Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що Рішенням господарського суду Донецької області від 14.02.2012 року по справі 339/221пн було встановлено, що фактичним власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: гараж А-1 площею 47,7 кв.м., адміністративний корпус А-2 площею 188,3 кв.м., склад Б-1 площею 41,1 кв.м., котельню В-1 площею 53,70 кв.м., сауну Г-2 площею 96,7 кв.м., цех з виготовлення шлакоблоків Ж-1 площею 573,10 кв.м., було ТОВ „Україна", ліквідатору якого було відмовлено у визнанні права власності на них. При цьому судом також встановлено, що він з липня 2007 року користується зазначеними приміщеннями та йому наділена земельна ділянка в оренду терміном на 50 років для обслуговування цих приміщень. На теперішній час право власності на зазначені об`єкти нерухомості ні за ким не зареєстровані, тому позивач просив визнати за ним право власності на них з підстав набувальної давності. В судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу у його відсутності, про що зазначив в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що рішенням господарського суду Донецької області від 14.02.2012 року по справі 339/221пн було встановлено, що: -Розпорядженням голови районної державної адміністрації Донецької області від 16.11.1999р. № 563 для приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту адміністративно-побутової будівлі загальною площею 190 кв.м., забудовником якої визначене Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна», утворено державну технічну комісію. -19.11.1999 р. державної технічною комісією прийняте рішення про готовність до введення в експлуатацію адміністративно-побутової будівлі, про що складено акт приймання закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію. -Акт державної технічної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 19.11.1999 р. затверджено розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації № 593 від 29.11.1999 р. Згідно з п. 2 Розпорядження адміністративно-побутова будівля залишена на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна». Експлуатацію об`єкта дозволено з 03.12.1999 р. (п. 3 Розпорядження). -Рішенням виконавчого комітету Волноваської міської ради № 290 від 01.12.1999 р. колективному сільськогосподарському підприємств у ім. Чапаєва з 01.12.1999 р. припинено право користування земельною ділянкою площею 0,2419 га (з земель колективної власності); затверджено проект відводу земельної ділянки площею 0,2419 га та надано його з 01.12.1999 р. в постійне користування товариству з обмеженою відповідальністю «Україна» для експлуатації та обслуговування цеху з переробки молока. -На підставі даного рішення міської ради 29.12.1999 р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Україна» видано державний акт на право постійного користування землею, про що в книзі записів на право постійного користування землею вчинено запис за № 211. -Рішенням Волноваської міської ради № У/12-180 від 15.12.2006 р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Україна» припинено з 15.12.2006 р. право постійного користування земельною ділянкою площею 0,2419 га, раніше використовуваної для експлуатації та обслуговування цеху з переробки молока, у зв`язку з добровільною відмовою Товариства від права постійного користування землею. -Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05.02.2007 р. за Терьохіним визнано право власності на складське приміщення, загальною площею 169,90 кв.м., адміністративний корпус площею 107,20 кв.м. 2001 року забудови, загальною площею 277,10 кв.м., розташовані за адресою [ADDRESS] . -Рішенням Волноваської міської ради № У/18-338 від 27.07.2007 р. Терьохіну погоджено проект землевпорядження з відведення земельної ділянки площею 0,3 га для обслуговування побутового корпусу, котельної та цеху з виготовлення шлакоблоку, розташованих в [ADDRESS] , за межами населеного пункту. -Розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації № 799 від 28.09.2007 р. Терьохіну затверджено проект відведення земельної ділянки для обслуговування побутового корпусу, котельної та будівлі цеху з виготовлення шлакоблоку із земель запасу несільськогосподарського призначення Волноваської міської ради Донецької області; надано Терьохіну земельну ділянку площею 0,3 га з земель промисловості в оренду терміном на 50 років для обслуговування для обслуговування побутового корпусу, котельної та будівлі цеху з виготовлення шлакоблоку із земель запасу несільськогосподарського призначення Волноваської міської ради Донецької області, розташованої за межами населеного пункту. Згідно з п. 3 Розпорядження договір оренди земельної ділянки запропоновано оформити згідно чинного законодавства. -Розпорядженням голови райдержадміністрації № 799 від 28.09.2007 р. "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі підприємцю Терьохіну затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування побутового корпусу, котельні та будівлі цеху по виготовленню шлакоблоку із земель запасу несільськогосподарського призначення Волноваської міської ради та прийняте рішення щодо надання Терьохіну земельної ділянки загальною площею 0,3 га з земель промисловості в оренду терміном на 50 років з земель запасу несільськогосподарського призначення Волноваської міської ради, розташованої за межами населеного пункту. -Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01.02.2008 р. за Терьохіним визнане право власності на котельню (53,7 кв.м.), кладову (6 кв.м.), 2001 року забудови, цех по виготовленню шлакоблоку (145,6 кв.м.) 2006 року забудови загальною площею 304,2 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . -Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.05.2009р. за заявою Державної податкової інспекції у Волноваському районі, м. Волноваха порушена справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна", м. Волноваха № 5/29б, на підставі ст. 52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". -Постановою від 18.05.2009р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Україна", м. Волноваха, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором боржника призначено ініціюючого кредитора - Державну податкову інспекцію у Волноваському районі, м. Волноваха. -Ухвалою господарського суду від 15.07.2009р. припинені повноваження Державної податкової інспекції у Волноваському районі, м. Волноваха як ліквідатора по справі та ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна", м.Волноваха, призначено арбітражного керуючого Гринько Анатолія Анатолійовича. -Згідно рішень апеляційного суду Донецької області від 12.10.2010 р. та від 28.12.2010 р. рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05.02.2007 р. та від 01.02.2008 р. скасовані, в задоволені позовних вимогах Терьохіну про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: [ADDRESS] відмовлено. -Державна реєстрація права власності на спірні об`єкти нерухомості на підставі ухвали апеляційного суду Донецької області від 25.10.2011 р. анульована. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, у господарській справі було встановлено, що фактичним власником зазначених будівель була ТОВ „Україна", ліквідатору якої було відмовлено у визнанні права власності на них. При цьому судом також встановлено, що позивач з липня 2007 року користується зазначеними приміщеннями та йому наділена земельна ділянка в оренду терміном на 50 років для обслуговування цих приміщень. За даними КП «Бюро технічної інвентаризації» на теперішній час право власності на об`єкти нерухомості, які є предметом спору у даній справі, ні за ким не зареєстровані. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, мова йде про захист існуючого права власності на спірне майно, яке (право) виникло з підстав, передбачених законодавством. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1.07.2004 року № 1952-IV передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Спірні об`єкти перебувають в експлуатації з грудня 1999 р. Відповідно до п. 9ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на зазначене нерухоме майно з підстав набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved