Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Лютізької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 19 листопада 2012 року померла [PERSON]. Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON], позивач [PERSON] чоловіком [PERSON]. Позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в с.Лютіж, вул..Приморська,28, Вишгородського району Київської області. Спадкодавець була власником даного домоволодіння згідно договору купівлі-продажу від 29.12.1995 року, однак під час пожежі, яка сталася 19 листопада 2012 року, документи згоріли, правовстановлюючі документи відсутні, тому їм відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В судове засідання сторони не з»явились, про день і час розгляду справи повідомлені належним, направили суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Відповідач в заяві вказав, що проти позову не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] померла 19 листопада 2012 року (а.с.11). Відповідно до будинкової книги [PERSON] є домовласником по вул..Приморській ,28 в с.Лютіж на підставі договору купівлі-продажу №5554 від 29 грудня 1995 року (а.с.24-29). З виписки з погосподарської книги дане домоволодіння рахується за [PERSON] (а.с.30). Право власності не є зареєстрованим належним чином. Згідно технічного паспорту по житловому будинку в с.Лютіж по вул.Приморській,28 житловий будинок та господарські споруди побудовано в 1991 році (а.с.17-23). Узагальнивши судову практику Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснив, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За таких обставин вбачається, що право приватної власності [PERSON] на житловий будинок та господарські споруди було зареєстровано у встановленому на той час порядку шляхом внесення відповідного запису до погосподарської книги Лютізької сільської ради, тому позивачі мають право на успадкування спірного житлового будинку та господарських споруд, оскільки останні належали спадкодавцю. Суд вважає доведеним право власності [PERSON] на домоволодіння , що знаходиться в с.Лютіж, вул..Приморська,28 Вишгородського району Київської області. Спадкоємцем 1 черги після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] та її чоловік [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] в передбачений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, заведено спадкову справу №144\\13. Суд приходить до висновку, що визнання права власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, с.Лютіж, вул.Приморська,28 за позивачами не порушить прав інших осіб, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1220,1221,1261,1266,1268 ЦК України,

Outcome: approved