Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

09.07.2018 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Комунальна установа «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», в якій просить суд: - позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; - позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; - влаштувати малолітню дитину: [PERSON], [INFO] на повне державне утримання до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського спілкування; - стягнути з [PERSON], [INFO], на користь Комунальної установи «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», на утриманні якої буде знаходитися малолітній [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини доходів [PERSON], [INFO], але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; - стягнути з [PERSON], [INFO], на користь Комунальної установи «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», на утриманні якої буде знаходитися малолітній [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини доходів [PERSON], [INFO], але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що малолітній [PERSON], [INFO], перебуває на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Дитина влаштована до КЗ «Запорізький центр соціально-психологічної реабілітації дітей», на підставі Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 20.09.2017. Мати дитини - [PERSON], наразі проживає за адресою: [ADDRESS]. Останнє місце реєстрації матері за адресою: [ADDRESS]. Останнє місце реєстрації батька дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа територіального відділу освіти Олександрівського району Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради від 15.09.2017р. № 07.01-19/1260, на виконання рішення Запорізької міської ради від 28.04.2017р. № 240 «Про організацію обліку дітей і підлітків шкільного віку м. Запоріжжя у 2017 році», та відповідного наказу по територіальному відділу освіти Олександрівського району від 15.05.2017 № 228р «Про організацію обліку дітей і підлітків шкільного віку Олександрівського району у 2017 році» 12.09.2017 року працівниками Академічного ліцею був здійснений вихід за адресою проживання родини: [ADDRESS]. Під час виходу було встановлено, що малолітній [PERSON] не відвідує жодного навчального закладу, мати [PERSON] мешкає за іншою адресою та, зі слів сусідів, вживає спиртні напої. Зі слів тітки дитини, [PERSON], [PERSON] годують баба та тітка, іноді купують одяг йому. Інформація Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області свідчить про те, що мати [PERSON] в жовтні 2016 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, в вересні 2017 року - за ч. 2 ст. 184 КУпАП, батько [PERSON] - за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З грудня 2012 року по жовтень 2017 року зареєстровано 19 повідомлень щодо викликів поліції, пов'язаних з батьками [PERSON] та [PERSON] За інформацією Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 30.10.2017 № 2440/03-О, 20.09.2017 під час бесіди з тіткою [PERSON] з'ясовано, що матір дитини безвідповідально ставиться до сина, не задовольняє навіть його базові потреби у їжі, безпеці, отриманні освіти тощо. 12.10.2017 спеціалістами Центру та відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей міської ради під час виходу за адресою проживання родини, вдалось поспілкуватись з [PERSON] лише через вікно, оскільки двері вона не відчинила. Зі слів матері, їй не відоме місце знаходження сина. За інформацією ЗМЦСССДМ, поведінка [PERSON] викликала занепокоєність у спеціалістів, додатковим підтвердженням її особливого стану стали слова про відсутність роботи у її 8-річного сина. Також спеціалістами Центру було проведено телефонну бесіду з [PERSON], тіткою [PERSON], яка повідомила, що її сестра [PERSON] буває в неадекватному стані, забуває імена близьких, миє голову клеєм для шпалер та поводить себе невідповідно дійсності. Зі слів [PERSON], її сестра [PERSON] не в змозі виховувати та задовольняти потреби дитини. Зі слів баби дитини, [PERSON], мати [PERSON] зловживає алкогольними напоями, вихованням сина не займається. Спеціалістами Центру [PERSON] надавалась інформація про послуги, які можна отримати в ЗМЦСССДМ, їй було запропоновано здійснити оцінку потреб дитини та сім'ї. Однак на запрошення вона не відреагувала, що може свідчити про небажання матері отримувати сприяння у подоланні складних життєвих обставин. Згідно листа КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 30.05.2018 № 01-14/174, [PERSON] перебуває в Центрі з 20.09.2017 на повному державному забезпеченні. Дитина ніколи не ходила до школи. Мати, [PERSON], відвідала дитину лише три рази - 23.10.2017, 08.01.2018, 14.01.2018. Батько - [PERSON] жодного разу не відвідав дитину. Батьки дитини до адміністрації центру з питання повернення дитини на виховання в сім'ю не звертались, матеріально не допомагають. Характеристика [PERSON] від 26.04.2018 свідчить про те, що дитина швидко адаптується в нових умовах, спілкується доброзичливо з дітьми та дорослими. В школу ходить та має всі передумови для здійснення успішного навчання. Словниковий запас обмежений, потребує занять з логопедом. Пізнавальна діяльність та мотивація до навчання недостатньо сформовані. Не може у повній мірі виразити свої почуття та дати опис деяким предметам та явищам (як наслідок байдужого ставлення матері до майбутнього своєї дитини, відсутність занять з хлопчиком). Під час розмови спеціаліста відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей міської ради з матір'ю [PERSON] наприкінці 2017 року вона повідомила, що відвідує дитину і бажає повернути її в свою родину. [PERSON] в усній формі було рекомендовано надати будь-які документи, що стосуються питання повернення дитини, в тому числі довідку про доходи, довідки з КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня», КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер». Під час останнього виходу за адресою проживання матері в квітні 2018 року, спеціалістам відділу вдалось поспілкуватись с сусідкою, яка повідомила, що [PERSON] дійсно проживає за вказаною адресою, однак вона її бачить рідко, з сусідами майже не спілкується. Спеціалістом відділу через сусідку залишено запрошення для [PERSON], однак матір до відділу не приходила та не телефонувала. Протягом періоду роботи відділу з матір'ю малолітнього [PERSON] проводилися бесіди профілактичного характеру про неналежне виконання нею батьківських обов'язків. [PERSON] обіцяла змінити своє ставлення до життя, забезпечити належні умови для проживання та розвитку дитини, попереджалась про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Окремо слід зазначити, що батько [PERSON] - [PERSON] неодноразово запрошувався до відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, однак на письмові виклики не з'являвся. Місце проживання батька наразі не відоме. За час перебування [PERSON] в ЗОЦСПРД, матір [PERSON] та батько [PERSON] до відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради із заявами про повернення малолітньої дитини на виховання у сім'ю не зверталися. Вказане свідчить про те, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина. На жаль, весь комплекс заходів, які проводилися з батьками дитини, не дав позитивних результатів - вони самоусунулись від виконання батьківських обов'язків щодо сина, теперішнє місце перебування батька залишається невідомим. Протягом періоду перебування малолітнього [PERSON] в КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», батьки [PERSON] та [PERSON] не звертались до органу опіки та піклування з заявою про повернення малолітньої дитини на виховання, подальшою її долею не цікавились, будь-яких пояснень не надавали. В суді представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON], кожен в окремості, у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Причини неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду від них не надходило. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідно до частини першої ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представника позивача та з урахуванням того, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та не з'явилися в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено у підготовче судове засідання. (а.с. 32-33) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. ( а.с. 69-70). Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог та своєї позиції, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], перебуває на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Дитина влаштована до КЗ «Запорізький центр соціально-психологічної реабілітації дітей», на підставі Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 20.09.2017. Мати дитини - [PERSON], наразі проживає за адресою: [ADDRESS]. Останнє місце реєстрації матері за адресою: [ADDRESS]. Останнє місце реєстрації батька дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа територіального відділу освіти Олександрівського району Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради від 15.09.2017р. № 07.01-19/1260, на виконання рішення Запорізької міської ради від 28.04.2017р. № 240 «Про організацію обліку дітей і підлітків шкільного віку м. Запоріжжя у 2017 році», та відповідного наказу по територіальному відділу освіти Олександрівського району від 15.05.2017 № 228р «Про організацію обліку дітей і підлітків шкільного віку Олександрівського району у 2017 році» 12.09.2017 року працівниками Академічного ліцею був здійснений вихід за адресою проживання родини: [ADDRESS]. Під час виходу було встановлено, що малолітній [PERSON] не відвідує жодного навчального закладу, мати [PERSON] мешкає за іншою адресою та, зі слів сусідів, вживає спиртні напої. Зі слів тітки дитини, [PERSON], [PERSON] годують баба та тітка, іноді купують одяг йому. (а.с. 19) Інформація Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області свідчить про те, що мати [PERSON] в жовтні 2016 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, в вересні 2017 року - за ч. 2 ст. 184 КУпАП, батько [PERSON] - за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З грудня 2012 року по жовтень 2017 року зареєстровано 19 повідомлень щодо викликів поліції, пов'язаних з батьками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25-26) За інформацією Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 30.10.2017 № 2440/03-О, 20.09.2017 під час бесіди з тіткою [PERSON] з'ясовано, що матір дитини безвідповідально ставиться до сина, не задовольняє навіть його базові потреби у їжі, безпеці, отриманні освіти тощо. 12.10.2017 спеціалістами Центру та відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей міської ради під час виходу за адресою проживання родини, вдалось поспілкуватись з [PERSON] лише через вікно, оскільки двері вона не відчинила. Зі слів матері, їй не відоме місце знаходження сина. За інформацією ЗМЦСССДМ, поведінка [PERSON] викликала занепокоєність у спеціалістів, додатковим підтвердженням її особливого стану стали слова про відсутність роботи у її 8-річного сина. Також спеціалістами Центру було проведено телефонну бесіду з [PERSON], тіткою [PERSON], яка повідомила, що її сестра [PERSON] буває в неадекватному стані, забуває імена близьких, миє голову клеєм для шпалер та поводить себе невідповідно дійсності. Зі слів [PERSON], її сестра [PERSON] не в змозі виховувати та задовольняти потреби дитини. Зі слів баби дитини, [PERSON], мати [PERSON] зловживає алкогольними напоями, вихованням сина не займається. Спеціалістами Центру [PERSON] надавалась інформація про послуги, які можна отримати в ЗМЦСССДМ, їй було запропоновано здійснити оцінку потреб дитини та сім'ї. Однак на запрошення вона не відреагувала, що може свідчити про небажання матері отримувати сприяння у подоланні складних життєвих обставин. (а.с. 27) Згідно листа КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 30.05.2018 № 01-14/174, [PERSON] перебуває в Центрі з 20.09.2017 на повному державному забезпеченні. Дитина ніколи не ходила до школи. Мати, [PERSON], відвідала дитину лише три рази - 23.10.2017, 08.01.2018, 14.01.2018. Батько - [PERSON] жодного разу не відвідав дитину. Батьки дитини до адміністрації центру з питання повернення дитини на виховання в сім'ю не звертались, матеріально не допомагають. (а.с. 24) Характеристика [PERSON] від 26.04.2018 свідчить про те, що дитина швидко адаптується в нових умовах, спілкується доброзичливо з дітьми та дорослими. В школу ходить та має всі передумови для здійснення успішного навчання. Словниковий запас обмежений, потребує занять з логопедом. Пізнавальна діяльність та мотивація до навчання недостатньо сформовані. Не може у повній мірі виразити свої почуття та дати опис деяким предметам та явищам (як наслідок байдужого ставлення матері до майбутнього своєї дитини, відсутність занять з хлопчиком). (а.с. 24-зв.) Під час розмови спеціаліста відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей міської ради з матір'ю [PERSON] наприкінці 2017 року вона повідомила, що відвідує дитину і бажає повернути її в свою родину. [PERSON] в усній формі було рекомендовано надати будь-які документи, що стосуються питання повернення дитини, в тому числі довідку про доходи, довідки з КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня», КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер». Під час останнього виходу за адресою проживання матері в квітні 2018 року, спеціалістам відділу вдалось поспілкуватись с сусідкою, яка повідомила, що [PERSON] дійсно проживає за вказаною адресою, однак вона її бачить рідко, з сусідами майже не спілкується. Спеціалістом відділу через сусідку залишено запрошення для [PERSON], однак матір до відділу не приходила та не телефонувала. Протягом періоду роботи відділу з матір'ю малолітнього [PERSON] проводилися бесіди профілактичного характеру про неналежне виконання нею батьківських обов'язків. [PERSON] обіцяла змінити своє ставлення до життя, забезпечити належні умови для проживання та розвитку дитини, попереджалась про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Окремо слід зазначити, що батько [PERSON] - [PERSON] неодноразово запрошувався до відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, однак на письмові виклики не з'являвся. Місце проживання батька наразі не відоме. За час перебування [PERSON] в ЗОЦСПРД, матір [PERSON] та батько [PERSON] до відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради із заявами про повернення малолітньої дитини на виховання у сім'ю не зверталися. Вказане свідчить про те, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина. Весь комплекс заходів, які проводилися з батьками дитини, не дав позитивних результатів - вони самоусунулись від виконання батьківських обов'язків щодо сина, теперішнє місце перебування батька залишається невідомим. Протягом періоду перебування малолітнього [PERSON] в КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», батьки [PERSON] та [PERSON] не звертались до органу опіки та піклування з заявою про повернення малолітньої дитини на виховання, подальшою її долею не цікавились, будь-яких пояснень не надавали. Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1762,00 грн., то з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання юридичною особою позовної заяви, яка містить вимоги немайнового та майнового характеру, в розмірі 3524,00 грн. у рівних частинах.

Outcome: approved