Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

18 січня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], КП «Жилкомсервіс» про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] та зміну договору найму житлового приміщення. 27 січня 2014 року та 25 лютого 2014 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , таким чином щоб у його користування та розпорядження надійшла кімната площею 14,8 кв. м. з балконом згідно технічного паспорту літер 8, а відповідачам кімнати згідно висновку експертизи; надати йому у володіння і користування ізольовану кімнату житловою площею 14,8 кв. м., а відповідачам інші дві кімнати в [ADDRESS], стягнути з відповідачів судові витрати, зобов'язати КП «Жилкомсервіс» укласти з ним окремий договір найму житловим приміщенням та відкрити на його ім'я окремий особистий рахунок на кімнату 14,8 кв. м.. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що співвласниками квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS], що є спільною частковою власністю , згідно свідоцтва про право на житло є :він, [PERSON], [PERSON] у рівних частках.. Квартира трикімнатна має загальну площу 63, 2 кв. м., житлову 44,2 кв.м., складається з наступних окремих жилих кімнат: 9-а кімната - зала з балконом, площею 16,3 кв. м., 7-ма кімната - спальня , площею 13, 1 кв. м. без балкону, 8-ма кімната - спальня з балконом , площею 14,8 кв. м.. Підсобні приміщення - кухня, ванна, санвузол , коридор, дві складові кімнати перебувають в загальному користуванні, всього площею 19, кв. м.. На даний час відповідачі займають кімнати №8 та №9 у квартири , а він вимушений проживати у кімнаті під номером 7 без балкону, та не має можливості сушити білизну та дихати повітрям. Шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] розірвано 11 травня 2011 року , спільного господарства вони не ведуть, але продовжують проживати у спільній квартирі , тому , що відповідачі не бажають сплатити йому гроші за його частку, а іншого житла у нього не має. Відповідачі постійно чинять перешкоди у його проживанні , у зв'язку з небажанням жити разом з ним в одній квартирі та демонструють явну неповагу та неможливість проживання разом з ними. Спільне проживання супроводжується постійними докорами з боку колишньої дружини, провокуванням на сварку та породжує суперечки між ними в побуті. Такі життєві обставини унеможливлюють спокійно проживати , враховуючи його стан здоров'я та вік. Порядок користування квартирою був визначений у 2010 році без його згоди та без врахування його інтересів, так як у нього не було вибору, він не може нормально користуватися квартирою, так як у нього неприязні відносини з зятем , тому він не користується балконом, який мається у великій кімнаті та не має можливості нормально прати та сушити свої речі, то того ж в маленькій кімнаті площа менш ніж приходиться йому як співвласнику квартири. А його колишня дружна [PERSON] підтримує добрі відносини з донькою, зятем та онукою, мешкають однією родиною, та можуть використовувати сумісно балкон, ому він вважає, що йому можливо виділити кімнату №8 площею 14,8 кв. м. з маленьким балконом, так як він є хворою людиною похилого віку, та йому необхідно повітря, то того ж на кожного члена згідно висновку експертизи приходиться по 14,73 кв.м. Він запропонував відповідачам добровільно визначити порядок користування спірною квартирою, однак вони відмовляються. Вважає їх відмову безпідставною. Він має право на 1/3 частину спірної квартири і виходячи з цього пропонує надати йому у володіння і користування ізольовану кімнату житловою площею 14,8 кв. м., а відповідачам інші дві кімнати. У судовому засіданні позивача та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася , надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, проти задоволення позову заперечувала. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти того варіанту визначення порядку користування спірною квартирою, який запропонував позивач, посилаючись на те , що позивач справі її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано у травні 2011 року. Однак однією сім'єю з позивачем вони не мешкають з 2008 року. З цього року між ним, нею та дочкою [PERSON] склався порядок користування квартирою зі згоди всіх власників, у тому числі і позивача. Позивач у справі сам побажав зайняти кімнату 13,1 кв. м., яка до 2008 року займала дочка. З дочкою та онукою у неї дійсно нормальні взаємовідносини, однак вона мешкає та веде господарство сама, дочка [PERSON] мешкає з дочкою та чоловіком окремо, та ведуть господарство самостійно. Вона заперечує, щоб при вирішенні питання про визначення порядку користування квартирою, частки у праві власності її та [PERSON] були об'єднані. Вважає, що порядок користування спірною квартирою повинен залишитися , такий , який склався з 2008 року. Відповідач - КП «Жилкомсервіс» у судове засідання не з'явився, йому належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. Суд, вислухав пояснення позивача, його представника , відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають часткового задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджуються документально 6 вересня 1999 року Центром /відділом/ приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційний №6-99-190126 було посвідчено , що гр.. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсно мають право спільної сумісної власності квартиру , яка знаходиться за адресою [ADDRESS] /а.с.9/. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 11 травня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У зв'язку з розірванням шлюбу між позивачем та відповідачкою [PERSON] та утворенням дочкою своєї сім'ї, сторони у справі не заперечують, що кожному з них на підставі вищевказаного свідоцтва належить на праві власності по 1/3 частини спірної квартири, а тому суд вважає, що вищевказана квартира належить співвласникам на праві спільної часткової власності /за домовленістю сторін/. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном , що є їхньою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі , яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном , відповідної матеріальної компенсації. На теперішній час з 2010 року , як пояснив позивач та з 2008 року, як пояснила відповідачка [PERSON], між співвласниками склався фактичний порядок користування вищевказаною квартирою, а саме : позивач займає кімнату 13, 1 кв.м, відповідачка [PERSON] - кімнату 14,8 кв. м., відповідачка [PERSON] з дочкою та чоловіком кімнату 16, 3 кв. м.. Як вбачається з висновку судової будівельно- технічної експертизи №7669/11261 від 29 листопада 2013 року , згідно даними поверхового плану та експлікації приміщень на квартиру [ADDRESS] квартира трьохкімнатна розташована на 7 поверсі 9 поверхового житлового будинку складається із приміщень: коридор « 1» площею 8,7 кв. м., вбиральня « 2», площею 1,0 кв м., ванна « 3», площею 1,9 кв. м., кухня « 4», площею 6,7 кв, м., комора « 5», площею 0,2 кв. м., комора « 6», площею 0,5 кв. м., житлова « 7», площею 13, 1 кв. м., житлова « 8», площею 14,8 кв. м., житлова « 9», площею 16,3 кв. м., балкон, площею 0,81 кв. м., балкон , площею 0,69 кв. м.. Загальна площа квартири складає 64,7 кв м., житлова площа квартири складає 44,2 кв.м.. На 1/3 частину квартири припадає приміщень площею 21,57 кв.м., в тому числі по житловій площі 14,73 кв.м.. Враховуючи об'ємно-планувальне рішення квартири,її розмірі , ідеальні частки співвласників, провести розподіл квартири [ADDRESS] не надається можливим. На розгляд суду пропонується один варіант порядку користування квартирою [ADDRESS] : 1-му співвласнику на 1/3 частину пропонується виділити у індивідуальне користування житлову кімнату " 9" , площею 16,3 кв. м., балкон, площею 0,81 кв. м. . ІІ співвласнику на 1/3 частину пропонується виділити у індивідуальне користування житлову кімнату " 7" , площею 13,1 кв. м .. ІІІ співвласнику на 1/3 частину пропонується виділити у індивідуальне користування житлову кімнату " 8" , площею 14,8 кв. м., балкон , площею 0,69 кв. м.. Виділити у спільне користування співвласників 1,ІІ,ІІІ коридор " 1", площею 8,7 кв. м., вбиральню " 2", площею 1,0 кв. м., ванну " 3", площею1,9 кв. м., кухню " 4", площею 6,7 кв. м. , комору №5", площею 0,2 кв. м., комору " 6", площею 0,5 кв. м.. Як зазначалось вище на протязі багатьох років між співвласниками склався фактичний порядок користування спірною квартирою. У судовому засіданні позивач пояснив, що він добровільно зайняв кімнату , площею 13,1 кв. м. та мешкає в ній з 2009-2010 року, точніше пригадати рік не міг. Позивач , посилаючись на те, що він є хворою людиною, яка постійно потребує свіжого повітря, а також на те, що відповідачки мешкають однією сім'єю та можуть сумісно користуватися одним балконом , просить виділити йому у користування кімнату 14,8 кв. м. з балконом , площею 0,69 кв. м.. Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з медичних довідок різних медичних установ, які надані позивачем, останній дійсно страждає на ряд хронічних захворювань, у тому числі на хронічний не обструктивний бронхіт, фаза ремісії, однак рекомендацій потреби у постійному свіжому повітрі , такі медичні довідки , не містять. Крім того , як пояснив позивач , він не має намір мешкати у спірній квартирі та буде вирішувати питання її продажу, неодноразово пропонував відповідачам купити у нього його частку у праві сумісної власності, однак вони відмовляються. . Відповідно до вимог чинного законодавства, об'єднання часток у власності , допускається лише за згодою співвласників. Відповідачі згоди на об'єднання своїх часток та виділення їм у сумісне користування житлових приміщень, не давали. У судовому засіданні відповідачка пояснила, що вона з дочкою та її сім'єю , мешкають окремими сім'ями та займають кожен свої кімнати. Якщо онука приходить до її кімнати, то це не значить, що вона мешкає однією сім'єю з співвласником [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню. Так, у судовому засіданні сторони [PERSON] та [PERSON] визнали, що протягом багатьох років [PERSON] мешкає в кімнаті 13,1 кв. м., [PERSON] в кімнаті 14,8 кв. м., [PERSON] в кімнаті 16,3 кв. м.. Аналізуючи вищенаведене , суд дійшов до висновку, що, у зв'язку з тими відносинами, які склалися між сторонами у справі , визначення порядку користування спірною квартирою , вкрай необхідно. На думку суду , визначити порядок користування спірною квартирою між співвласниками необхідно таким чином, який визнали вони самі, та який влаштовував їх протягом більш трьох років, а саме виділити їм у користування ті кімнати, якими вони користуються на теперішній час та користувалися зі згодою з 2009-2010 року . На думку суду вищевказаний варіант визначення порядку користування спірною квартирою, не зачіпає інтереси та права співвласників, не позбавляє кожного з них права володіти та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Що стосується позовних вимог позивача про зобов'язання КП «Жилкомсервіс» укласти з ним окремий договір найму житлового приміщення та відкриття на його ім'я окремого особистого рахунку на кімнату площею 14,8 кв. м. , то такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. У розумінні ст. 104 ЖК України , право члена сім'ї наймача вимагати укладення з ним окремого договору найму на окреме приміщення , передбачено у будинках державного і громадського житлового фонду та не передбачено для квартир , які належать громадянам на праві власності . У цьому випадку власник має право на вирішення питання про встановлення порядку користування приватною власністю між співвласниками або виділ у натурі частки із майна, що регулюється Цивільним Кодексом України.. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК Кодексу , позивач у справі , який має у власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] , користується нею для особистого мешкання. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial