № 6-1026цс15, Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі №757/41827/15-ц (провадження № 61-28916св18). За договором купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, укладеного 16.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу в Херсонський області Лубянським В.А., зареєстрованого в реєстрі за №150, [PERSON] набув право власності на приватизовану земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер - 6520386000:07:004:0103, розташовану на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, садовий будинок, що знаходиться в с.Садове, Білозерського району Херсонської області, садівниче товариство « Петровець », який в цілому складається з дачного будинку літ А , стіни - І поверх цегла, ІІ - поверх-дерево, загальною площею 52,4 кв.м., при якому є сарай літ.Б, туалет літ.В, хвіртка №1, мостіння 1, вартістю 7 200 грн Рішення про реєстрацію права власності прийнято 11.10.2005 року, про що ХДБТІ видано витяг про реєстрацію права власності за № 8597581, реєстраційний номер 1110004, номер запису 29 в книзі 1. З договору купівлі-продажу, який укладено між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 14.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Драгневич Л.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №922, вбачається, що [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , позначений у плані літ.А, житловою площею 34,9 кв.м, загальною площею 51,1 кв.м., сарай літ.Г, водопровід 1, огорожа 2,3, розташований на земельній ділянці 518, 1 кв.м., яка закріплена рішенням міськвиконкому від 27.11.1954 р. за № 1258 , вартістю 13 780 грн. Рішення про реєстрацію права власності прийнято 20.04.2006 року, про що видано витяг за № 10451146 про реєстрацію права власності ХДБТІ, реєстраційний номер 14214272, номер запису 5321 в книзі 19. З наведеного вище суд дійшов висновку щодо ведення спільних витрат, спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, надання взаємної допомоги один одному сторонами у справі. Досліджені судом докази свідчать про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом з 01.01.2004 року по 28.03.2008 рік усталені відносини, які притаманні подружжю, а саме: ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету, в той же час, ураховуючи укладення між [PERSON] та [PERSON] шлюбу, аналізуючи приписи ст.ст.3,21,36 СК України, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу підлягають частковому задоволенню, а тому, за приписами ст.74 СК України, ст.368 ЦК України, ст.ст.120,125 ЗК України суд вважає, що придбаний 16.09.2005 року садовий будинок та земельна ділянка на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 518, 1 кв.м., належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки набуті ними за час спільного проживання, в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують (постанова Верховного Суду від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постанова ВП Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) У відповідності до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. З договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, укладеного 16.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу в Херсонський області Лубянським В.А., зареєстрованого в реєстрі за №150, вбачається, що [PERSON] набув право власності на садибний будинок, що знаходиться в с.Садове, Білозерського району Херсонської області, садівниче товариство, який в цілому складається з дачного будинку літ А ,стіни-І Поверх цегла, ІІ - поверх-дерево, загальною площею 52,4 кв.м., при якому є сарай літ.Б, туалет літ.В, хвіртка №1, мостіння 1, вартістю 7 200 грн. З технічного паспорту, складеного 09.06.2011 року, вбачається, що двоповерховий садибний будинок літ А має загальну площу 74,0 кв.м., з яких на 1 поверсі площа становить 42,7 кв.м., з яких літня житлова площа розміром 19,9 кв.м, підсобна - 22,8, на ІІ поверсі площа становить 31,3 кв.м, з яких літня житлова площа розміром 18,6 кв.м., підсобна - 12,7 кв.м., усього по літ. «А» літня житлова площа має 38,5 кв.м., підсобна 35,5 кв.м., літ. Г- санвузол, літ.Д-сарай, літ.Ж - навіс,огорожа №1-3, І - мостіння, зазначений спірний будинок та споруди до нього збудовані у 2006 році. Згідно витягу з реєстру прав на нерухоме майно за №30267665, право власності на садибний будинок зареєстровано ХДБТІ 10.06.2011 р., реєстраційний номер 1110004, номер запису 29 в книзі 1, з примітки вбачається, що загальна площа змінилася на 21,6 кв.м., санвузол літ.Г, сарай літ.Д, навіс літ.Ж, узаконено рішенням Садівської селищної ради №12 від 17.03.2006 р., огорожа №1-3 до категорії самочинного не відноситься, сарай літ.Б, туалет літ.В знесено. Внаслідок зазначеного, суд дійшов висновку, що садовий будинок, що знаходиться в с.Садове, Білозерського району Херсонської області, садівниче товариство «Петровець» згідно ст.331 ЦК України є новоствореним нерухомим майном, право власності на яке виникло у [PERSON] з моменту реєстрації 10.06.2011 р., тобто в період шлюбу, зареєстрованого 28.03.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №110, тому за приписами ст.60 СК України, ст.ст.120,125 ЗК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем не доведено обставин на спростування цієї презумпції. З договору купівлі-продажу, який укладено між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 14.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Драгневич Л.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №922, вбачається, що [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , позначений у плані літ.А, житловою площею 34,9 кв.м, загальною площею 51,1 кв.м., сарай літ.Г, водопровід 1, огорожа 2,3, розташований на земельній ділянці 518, 1 кв.м., яка закріплена рішенням міськвиконкому від 27.11.1954 р. за № 1258 , 24.10.2019 року за №09-04-05/175 архівним відділом Херсонської міської ради надано копію рішення виконавчого комітету Дніпровської ради від 10.10.2008 року №611 «Про індивідуальне будівництво» та додатки до нього, всього на 18 аркушах. З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , який складено ХДБТІ 24.09.2008 року зафіксовано здійснення самовільного будівництва Літ.В (житловий будинок-518,1 кв.м., 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6-І поверх, 1-7,1-8,1-9,1-10- ІІ поверх),Літ.Д (гараж). Також, з нього вбачається, що в 2008 році побудовано житловий будинок Літ.А загальною площею 148,4 кв.м., вартістю 384 681 грн., ганок 27,8 кв.м, вартістю 10 153 грн., Літ.Д - гараж, площею 31,2 кв.м., вартістю 46947 грн., №1 - огорожа, вартістю 3 124 грн., №2- ворота, вартістю 5 471 грн. З заяви [PERSON] від 08.10.2008 року вх.№П-718 до голови Дніпровського РВК вбачається прохання прийняти в експлуатацію будинку [ADDRESS] . Будівництво було здійснено на підставі робочого проекту, виконаного ПП «Форест», затвердженого головним архітектором Ножко Е.А. та головним інженером проекту [PERSON] у 2006 році. З Акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 08.10.2008 року вбачається, що розпорядженням голови Дніпровської районної у м.Херсоні ради №189-р від 08.10.2008 р. утворено вказану комісію, будівництво здійснено на підставі висновку управління містобудування та архітектури від 06.10.2008 року господарським способом, проектна документація затверджена архітектором Дніпровського району м. Херсона 03.10.2008 р. Згідно рішення виконавчого комітету Дніпровської ради від 10.10.2008 року №611 «Про індивідуальне будівництво за адресою [ADDRESS] » вирішено оформити документи та прийняти в експлуатацію двоповерховий будинок розміром 14,50х10,65, житлових кімнат 5, житловою площею 120 кв.м., загальною площею 213 кв.м. з терасою, Акт Державної приймальної комісії від 08.10.2008 року затверджено. З свідоцтва про право власності на домобудівлю від 15.10.2008 року вбачається, що воно видано на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 10.10.2008 року за №611 замість договору купівлі-продажу від 14.04.2006 року. Рішення про реєстрацію права власності прийнято 21.10.2008 року, про що видано витяг за № 20647771 про реєстрацію права власності ХДБТІ, реєстраційний номер 14214272, номер запису 5321 в книзі 19. У відповідності до технічного паспорту, складеного 23.04.2009 року двоповерховий житловий будинок літ.В має загальну площу 213,0 кв.м. з яких житлова - 120,1 кв.м., підсобна - 92,9 кв.м., гараж літ.Д, огорожа 1,2. Внаслідок зазначеного, суд дійшов висновку, що двоповерховий житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці 518, 1 кв.м., яка закріплена рішенням міськвиконкому від 27.11.1954 р. за № 1258, згідно ст.331 ЦК України є новоствореним нерухомим майном, право власності на яке виникло у [PERSON] з моменту реєстрації 21.10.2008 р., тобто в період шлюбу, зареєстрованого 28.03.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №110, тому за приписами ст.60 СК України, ст.120,125 ЗК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем не доведено обставин на спростування цієї презумпції. За договором купівлі-продажу від 25.05.2009 року [PERSON] отримав у право власності трикімнатну квартиру житловою площею 49,6 кв.м., загальною - 93,5 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] вартістю 29014грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., зареєстровано в реєстрі за №2870. Рішення про реєстрацію права власності прийнято 26.05.2009 року, про що видано витяг за №22837543 про реєстрацію права власності ХДБТІ, реєстраційний номер 6435705, номер запису 65992 в книзі 200. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] придбав у право власності легковий автомобіль 2013 року випуску д.н. [NUMBER] , білого кольору марки VOLKSWAGEN TOUAREG номер кузову [NUMBER] , право власності зареєстровано 13.11.2014 року. Внаслідок зазначеного, суд дійшов висновку, що трикімнатна квартира, яка розташована в [ADDRESS] та легковий автомобіль 2013 року випуску, д.н. [NUMBER] , білого кольору марки VOLKSWAGEN TOUAREG номер кузову [NUMBER] , є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем не доведено обставин на спростування цієї презумпції. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що 25.10.2010 року [PERSON] в зв`язку з поділом майна і подальшим розлученням прийняла від свого чоловіка 130 000 USD як частину від спільного майна за час сумісного проживання, що є доказом фактичного припинення шлюбних правовідносин з наступних підстав. В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/5629/17 від 24 квітня 2019 року розірвано. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 16.10.2019 р. пояснив, що знає [PERSON] та [PERSON] з середини 90-х років як сім`ю, повідомив, що ними спільно будувалися заново садибний будинок у [ADDRESS] , в якості свідка 25.10.2010 р. підписав розписку про отримання [PERSON] 130 000 дол.США, однак цих коштів не бачив, при їх перерахуванні не був присутній, йому не відомо, за що ці кошти були виплачені. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 16.10.2019 р. пояснила, що знає, що [PERSON] та [PERSON] з 1996-1997 року жили однією сім`єю в [ADDRESS] , приїхала першою на запрошення [PERSON] , підписала в якості свідка розписку, що була присутньою при переданні коштів [PERSON] позивачці, однак коштів не бачила, за що вони були сплачені не знає. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Добровільний порядок застосовується, якщо подружжя домовилося щодо визначення часток кожного з них у праві на майно, а також дійшло згоди щодо конкретного поділу майна відповідно до цих часток. Сімейне законодавство встановлює спеціальну форму лише для договору про поділ нерухомого майна подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК договір про поділ жилого будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. ЦК України передбачає також державну реєстрацію прав на нерухомість та правочинів із нерухомістю (ст. 182 ЦК), які поширюються також на правочини за участю подружжя. При цьому, приписами ст.220 ЦКУ встановлені правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Так, за ч. 1 цієї статті у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.2 цієї статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Стосовно форми договору про поділ майна подружжя, об`єктом якого є рухомі речі, в сімейному законодавстві немає спеціальних вимог. Це означає, що при з`ясуванні форми цього договору (усна, проста письмова) необхідно керуватися загальними правилами щодо форми правочину, які передбачені Цивільним кодексом України (статті 205-208 ЦК). Натомість, зазначаючи в розписці про отримання 130 000 USD як частку от загального майна під час спільного мешкання, позивач [PERSON] зазначила про поділ грошових коштів, заощаджених під час проживання однією сім`єю. Враховуючи наведені приписи закону, твердження представника відповідача щодо наявності добровільного порядку поділу нерухомого майна, набутого під час проживання однією сім`єю, не відповідає обставинам справи та приписам закону. Від так, вказана розписка не є належним, допустимим доказом добровільного порядку поділу нерухомого майна. Статтею 54 СК України встановлено, що дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов`язки в сім`ї. Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім`ї. Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя. Обов`язок подружжя турбуватися про сім`ю встановлений статтею 55 СК України. З акту звірки взаєморозрахунків між Київським національним університетом ім..Шевченка та ПП «Сав-сервис», співвласниками якого є сторони у справі, від 01.10.2011 року на суму 13 525,00 грн. вбачається укладання 18.08.2010 року сторонами контракту №2188 на навчання [PERSON] (доньки [PERSON] ). З договору 35кс-13д про надання освітніх послуг Херсонським морехідним училищем РП КДМТУ вбачається його укладення з ПП «САВ-Сервіс» 01. 09 .2013 року на навчання [PERSON] (сина [PERSON] ). Випискою Херсонського ОУ АТ «Ощадбанк» за період 01.01.2010 р. по 31.12.2014 р. з рахунку ПП «САВ-сервіс» про здійснення оплати за договором №111 за навчання [PERSON] та за договором 35кс-13д за навчання [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні 16.10.2019 р. пояснила, що знайома з позивачкою з дитинства, їй відомо, що сторони у справі були повінчані в церкві в 1997 році, після чого здійснили реєстрацію шлюбу у Литві в 2005 році, а в березні 2008 року - в Україні, зазначає, що до 2016 року вони проживали спільно однією сім`єю, опікувались один про одного та спільно підтримували дітей позивача та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні 16.10.2019 р. пояснила, що в 2014 році разом з [PERSON] та [PERSON] знаходилися на відпочинку з 24.09.2014 р. по 10.10.2014 р. в республіці Домінікана, за час перебування там, вони [PERSON] та [PERSON] проживали разом в однієї кімнаті в якості сім`ї, після чого вона приходила до них не одноразово у гості за їх місцем проживання в будинок [ADDRESS] , з їх спілкування, вирішення ними спільних проблем, вважає, що вони проживали разом як сім`я. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 16.10.2019 р. пояснила, що мешкає в будинку [ADDRESS] , де з 2002 року проживала позивачка разом з [PERSON] однією сім`єю, оскільки останній часто перебував у відрядженнях, вона зрозуміла, лише в кінці 2014 року або в початку 2015 року, що вони розірвали свої відносини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 03.03.2020 р. пояснила, що мешкає в буд. [ADDRESS] , познайомилась з [PERSON] приблизно у 2008-2010 роках, можливо пізніше, з початку будівництва, яке він проводив після знесення ним старого будинку, будував біля двох років, після чого завіз свої речі, а десь в 2013 році до нього приїхала жінка з донькою і своєю матір`ю, після чого вони проживали разом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 03.03.2020 р. пояснив, що знайомий з [PERSON] з початку 90-х років, іноді з ним бачився, Мозурайте не знав, пізніше 2008 році він зрозумів, що вони [PERSON] та [PERSON] живуть разом. У 2009 році йому [PERSON] сказав, що вони разом вже не живуть, він жив скоріше за все у брата до 2008 року. Знає, що [PERSON] з`явилася [PERSON] з 2010 року, [PERSON] він купив десь 2010-2012 роках квартиру в Києві, його будинок був готов також в цих роках, їздив до нього на дачу декілька раз, відомо, що в 2014 році у [PERSON] була інша жінка. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони протиричать дослідженим судом доказам. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 03.03.2020 р. пояснила, що вона є цивільною дружиною [PERSON] практично з 2012 року, мешкала разом з ним в буд. [ADDRESS] , спочатку сама, потім з дитиною, разом з ним відкрили два підприємства в 2015 році, а в 2017 році виїхали в м. Чорноморськ. Про те, що від [PERSON] він пішов, дізналась від [PERSON] , він показував розписку. З витягу ЄДРСР вбачається винесення 21.01.2016 р. Іллічівським міським судом Одеської області у справі №501/11/16-ц (пров.2/501/505/16) рішення, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу З витягу ЄДРСР вбачається винесення 18 квітня 2019 року Іллічівським міським судом Одеської області у справі №501/2633/17, пров.2/501/345/19рішення про розподіл майна між [PERSON] до [PERSON] З відомостей, отриманих з ЄРДРПОУ про діяльність [PERSON] вбачається, що остання 22.09.2006 року відкрила діяльність за основним кодом КВЕД 55.30.2:діяльність кафе (основна), 70.20.0:здавання в оренду власного нерухомого майна, запис№25540000000042530, припинила діяльність 21.02.2007 року, запис №25540060002042530 та 04.04.2012 року відкрила діяльність за кодом КВЕД 93.29:організування інших видів відпочинку та розваг, та інше № 25540000000046667, припинила діяльність 15.10.2019 року,запис №25540060002046667. В наслідок зазначеного суд критично відноситься до показів свідка [PERSON] . З виписного епікризу КМОЦ від 04.03.2011 р. вбачається госпіталізація [PERSON] 18.02.2011 року та проведення операції 24.02.2011 р. Результатами досліджень від 23.11.2011 р., від 12.05.2011 р., від 24.01.2012 р., від 31.10.2013 року підтверджується захворювання [PERSON] на гепатит С. З належної [PERSON] електронної пошти регулювались питання лікування [PERSON] від гепатиту С, підтвердженням чого є роздруківка листів у квітні 2013 року, з роздруківкою реєстрації за номером мобільного телефону та датою народження. Позивачкою надані докази спільного перебування з [PERSON] на його лікуванні в Індії з 01.02.2015 р. по 09.02.2015 рік, а саме: отримання віз 01.02.2015 р., анкету [PERSON] від 21.01.2015 р., де ним зазначено [PERSON] в якості дружини, сертифікат №А000000437/007488, електронні квітки, фотознімки. Квитки на ім`я [PERSON] та [PERSON] за №№566-2401229287 та 566-2401229283 свідчать про їх спільне перебування з 27.07.2014 р. по 31.07.2014 в Литві. Лист, направлений електронною поштою 04.08.2014 року, свідчить про бронювання номеру в готелі БавароБіч 05.08.2014 р., бронювання квитків 06.08.2014 р, покази свідка [PERSON] , чотири фотознімка свідчать про спільне перебування [PERSON] та [PERSON] з 24.09.2014 р. по 10.10.2014 р. в Республіці Домінікана. Квитки на ім`я [PERSON] та [PERSON] за №566-2401323757 та 566-2401323758, які були куплені 12.09.2014 р., бронювання одного номеру на ім`я [PERSON] свідчать про їх спільне перебування з 11.12.2014 р. по 14.12.2014 р. в Тбілісі на святкуванні 50-ти річчя [PERSON] . Факт спільного святкування 50-тиріччя [PERSON] у березні 2015 р. у Турецький республіці, позивач також підтверджує фотознімками Зазначені факти підтверджуються паспортом на ім`я [PERSON] [NUMBER] , виданим 14.03.2011 року органом №6501. Внаслідок вищевикладеного суд дійшов висновку, що зазначення відповідачем дати припинення шлюбних відносин, а саме 25.10.2010 року, не знайшло свого підтвердження. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що ним за особисті кошти 25.05.2009 року придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] , в якості доказу відповідач наводить паспорт моряка з помітками працевлаштування на судах, де він, за його посиланням, заробляв більше 10 000 доларів США щомісячно. Однак, відповідного доказу таких заробітків до відзиву не долучено. Крім того, фінансовою звітністю ПП «САВ-Сервіс» за 2010-2016 роки, які є додатком до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку - фінансовими звітами суб`єкта малого підприємництва за 2010-2016 роки, за звітом 2010 рік чистий прибуток в 2009 році сягнув 28,6 з позначкою мінус, що свідчить про відсутність прибутку зазначеного ПП, як в 2009 році, так і в 2010 р. становить -36,8. Крім того, з паспорту моряка АВ324869, який видано 10.01.2007 року, дійсного до 10.01.2012 р., на який посилається відповідач, вбачається відсутність проставляння дати і місця прийняття на посаду та звільнення з посади з морського судна, печатки та підпису капітана морського судна чи судновласника, в графі наявна печатка ПП «САВ-Сервіс» (ЄДРПОУ 24956536), засновником та керівником якого є відповідач [PERSON] . Також, з листів від 14.01.2004 р.,03.02.2004 року, 22.05.2005 року,23.05.2005 р., надісланих на адресу ПП «САВ-СЕРВІС» вбачається укладання контракту № 7/2400/04 між останнім та Brodospit-Brodogradilisted.o.o., згідно яких та листа посольства України в республиці Хорватія від 27.01.2006 р. за № 61312/КВ/14-536/1-35 вбачається необхідність присутності керівника ПП «САВ-СЕРВІС» - [PERSON] у республиці Хорватія. Внаслідок вищевикладеного суд вважає, що посилання відповідача про те, що ним за особисті кошти 25.05.2009 року придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а тому вони не можуть бути прийняті до уваги судом. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що з 25.10.2010 року [PERSON] в наслідок припинення шлюбних відносин з [PERSON] мешкав в квартирі [ADDRESS] з наступних підстав. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АА №133176 вбачається, що станом на 26.03.2010 р. ПП «САВ-сервіс» має місцезнаходження за адресою [ADDRESS] , зазначене підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію серії А01 №618000 від 10.11.2009 р. та довідкою серії АА №098276 з ЄДРПОУ від 16.11.2009 р. З Акту комісії про прийняття устаткування після індивідуального випробування від 07.10.2009 року вбачається прийняття електроустановок в офісному приміщенні, розташованому в [ADDRESS] З Акту служби реалізації міського комунального підприємства «Виробниче Управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона» від 24.01.2013 р вбачається здійснення обстеження в офісному приміщенні, розташованому в [ADDRESS] Договір на подачу холодної води та послуг по прийому і очищення стічних вод №3474 від 02.01.2013 р., додаток до договору №4534 «Акт про заміну приладів обліку і про опломбування» серії 006836 від 29.12.2009 року та серії 140202 від 05.08.2013 року, укладено з ПП «САВ-Сервіс» за цією ж адресою. Внаслідок зазначеного, суд вважає, що пояснення відповідача, які ним надані суду 15.10.2019 р., в частині того, що з 25.10.2010 року [PERSON] мешкав в [ADDRESS] , не знайшли свого підтвердження. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно постанови ВС від 25.06.2020 р. у справі №924/233/18 обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази. Враховуючи приписи ст.89 ЦПК України суд дійшов висновку, що докази, які долучені позивачем до матеріалів справи, а саме: документи, надані без перекладу на державну мову спеціалізованою установою, є неналежними, оскільки суд не має можливості перевірити їх достовірність, докази, які надані позивачем щодо отримання її батьком, [PERSON] грошової компенсації за тілесні ушкодження під час виконання ним трудових обов`язків та майно, отримане їм внаслідок його реабілітації, не мають значення для вирішення спору. В той же час, враховуючи позовні вимоги [PERSON] з уточненнями, поданими 23.05.2019 року, суд приходить до висновку щодо їх часткового задоволення. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01червня 2018 року № 18/2018, який складеного експертом Малим О.В., ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] на дату оцінки становить 4 337332,00 грн, ринкова вартість кв. [ADDRESS] на дату оцінки складає 1 600 902грн., ринкова вартість садового будинку СТ «Петровець» в с.Садове, Білозерського району Херсонської області на дату оцінки складає 721741 грн. У відповідності до висновку № АВє-213 № 490079 експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці колісного транспортного засобу - середня ринкова вартість легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 3,0 ТДІ, р/н [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 2013 року випуску, станом на дату оцінки 29.05.2018 року складає 799128,72 грн. Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За роз`ясненнями, які містяться в п.п.22,23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК України . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по- друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від15 квітня 2020 року у справі №565/495/18. Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Під час поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зазначене узгоджується правовою позицією ВС, викладеній у постанові від 01.06.2020 р. у справі № 664/3661/15-ц (провадження № 61-41391св18) Якщо жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їхній спільній частковій власності. окрема, така правова позиція міститься у Постанові ВС від 27.02.2019 р. №464/7011/16-ц (№61-12168св18). Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 01червня 2018 року № 18/2018, який складено експертом Малим О.В., питання щодо можливості поділу майна не вирішувалось, за наведених обставин суд приходить до висновку про неможливість реального поділу нерухомого майна, відсутності підстав для відступу від рівності часток сторін у майні та невиконання сторонами вимог частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України та, як наслідок, необхідності визнання за сторонами права власності на ідеальні частки на спірне майно. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р., винесеній у справі № 464/7011/16-ц (провадження № 61-12168св18) Судом встановлено, що [PERSON] не надала належних та допустимих доказів варіанту реального поділу з дотриманням положень частини другої, третьої статті 71 СК України. Разом із тим, факт придбання майна з 01.01.2004 року та за час перебування в шлюбі з [PERSON] відповідач не оспорив. Придбання майна за рахунок особистих коштів [PERSON] суд визнає недоведеним, тобто презумпцію права спільної сумісної власності майна колишнього подружжя ним не спростовано, що є його процесуальним обов`язком. Таким чином, відповідач не довів, що спірне майно належить йому особисто, а отже суд вважає, що воно є складовою частиною спільного майна подружжя, яке підлягає поділу. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 611/522/15-ц, провадження № 61-15460св19. Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, пункт 23). Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З заяви [PERSON] вбачається, що вона просить здійснити перерозподіл судових витрат, які пов`язані з розглядом справи, а саме: сума судового збору у розмірі 800 грн. за подання позову, сума судового збору у розмірі 320 грн. за подання клопотання про забезпечення позову, за проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 596,25 грн., за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6000 грн. Зазначені витрати підтверджуються квитанціями, що знаходяться в матеріалах справи.

Outcome: partial