Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяв про уточнення та зменшення позовних вимог, 28.01.2012 року між сторонами було укладено шлюб. В період спільного проживання за спільні кошти вони придбали наступне майно: кухонний гарнітур вартістю 6000 гривень, два кухонні стільці вартістю 450 гривень, спальний гарнітур вартістю 8000 гривень, стінку вартістю 5500 гривень, передпокій «Силует-3» вартістю 2500 гривень, штори вартістю 1000 гривень, телевізор вартістю 4500 гривень, пральну машину вартістю 5000 гривень, мультиварку вартістю 800 гривень, дві праски вартістю 300 гривень та 400 гривень відповідно, люстру вартістю 1500 гривень, пилосмок вартістю 1500 гривень, чайник вартістю 450 гривень. У зв'язку з тим, що [PERSON] своєю поведінкою створила умови за яких спільне проживання з нею стало неможливим, в січні 2015 року позивач змушений був залишити сімю та перейшов проживати до своїх батьків. При цьому, все спільно нажите за час шлюбу майно він залишив в квартирі відповідачки. 20.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. На пропозицію позивача добровільно провести розподіл спільно нажитого майна, відповідачка не погодилась. На підставі наведеного, позивач просить провести розподіл майна набутого в шлюбі, виділивши йому в натурі стінку вартістю 5500 гривень; передпокій «Силует-3» вартістю 2500 гривень; пральну машину вартістю 5000 гривень; праску вартістю 400 гривень; пилосмок вартістю 1500 гривень; чайник вартістю 450 гривень; штори вартістю 1000 гривень, а всього на загальну суму 16350 гривень. Відповідачці [PERSON] із спільно нажитого майна виділити кухонний гарнітур вартістю 6000 гривень; кухонні стільці вартістю 450 гривень; спальний гарнітур вартістю 8000 гривень; праску вартістю 300 гривень; люстру вартістю 1500 гривень; телевізор вартістю 4500 гривень; мультиварку вартістю 800 гривень, а всього на загальну суму 21550 гривень. Стягнути з відповідачки на його користь 2100 гривень компенсації за переполучену нею частину майна в натурі та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені позові, заявах про уточнення та зменшення позовних вимог. Вказав, що все вищевказане майно придбано за спільні кошти подружжя. Надані відповідачкою докази придбання деяких речей, що зазначені в позові, її матір'ю не заслуговують на увагу, є неналежними та недопустимими, оскільки батьки обох сторін сприяли в придбанні деяких речей шляхом їх отримання в магазинах та перевезення в квартиру за місцем проживання [PERSON] та [PERSON], тому документи на окремі товари виписані на ім'я її матері, хоча призначалися для сім'ї сторін. Доказів передання вказаних речей у користування сторонам відповідачка не надала. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково та пояснила, що після реєстрації шлюбу з позивачем вони проживали у найманій квартирі, а з квітня 2012 року почали проживати в квартирі її матері. Тому деякі меблі та побутову техніку, зазначені в позові як спільне майно подружжя, придбала її мати [PERSON] та передала їм у користування, а саме: кухонний гарнітур, два кухонні стільці, спальний гарнітур, телевізор та мультиварку, тому їх потрібно виключити з розподілу, як такі, що не є спільним майном подружжя. Інше зазначене в позові майно дійсно було придбане нею та позивачем під час шлюбу і знаходиться в її квартирі. Відповідачка просила розподілити спільне майно, виділивши їй меблеву стінку, пральну машину "Арістон", праску "Тефаль", а позивачу - люстру, пилосмок, чайник, праску, прихожу, штори. В судовому засіданні представник позивача та відповідачка погодили між собою вартість майна зазначеного в позові. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.70, ч.ч.1, 2 ст.71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно свідоцтва про шлюб, 28.01.2012 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою. На даний час шлюб між ними розірвано. Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони набули наступне майно: меблеву стінку (вітальню) вартістю 5500 гривень, передпокій "Силует 3" вартістю 2500 гривень, праску «Тефаль» вартістю 400 гривень, праску вартістю 300 гривень, пральну машину "Арістон" вартістю 2567 гривень, пилосмок вартістю 1200 гривень, люстру вартістю 1500 гривень, чайник вартістю 450 гривень, штори вартістю 1000 гривень, а всього на суму: 15417 гривень. Представник позивача та відповідачка погодили вартість вищевказаного майна, яка також підтверджується товарними чеками від 20.11.2014 року, від 04.02.2012 року, від 21.06.2014 року. Водночас, згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 170913/01 від 17.09.2013 року, № 18013/01 від 18.01.2013 року виданих, ПП [PERSON], остання прийняла від [PERSON] 9900 гривень в рахунок оплати вартості спальні «Коен» та матрацу «Софія», а також 5500 гривень в рахунок оплати вартості кухні «Софія». Як вбачається з договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 30.11.2014 року, ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 300 гривень на придбання в ТОВ "Ясен - Поділля" Ясен -17 в м.Нетішин двох стільців «Ванесса» загальною вартістю 580 гривень. Придбання [PERSON] вказаних стільців підтверджується специфікацією 000185661 від 30.11.2014 року магазину "Ясен 17". З гарантійних талонів на мультиварку "Shivaki SMC-8556" від 08.12.2013 року та телевізор "Samsung UE 32 F4500" від 08.12.2013 року, виданих ФОП [PERSON] вбачається, що покупцем вказаних товарів є [PERSON] Представник позивача не заперечував, що вищевказане майно - спальня "Коен", кухня "Софія", два стільці "Ванесса", мультиварка "Shivaki SMC-8556", телевізор "Samsung UE 32 F4500" включені в позові в перелік спільного майна подружжя, що підлягає поділу та зазначені як спальний гарнітур, кухонний гарнітур, два кухонні стільці, мультиварка та телевізор. Однак ні позивачем, ні його представником не надано доказів того, що вказані речі були придбані за спільні кошти подружжя. Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що вищевказані гарантійні талони та квитанції до прибуткових касових ордерів є неналежними доказами придбання матір'ю відповідачки вказаного в них майна, оскільки вони належним чином оформлені, інформація, що міститься в них, позивачем та його представником не спростована. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спальний гарнітур, кухонний гарнітур, два кухонні стільці, мультиварка та телевізор не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягають розподілу, оскільки придбані матір'ю відповідачки [PERSON] Отже, між [PERSON] та [PERSON] слід провести поділ вищевказаного спільного майна загальною вартістю 15417 гривень. Розмір частки кожного з подружжя становить 7708 гривень 50 копійок ( 15417 грн. : 2). Так, [PERSON] слід виділити в натурі у власність: передпокій «Силует-3» вартістю 2500 гривень, пилосмок вартістю 1200 гривень, чайник вартістю 450 гривень, праску "Тефаль" вартістю 400 гривень, люстру вартістю 1500 гривень, штори вартістю 1000 гривень, а всього на суму 7050 гривень. Відповідачці [PERSON] слід виділити в натурі у власність: меблеву стінку (вітальню) вартістю 5500 гривень, пральну машину "Арістон" вартістю 2567 гривень, праску вартістю 300 гривень, а всього на суму 8367 гривень. При цьому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошову компенсації різниці вартості часток в розмірі 658 гривень 50 копійок (7708,5 грн. - 7050 грн.). Згідно ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з прибуткового касового ордера від 30.03.2015 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 12 від 08.07.2015 року, договору про надання правової допомоги від 17.04.2015 року, позивач [PERSON] поніс витрати на отримання правової допомоги адвоката [PERSON] в сумі 2000 гривень. Однак, суду надано розрахунок виконаної та оплаченої правової допомоги від 30.06.2015 року лише на суму 1150 гривень, з яких: консультація (15 хв.) - 50 грн., робота з законодавством (30 хв.) - 100 грн., складання позовної заяви та доповнення до неї (2 год. 30 хв.) - 500 грн., ведення цивільної справи в суді (1 год.30 хв.) - 300 грн., ознайомлення з рішенням суду (30 хв.) - 100 грн., ознайомлення з матеріалами справи (30 хв.) - 100 грн. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальний розмір заробітної плати складає 1218 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину на день розгляду справи, винесення рішення складає 487 гривень 20 копійок. Оскільки суду надано розрахунок виконаної та оплаченої правової допомоги адвокатом лише на суму 1150 гривень, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 850 гривень (2000 грн. - 1150 грн.), які не підтвердженні відповідним розрахунком, задоволенню не підлягають. Крім того, стягненню підлягають кошти лише за фактично надані адвокатом послуги, тому витрати на ознайомлення з рішенням суду та з матеріалами справи на загальну суму 200 гривень, також не підлягають задоволенню, оскільки такі послуги станом на день ухвалення рішення адвокатом не надавалися З журналів судового засідання вбачається, що адвокат брав участь в судових засіданнях: 30.06.2015 року - 5 хв., 09.07.2015 року - 6 хв., 28.07.2015 року - 5 хв., 22.10.2015 року - 1 год. 2 хв., тому вартість правової допомоги за ведення справи в суді під час вказаних судових засідань, а також вартість консультації, роботи із законодавством, складання позовної заяви та доповнення до неї, що вказані в розрахунку, відповідають вимогам Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги на суму 18450 гривень, а судом задоволено позов на суму 7708 гривень 50 копійок, що становить 41,8 % ціни позову, тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 397 гривень 10 копійок (950 грн. х 41,8 %). Також, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 101 гривня 82 копійки (243,6 грн. х 41,8 %).

Outcome: approved