Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи, що між ним та Відповідачем -1 було укладено договір № 329/ЕК/2007-980 від 25.05.2007 року,відповідно до якого [PERSON]. було надано кредит в сумі 20000,00 грн., терміном користування кредитними коштами 23.05.2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 30 %. Кредит має цільове призначення - споживчі потреби. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором відповідачем-1 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 23.05.2007 року, відповідно до умов яких поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує, у зв'язку з чим, станом на 11.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 9766,45 грн. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 9766,45 грн. за кредитним договором; стягнути пропорційно з відповідачаів судові витрати у розмірі 229,40 грн. 26.02.2014 року по даній справі виносилось заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволенні частково. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 14.05.2014 року заочне рішення скасоване та призначено до нового розгляду. Представник позивача за довіреністю Алексеєва І.В. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи з їх відсутності на адресу суду не надходило. Однак в матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON], щодо застосування строків позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що між позивачем та [PERSON] було укладеного кредитний договір № 329/ЕК/2007-980 від 25.05.2007 року,відповідно до якого [PERSON]. було надано кредит в сумі 20000,00 грн., терміном користування кредитними коштами 23.05.2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 30 %. Кредит має цільове призначення - споживчі потреби, визначеного в п. 1.2 кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором відповідачем-1 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 23.05.2007 року, відповідно до умов яких поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує, у зв'язку з чим, станом на 11.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 9766,45 грн., яка складається із пені за порушення строків платежів по кредиту в сумі 520,86 грн., яка нарахована відповідно до п. 8.1 кредитного договору, пеня за порушення строків платежів по відсотках в сумі 83,85 грн., відсотки за корситування кредитом у розмірі 4796,93 грн., штраф за порушення положень кредитного договору в сумі 419,50 грн., розрахунок заборгованості по кредиту з урахуванням індексу інфляції в сумі 184,06 грн., розрахунок заборгованості по відсотках з урахуванням індексу інфляції в сумі 168,12 грн., заборгованості за кредитом у розмірі 3593,13 грн. На неодноразові попередження позивача про погашення заборгованості відповідачі не відреагували; позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем відповідно укладеного договору; судовий збір в сумі 229,40 грн.,сплачені позивачем, відповідно до меморіального ордеру № 11/29665 від 10.12.2013 р. Відповідно до норм чинного законодавства позовна давність встановлена 3 роки. На неодноразові попередження позивача про погашення заборгованості відповідач не відреагував; позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем відповідно укладеного договору; судові витрати сплачені позивачем. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Зі змісту договору не вбачається, що банк продовжував строк позовної давності. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої зроблено у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно роз'яснень, наданих в п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Так як, кінцевий термін повернення кредитних коштів у договорі вказаний 23.05.2009 р., а позов про стягнення заборгованості ПАТ КБ "Надра" подано 11.12.2013 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності, встановленого законом, в зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed