Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

19.04.2011 р. у позивач [PERSON] звернулася в Рівненський районний суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. 20.05.2013 р. позивачем у порядку ст.31 ЦПК України, подано до суду заяву, в якій [PERSON] просить визначити її частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] Рівненського району в розмірі 1/2 частини будинку та провести його розподіл між сторонами по варіанту №1 Судової будівельно-технічної експертизи №281 від 10.12.2012р., а також розподіл земельної ділянки площею 0, 108 га згідно із планом розподілу, виготовленим ПП "Рельєф", за якими виділити у власність позивачу [PERSON] 48/100 частин житлового будинку та 0,520 га земельної ділянки по [ADDRESS] Рівненського району, визнати за позивачем право власності на вказане майно та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на ім"я [PERSON] В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що з 06.02.1998 р. по 20.05.2008 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] За час перебування у шлюбі сторонами було придбано за договором купівлі-продажу від 03.07.2001 року житловий будинок [ADDRESS] Рівненського району, який зареєстровано на ім"я [PERSON] Земельна ділянка площею 0,108 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, рішенням Великожитинської сільської ради від 30.07.2003р. №158 передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON], про що видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Рішенням Рівненського районного суду від 04.02.2010р. у цивільній справі №2-46/10 визначено частку майна у праві спільної сумісної власності [PERSON] на житловий будинок у розмірі 1/2. Зважаючи на вищевказане, позивач вважає, що спільно набуте майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку слід поділити між нею та [PERSON] по 1/2 частині кожному. Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом між позивачем та її колишнім чоловіком не досягнуто згоди про поділ майна в добровільному порядку і виникають спори з приводу користування будинком та земельною ділянкою, позивач змушена звернутися до суду. В суді позивач та її представник позов підтримали та просять його задоволити. В суді правонаступник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов раніше визнавала частково, а саме щодо визначення частки позивача у спільній сумісній власності у розмірі 1/2 та виділ їй частки у розмірі 52/100 згідно висновку експерта, якою фактично користувався за життя її батько - відповідач [PERSON], де є усі комунакації, наполягаючи включення до цієї частини льох "В". Позов в частині поділу земельної ділянки не визнала, вважаючи, що земельна ділянка є особистою власністю відповідача [PERSON], а тому не підлягає поділу взагалі. Пізніше подала заяву про застосування строку позовної давності, у зв"язку з чим просить відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що титульним власником спірного нерухомого майна є відповідач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 03.07.2001 р., який зареєстровано в КП РОБТІ 16.07.2001 р. Рішенням Рівненського районного суду від 04.02.2010 р. визначено за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що по [ADDRESS] Рівненського р-ну Рівненської обл., як на частку в спільному майні подружжя з [PERSON], без виділу цієї частки майна внатурі. Прізвище позивача [PERSON] змінено на [PERSON] згідно Свідоцтва про зміну імені від 12.04.2013 р., серія [NUMBER]. (а.с.52). Як вбачається з відповіді №393/01-16 від 06.02.2014 р. Рівненської РДНК (а.с.73), після смерті [PERSON] - [INFO] р. спадщину прийняла [PERSON], яка ухвалою суду від 19.02.2014 року залучена до участі у справі в якості правонаступника після смерті відповідача [PERSON] Свідоцтв про право на спадщину не видавалось, заповіт відсутній. Згідно ч.1 ст.28 КпШС у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Принцип рівності часток подружжя у разі поділу між ними майна, яке є обєктом їхнього права спільної сумісної власності, закріплено і в ч. 1 ст. 70 СК України. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу визначення частки позивача у щодо об"єкта права спільної сумісної власності подружжя і його розподілу. На думку суду, посилання правонаступника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності із зверненням до суду, саме щодо вимоги про визначення частки позивача у спільній сумісній власності подружжя не заслуговує на увагу, оскільки фактично рішенням суду від 04.02.2010 р. частки в спільному майні подружжя вже визначені. Правонаступник відповідача безпідставно вважає, що строк позовної давності звернення до суду закінчився, оскільки позивач звернулася до суду в квітні 2011 р., в той час коли шлюб було розірвано в травні 2008 року. Крім того, строк позовної давності у вказаному спорі повинен рахуватися з часу, коли встановлені підстави вважати про виникнення підозри щодо можливості порушення права спільної сумісної власності. В суді експерт Сапунова А.І. підтримала свій Висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30.11.2012 року №281 та пояснила, що провести поділ спірного житлового будинку в натурі в рівних частках неможливо, тому нею вказано про стягнення відповідної компенсації на користь іншого співвласника (а.с.41). Крім того, роз"яснює, що у висновку вказано про технічну неможливість поділу будинку в рівних частках, в натурі (а.с.38), однак пояснює, що такий поділ є можливим лише у разі наявності дозволу на переобладнання, про що нею вказано у висновку. Як вбачається з даних Технічного паспорту спірного будинку, зокрема Плану до будинку (а.с.45, 46) у двох частинах будинку, які пропонуються для виділу обом співвласникам, є окремий вхід, зокрема в приміщенні 1-1, та 1-4, що сторонами не заперечується. Згідно Висновку експертом пропонується: першому співвласнику з часткою 48/100 виділити: 1-1 коридор (веранда), 1-7 житлова, а нижній індекс 3- сходи, Б - сарай, б - сарай, Пг/Б - погріб, В - льох, 1/2 частину №1 огорожі, №2 ворота, всього на суму 62 990 грн.; другому співвласнику з часткою 52/100 виділити: 1-2 коридор, 1-3 ванна, 1-4 кухня, 1-5 житлова, 1-6 житлова, Г літня кухня, г прибудова, Д вбиральня, 1/2 частина огорожі №1, всього на суму 67 504 грн. Передбачено компенсацію першому співвласнику 2 257 грн. В даному варіанті необхідно виконати такі роботи по переобладнанню будинку: закласти дверні прорізи №1, №2, влаштувати вхід з двору в приміщення 1-2 та вхід з приміщення 1-1 в 1-7; першому співвласнику влаштувати кухню в існуючих приміщеннях (відділивши частину приміщення 1-7 під кухню), або провести добудову, другому співвласнику влаштувати кухню в існуючих приміщеннях (перенести перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-6, в сторону збільшення житлової площі кімнати 1-6, а частину приміщення 1-5 обладнати під кухню), або провести добудову; влаштувати автономні системи опалення, водопостачання, каналізації, газопостачання та електричних мереж. Згідно відповіді Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства РРДА Рівненської області (а.с.89) №29 від 21.01.2014 р., вказано про можливість проведення реконструкції спірного житлового будинку. Суд, беручи до уваги висновок експерта про поділ будинку, вважає за доцільне поділити його між сторонами згідно варіанту поділу, який зазначений у висновку будівельно-технічної експертизи від 30.11.2012 року №281, з врахуванням вимог сторін, визначивши першого співвласника позивача [PERSON], другого співвласника - правонаступника відповідача - [PERSON] Одночасно позивач просить суд провести розподіл та визнати за нею право власності на конкретну частину спірного будинку, який знаходиться на цій ділянці, та частини земельної ділянки для обслуговування цієї частини згідно висновку експертизи. З обгрунтуванням позову позивачем про розподіл земельної ділянки пропорційно до часток співвласників у житловому будинку, оскільки приватизована відповідачем [PERSON] спірна земельна ділянка, була передана для обслуговування житлового будинку, який вже перебував у власності подружжя, суд не погоджується. Земельна ділянка площею 0, 108 га, на якій розміщений спірний житловий будинок, належить на праві особистої власності відповідачу, що засвідчено відповідним Державним актом серії, виданим на підставі рішення Великожитинської сільської ради від 30.07.2003 р. №158. (а.с.7). Пункт 5 ч. 1 ст. 57 СК України передбачає належність на праві особистої приватної власності дружині, чоловікові земельної ділянки, набутої за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, яка перебувала у її, його користуванні. Разом з тим, з роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 18 (2) своєї постанови від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК (2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Виходячи з Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 26.05.2014 р. №83 (а.с.9 висновку експертизи) експертом запропоновано варіант поділу спірної земельної ділянки з виділенням частини земельної ділянки, необхідної для обслуговування частини житлового будинку та надвірних будівель, що виділені співвласникам житлового будинку з надвірними будівлями, з вказанням площі кожного об"єкта, що на ній знаходяться, з врахуванням поділу житлового будинку згідно висновку №218. З приводу заявленої позивачем вимоги щодо скасування Державного акту на земельну ділянку, виданого на ім"я [PERSON] з підстав можливих перешкод у реалізації її права власності на виділену частину земельної діялнки, то суд вважає, що у цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки суд вирішує спір за наявності порушеного права сторін. В суді не встановлено порушення прав позивача щодо реалізації її права на вказану частину земельної ділянки. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно платіжних квитанцій встановлено, що позивач понесла судові витрати, а саме сплатила за проведення будівельно-технічної експертизи 700 грн. та 141,74 грн. судового збору і 120 грн. ІТЗ. На підставі викладеного,

Outcome: partial