Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання правочину недійсним. В ході судового розгляду справи позивач змінив позовні вимоги посилається на наступне. Відповідно до Держаного акту на право власності на землю серія ЧР № 0319993, виданого 10.07.2001 року він є власником земельної ділянки № 7123486800:02:001:0237, площею 2,552 га, розташованої на території Теолинської сільської ради, Монастирищенського району, Черкаської області. Користуючись правами передбаченими Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» він уклав договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Жильнельфа Вельє» в особі директора Дяченко І.І., що діяв на підставі Статуту. В березні 2014 року йому стало відомо, що у Реєстраційній службі Монастирищенського РУЮ Черкаської області зареєстровано договір оренди спірної земельної ділянки укладеного між [PERSON] та СФГ «Нова Україна». Позивач вважає, що зазначений договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його вчинення, в зв'язку із наступним. Позивач не підписував договір оренди земельної ділянки з СФГ «Нова Україна» та не уповноважував інших осіб на підписання даного договору. В обґрунтування даної підстави для визнання договору недійсним посилається на ст. ст. 202, 203, 215, 236 ЦК України. Оскільки договір оренди земельної ділянки з СФГ «Нова Україна» від його імені підписаний не ним, а не уповноваженою на це, невідомою особою, вважає, що є всі підстави для визнання договору оренди земельної ділянки СФГ «Нова Україна» недійсним в повному обсязі з дати його вчинення. Як вбачається зі змісту договору оренди між позивачем та СФГ «Нова Україна», умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки - не зазначені взагалі, у вищевказаному договорі відсутня істотна умова щодо об'єкту оренди оскільки не вказаний кадастровий номер земельної ділянки, що на думку позивача також є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. В обґрунтування даної підстави посилається на ст. ст. 638, 792 ЦК України, ст. ст. 4-6, 11, 14, 15, 17, 18, 19 Закону України «Про оренду землі». Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Більш того, при укладенні спірного договору оренди землі відповідачем було порушено також вимоги статті 15 ЗУ «Про оренду землі», п. 43 Договору, у відповідності з якими вказано, що невід'ємною частиною договору оренди є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Незважаючи на це, до договору оренди не долучені вищевказані документи, які є складовими частинами договору, що є порушенням порядку укладення та реєстрації договорів оренди земельної ділянкі встановлених законом. Права та охоронювані законом інтереси позивача порушуються також систематичним невиконанням договору з боку відповідача: відповідачем не виконується обов'язок застосування заходів по підвищенню родючості ґрунтів, що є порушенням вимог ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» та п. 17 Договору. Протягом строку існування договору відповідач не здійснює жодних агротехнічних заходів (забезпечення міндобривами та інше), які б дозволяли утримувати передану йому в оренду земельну ділянку в належному родючому стані, в зв'язку з чим об'єкт оренди не тільки зазнав суттєвих змін та виснаження, але і подальше знаходження спірної земельної ділянки в користуванні відповідача є неможливим та завдає шкоди правам та інтересам позивача. Відповідачем порушується обов'язок зі сплати орендної плати та відповідно ст. 21 ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до п. 9 договору, орендна плата вноситься у грошовій формі, натуральної форми оплати договором не встановлено. Між тим в грошовій формі відповідач орендної плати за час користування земельною ділянкою не вносив. Тобто, оскаржуваним договором взагалі не передбачалась натуральна форма оплати. Тим паче, що навіть при видачі орендної плати сільськогосподарською продукцією між позивачем та відповідачем мав укладатись акт приймання передачі, в якому має зазначатись розмір орендної плати та її еквівалент в натуральній формі. Проте такі акти не укладались. Більше того не зазначено в договорі фактичний розмір певного виду сільськогосподарської продукції, що дає можливість відповідачу, порушуючи його законні права, на власний розсуд, щороку встановлювати її фактичну кількість. Відповідно до п.10 договору, обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. Проте відповідач не проводив збільшення розміру орендної плати з урахуванням індексації. Відповідачем занижено нормативно-грошову оцінку земельних ділянок. В обґрунтування даної підстави посилається на Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 року № 213, Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого спільним наказом Держкомзему, Мінагрополітики, Мінбудархітектури, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/11, зареєстрованим у Мін'юсті 05.04.2006 року за № 388/12262, Постанову Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 року № 1185 «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», згідно з якою з січня 2012 року до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведених станом на 01.07.1995 року (з урахуванням індексації), також застосовується коефіцієнт змін у рентному доході 1,756. Відповідно до інформації Відділу Держземагентства в Монастирищенському районі Черкаської області середній розмір одного земельного паю становить 2,25 га, середня нормативно - грошова оцінка одного земельного паю за 2012 - 2014 роки з к 1.756 становить 58 412 грн., середній розмір орендної плати в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки становить 1752 грн., середній розмір орендної плати в розмірі по 4.5% від нормативної грошової оцінки становить - 2628 грн. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки зазначеної в договорі є в декілька разів меншою від її дійсної вартості. Фактично заниження нормативно-грошової оцінки призводить до заниження розміру орендної плати, оскільки остання обчислюється від неї в процентному відношенні, що безумовно порушує права позивача. Таким чином, право володіння, користування і розпорядження позивачем своєю власністю, підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Просить суд визнати не дійсним з моменту вчинення договір оренди земельної ділянки № 7123486800:02:001:0237, площею 2,552 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області укладеного між [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством «Нова Україна», зареєстрованого в реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, скасувати його державну реєстрацію, зобов»язати відповідача повернути йому його земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] ( діє на підставі довіреності № 13 від 17.01.2014 року) позов підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві та змінах до позовної заяви, просить його задоволити та пояснив, що оскільки спірний договір оренди земельної ділянки позивач не підписував, не уповноважував будь-яких інших осіб на його підписання, що підтверджується висновком експерта, в договорі не зазначені всі істотні умови договору, а тому позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні представник відповідача селянського (фермерського) господарства «Нова Україна» Стус Петро Костянтинович ( діє на підставі довіреності № 163 від 31.03.2014 року) позов не визнав повністю, просить в його задоволенні відмовити повністю, підтримав подані заперечення відповідно до яких відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 19 даного Закону, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін і не може перевищувати 50 років. Щодо всіх істотних умов договору оренди землі, які передбачені ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» було досягнуто згоди між орендодавцем (позивачем у справі) та СФГ «Нова Україна», зокрема об»єкт оренди, місце розташування та розмір земельної ділянки, строк дії договору; орендна плата; умови використання земельної ділянки та інші умови. Оскаржуваний Договір був підписаний особисто [PERSON], додана до позовної заяви, заява [PERSON] про те, що він з 2012 року по теперішній час не підписував договору оренди землі зі СТОВ «Нова Україна» відповідає дійсності, адже [PERSON] 17.07.2012 року уклав договір оренди землі з СФГ «Нова Україна». В установленому законом порядку було здійснено державну реєстрацію спірного Договору. Позивач отримував від СФГ «Нова Україна» орендну плату за вказаний період часу, тобто за 2012, 2013 роки. Вважає, що при укладенні оскаржуваного Договору сторонами було дотримано всіх вимог передбачених ст. ст. 202, 203, 207, 208, 210 ЦК України, а також вимоги передбачені ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 204 ЦПК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним та пояснив, що він не погоджується з висновком експерта. Протягом дії договору позивач не звертався до будь-яких органів з приводу того, що його земельною ділянкою заволодів хтось інший. Позивач отримував орендну плату, що підтверджується виписками за 2012-2013 роки. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Жильнельфа Вельє» Романов Олександр Олексійович ( діє на підставі довіреності від 19.03.2014 року) вважає, що позов підлягає до задоволення повністю оскільки позивач спірного договору не підписував, а тому в силу ст. ст. 203-205 ЦК України відсутнє волевиявлення позивача, що не породжує ніяких наслідків. Крім цього, позивач в позовній заяві оспорює саме порушення обов»язку сплати орендної плати в грошовому виразі. Вважає, що має місце порушення права позивача на розпорядження його власністю, а саме поза його волею розпоряджаються його власністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представництво своїх інтересів на підставі довіреності № 13 від 17.01.2014 року доручив [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Судом за матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 2,552 га, яка видана на підставі рішення Теолинської сільської ради народних депутатів наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ЧP № 0319993, виданого 10.07.2001 року (а.с. 8). 17 липня 2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Україна " укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,552 га під кадастровим номером 7123486800:02:001:0237, яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 0319993 від 10.07.2001 року та розташована на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області строком на п»ять років, починаючи з дати його реєстрації, для с/г виробництва ( а.с. 192-193 ). В акті приймання та передачі земельних ділянок від 17.07.2012 року ( а.с.193) характеристика земельної ділянки не зазначена взагалі ( а.с. 194). 12 січня 2014 року даний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 9848433 від 12 січня 2014 року) ( а.с. 201). Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-99 цс13 від 18.09.2013 року, яка є обов'язковою для судів в силу ст. 360-7 ЦПК України. Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної (почеркознавчої та ТЕД) експертизи № 722/14-23, № 1201/14-23 від 15 липня 2014 року два підписи від імені [PERSON] в двох примірниках договору оренди землі від 17.07.2012 в графах «Орендодавець» виконані рукописним способом кульковою ручкою пастою фіолетового кольору без застосування способів технічного відтворення підпису: підготовки олівцем, копіюванням через копіювальний папір або перетисненням з наступною обвідкою, а також без використання графопобудовників. Два підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в двох примірниках договору оренди земельної ділянки від 17.07.2012 № 7123486800:02:001:0237, площею 2,552 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, укладеного між [PERSON] та СФГ «Нова Україна», зареєстрованого у Реєстраційній службі Монастирищенського РУЮ Черкаської обл. - виконані не [PERSON], а іншою особою довільно, без наслідування будови та ознак зразків його підписів ( а.с. 86-91). Суд приймає висновок експертів Черкаського відділення КНДІСЕ за результатами проведення комплексної (почеркознавчої та ТЕД) експертизи № 722/14-23, № 1201/14-23 від 15 липня 2014 року як належний доказ у справі, не ставить його під сумнів, оскільки він отриманий передбаченим законом способом, не суперечить іншим матеріалам справи, виконаний у відповідності до вимог діючого законодавства, повноважними на це особами. Сторонами не надано суду достатніх та допустимих доказів, які б давали суду підстави сумніватися в належності та достовірності вказаного вище висновку експертів. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. Частиною 1 ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально та відповідно до вимог ст. 18 цього Закону набуває чинності після його державної реєстрації. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З частини 3 ст. 215 ЦК України вбачається, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже наявність вільного волевиявлення учасників правочину та відсутність волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину підставою для визнання такого недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-127 цс13 від 18.12.2013 року, яка є обов'язковою для судів в силу ст. 360-7 ЦПК України. Недійсність договору оренди землі підтверджується вищезазначеним висновком почеркознавчої експертизи у відповідності до якого, позивач вказаний договір оренди землі не підписував. Відповідно до ст. 236 ч. 1 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, в суді достовірно встановлена відсутність волевиявлення [PERSON] на укладення договору оренди земельної ділянки, підпис в цьому договорі не його, тому суд приходить до висновку, що вищезазначений правочин недійсний, наявність оспорюваного договору оренди порушує законні права позивача на оренду спірної земельної ділянки, а тому його порушене право підлягає судовому захисту шляхом задоволення даного позову. Оскільки, відповідно до ч.1 ст. 202, ч.3 ст. 203 ЦК України, головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є спрямованість волі сторін на укладення договору. Суд вважає, що всі інші підстави для задоволення позову, на які посилається позивач в позовній заяві, зокрема відсутність всіх істотних умов в договорі оренди земельної ділянки, порушення порядку сплати орендної плати, відсутність обов»язкових додатків до спірного договору та відповідно заперечення проти даних підстав відповідача з поданням відповідних доказів, в даному випадку доказуванню та спростуванню не підлягають, оскільки є похідними, наслідковими від підстави відсутності вільного волевиявлення позивача на укладення спірного договору в силу ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, та у разі недійсності правочинну кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочинну. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку визначеному ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати - судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного ст. ст. 203, 205, 208, 215, 236, 373, 627 ЦК України, Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 року ( зі змінами та доповненнями) ст. ст. 124, 210 ЗК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Постанови Верховного Суду України № 6-99 від 18.09.2013 року та

Outcome: approved