Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, зазначав, що під час проведення інвентаризації земель залізниці стало відомо про те, що під час виконання робіт в адміністративних межах Сторожинецької міської ради виявлено, що в смузі відведення Залізниці від км 20 + 744м за напрямком Глибока-Буковинська-Берегомет на відстані від 13,1 до 13,4 м. від осі колії розташовані земельні ділянки [PERSON] (Відповідач-2), які передані останньому у власність Сторожинецькою міською радою Сторожинецького району Чернівецької області на підставі рішення Сторожинецької міської ради № 528/15-04 від 20.07.2004р. і які накладаються на земельну ділянку Залізниці загальною площею 0,0264 га. На вказаних земельних ділянках Відповідач-2, веде особисте селянське господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити 15 м. Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця». Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Відповідно до п. б) ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, Відповідач-1 не мав правових підстав виносити згадане рішення. На підставі вищезгаданого рішення Відповідачу-2 було видано державні акти на право власності на дані земельні ділянки, який повинен бути визнаний також недійсним. Те що залізниця не втратила право землекористування та є належним землекористувачем на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обгрунтовується і наступними нормами законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення Відповідача-1 і видачі державних актів не враховано вищенаведені норми законодавства та прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси Залізниці, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. N 1051), яка набула чинності з 01.01.2013, передбачено, що скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду (п.п 60-61). Тому в разі прийняття рішення судом про задоволення заявлених позовних вимог є можливість ускладнення його виконання. Тому позивач вважає за необхідне скасувати у Державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки [PERSON] наданої йому на підставі рішення Сторожинецької міської ради № 528/15-04 від 20.07.2004 р., зареєстрованої на підставі акту на право власності, що буде в подальшому при задоволенні позову підставою для внесення відповідних змін до даних державного земельного кадастру згідно вищенаведеного Порядку. На підставі викладеного, позивач просить суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Сторожинецької міської ради №528/15-04 від 20.07.2004р. в частині передачі [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею 0,2610га, що знаходиться в м.Сторожинець Сторожинецького району Чернівецької області. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2610га, виданого [PERSON] на підставі рішення Сторожинецької міської ради №528/15-04 від 20.07.2004р. та скасувати у Державному земельному кадастрі реєстрацію вказаної земельної ділянки, зареєстрованої на підставі акту на право власності. Стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені вище просить позов задоволити. Представник відповідача - Сторожинецької міської Ради - у судове засідання не з'явився, надав клопотання у якому просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Рішення Сторожинецької міської прийняте 20.07.2004 року, житловий будинок та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, що належить [PERSON], знаходиться безпосередньо біля залізнодорожного полотна та використовується відповідачем за цільовим призначенням відкрито тривалий час. Залізна дорога використовується позивачем, у зв'язку з чим останній не міг з 2004 року не бачити використання відповідачем земельної ділянки, а, навпаки, був зобов'язаний для забезпечення безпеки руху з'ясувати ще у 2004 році, на яких правових підставах здійснюється використання земельної ділянки громадянином [PERSON] Тому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку із спливом строку позовної давності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, не згідний, щоб через частину земельної ділянки у розмірі 0,0264га було визнано недійсним та скасовували Державний акт на земельну ділянку, яка перебуває у його власності розміром 0,2610га.. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи, відділу держкомзему в Сторожинецькому районі Никифорюк М.І. вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за необгрунтовністю. Судом встановлено, що під час проведення інвентаризації земель залізниці стало відомо про те, що під час виконання робіт в адміністративних межах Сторожинецької міської ради виявлено, що в смузі відведення Залізниці від км 20 + 744м за напрямком Глибока-Буковинська-Берегомет на відстані від 13,1 до 13,4 м. від осі колії розташовані земельні ділянки [PERSON] (Відповідач-2), які передані останньому у власність Сторожинецькою міською радою Сторожинецького району Чернівецької області на підставі рішення Сторожинецької міської ради № 528/15-04 від 20.07.2004р. і які накладаються на земельну ділянку Залізниці загальною площею 0,0264 га. На вказаних земельних ділянках Відповідач-2, веде особисте селянське господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити 15 м. Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця». Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Так, постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України. Основними нормативними актами, що регулюють правовий режим земель залізничного транспорту, зокрема є Земельний кодекс України, Закон "Про транспорт", Закон України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкція про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та Норми відведення земель для залізниці 468 -74, затверджені постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247. До складу земель залізничного транспорту згідно зі ст. 68 ЗК України входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць. Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно п. «б» ч.4 ст.84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність. Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підстав рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно ст.152 ч.3 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт". Відповідно до ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт" та ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Згідно ст. 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ст. 122 та п.12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до п. б ч. 3 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що рішенням Сторожинецької міської ради №528/15-04 від 20.07.2004 року в частині передання [PERSON] земельної ділянки розміром 0,0264га. порушуються права Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» щодо користування земельною ділянкою, яка належить до смуги відведення залізниці. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Що стосується вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки [PERSON], судом встановлено наступне. Відповідно до пункту 4 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 р. №1021 книга записів відкривається та ведеться: у паперовому вигляді - територіальним органом Держземагентства; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" - адміністратора автоматизованої системи державного земельного кадастру, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система), заповнюють бланки державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою з використанням автоматизованої системи та формують з її використанням аркуші Книги записів. Пунктами 22,23,24 вищевказаного Порядку передбачено, що запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису здійснюється шляхом внесення до автоматизованої системи відомостей про скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів посадової особи, яка скасувала (поновила) запис, і формування з використанням автоматизованої системи нових аркушів Книги записів, що засвідчується підписом посадової особи та скріплюється печаткою територіального органу Держземагентства. Посадова особа протягом трьох робочих днів письмово повідомляє власника (користувача) земельної ділянки про скасування (поновлення) запису. Рішення суду про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку є підставою для скасування запису про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення Сторожинецької міської ради №528/15-04 від 20.07.2004р. в частині передачі [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею 0,2610га, що знаходиться в м.Сторожинець Сторожинецького району Чернівецької області слід задоволити частково, оскільки на вказану земельну ділянку накладається земельна ділянка залізниці загальною площею 0,0264га. На підставі ст.. 155 ЗК України, суд вважає, що слід визнати недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,2610га (0,1617га. за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, Серія ЧВ №082822, кадастровий номер земельної ділянки 7324510100030020016, на земельну ділянку площею 0,0993га. за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, Серія ЧВ №082821, кадастровий номер земельної ділянки 7324510100030020015), виданого [PERSON] на підставі рішення Сторожинецької міської ради №528/15-04 від 20.07.2004р. та скасувати у Державному земельному кадастрі реєстрацію вказаних земельних ділянок, зареєстрованої на підставі акту на право власності. Приймаючи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, суд,

Outcome: partial