Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на усе її майно, у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS]. На випадок своєї смерті його мати склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла своєму синові. Таким чином, він як єдиний спадкоємець після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у віддачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області надіслав до суду заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги не заперечує. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність",Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Згідно довідки Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області № 379 від 06 жовтня 2015 року, житловий будинок [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON], яка постійно до дня смерті була зареєстрована та проживала у даному житловому будинку разом із своїм сином [PERSON]. Відповідно до довідки Стрийського МБТІ, право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди у [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до копії технічного паспорту серії [NUMBER] від 16 березня 2016 року, загальна площа житлового будинку [ADDRESS] становить 96,6 кв. м, житлова 56,9 кв. м., допоміжна 39,7 кв.м. Інвентаризаційна вартість будинку становить 271627 грн., рік побудови 1981 р. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07 вересня 2015 року, [PERSON] померла [INFO] року у смт. Нові Стрілища Жидачівського району Львівської області. Заповітом від 06 лютого 2008 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, [PERSON] на випадок своєї смерті усе своє майно заповіла своєму синові [PERSON]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , який на момент смерті матері фактично проживав з нею у спадковому житловому будинку, доглядав за нею, здійснив її похорони. Відтак позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем по заповіту після смерті своєї матері [PERSON], який спадщину прийняв. З матеріалів спадкової справи № 556/2015 заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, вбачається, що позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець після смерті матері у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної із заявою про прийняття спадщини та спадщину у вигляді земельних ділянок прийняв. Згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК № 637/02-31 від 26 серпня 2016 року, [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу йому, як спадкоємцю по заповіту після смерті матері, свідоцтва про право на спадщину, у видачі якого йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок. За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як зазначено у ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, позивач, як син спадкодавця, прийняв спадщину, оскільки постійно проживаючи з спадкодавцем у встановлений ст.1270 ЦК України не заявив про відмову від неї, надалі проживає у цьому будинку, а відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно не може бути перешкодою в реалізації ним своїх спадкових прав, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved