Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

05 травня 2021 року представник позивача ТзОВ "КЕЙ - КОЛЕКТ" звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] ,в якому просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: приміщення салону краси « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11022990000 від 27 липня 2006 року, заборгованість якого складає 590439,28 грн на користь ТзОВ "КЕЙ - КОЛЕКТ", шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 617400,00 грн, а також стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 9261,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача ТзОВ "КЕЙ - КОЛЕКТ" посилається на те, що 27 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №11022990000. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит), в іноземній валюті, в сумі: 40 110,00 швейцарських франків зі сплатою: 8,99 % річних та кінцевим строком повернення- 26 липня 2016 року, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредитні кошти (кредит), сплатити проценти за користування кредитом (грошовими коштами), та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього -Графіком погашення кредиту. 27 липня 2006 року [PERSON] уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Іваночко О.М., за реєстровим №2687. Відповідно до умов іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: приміщення салону краси « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу №1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 5207-5208, відповідно до умов яких ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за кредитним договором №11022990000 від 27 липня 2006 року та договором іпотеки від 27 липня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Іваночко О.М., за реєстровим №2687. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, в наслідок чого, станом на 29 квітня 2021 року, сума заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за кредитним договором №11022990000 від 27 липня 2006 року становить: 590439,28 грн . Відповідно до звіту висновка про вартість об`єкта незалежної оцінки від 11.03.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності, заставленого майна, а саме приміщення салону краси « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки, на дату оцінки становить 617 400,00 гривень. За таких підстав вважає, що ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», як іпотеко держатель має беззаперечне право на задоволення своїх вимог (звернення стягнення на предмет іпотеки) за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах. В судовому засіданні представник позивача ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» згідно з договором про надання правничої допомоги №15012021/2 від 15.01.2021 (а.с.75-76) та довіреністю №827-А від 21.12.2020 (а.с.77) - адвокат Деренько З.М. заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] відповідно до доручення від 12.08.2021 (а.с.86) та ордеру на надання правничої (правової) допомоги №33-09/07/20 від 09.07.2020 (а.с.87) - адвокат Хемич В.М. в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, заявлених до своєї довірительки, просив відмовити в задоволенню позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено його довірителькою - відповідачкою [PERSON] . Заперечення у відзиві, скерованому на адресу суду 03.09.2021, відповідно до якого просить застосувати строк позовної давності, як наслідок відмови у позові (а.с.92-96) та розрахунок (опис) судових витрат від 09.09.2021 (а.с.103), підтримав. Також просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача[PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення, відповідно до яких просить розглянути справу без його участі, одночасно просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що оскільки відповідачкою заявлено обґрунтоване клопотання про застосування трирічного строку позовної давності, що обліковується з дня остаточного погашення кредиту - 25.07.2016, в задоволенні позову просив відмовити (а.с.110). Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку: Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 27 липня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №№11022990000, за яким [PERSON] отримав від банку 40110,00 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення договору складає 162014,12 грн з терміном кредитування до 26.07.2016 ( п.1.1., п. 1.2.1. Договору) із процентною ставкою в розмірі 8,99 % річних ( п.1.3.1 Договору) ( а.с. 5-8). Відповідно до п. 1.2.2. позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни, вставлені графіком пониження не відновлювальної кредитної лінії, але в будь-якому випадку не пізніше 26 липня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди або до вказаного терміну відповідно до умов розділу 11 такого договору на підставі будь -якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10, 7.4., 9.2., 9.14 цього договору. Позичальник повинен повернути основну суму кредиту на відповідний рахунок в Івано-Франківському управлінні ЗРД АКІБ «УкрСиббанк». За п. 1.4. цільовим призначенням кредиту є споживчі потреби (а.с. 5-8). 27.07.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Іваночко О.М., №2687, договір іпотеки-приміщення салону краси « [INFO] », загальною площею 44,1 кв.м, що є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за домовленою вартістю - 139180,00 грн ( п. 1.1) Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №11022990000 від 27.07.2006 та за Додаткової угодою ( п.1.3.). У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами ( п.2.1.1). Так, зокрема, за п.2.1.1 у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, зазначеним в п.1.3 цього договору задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у порядку зазначеному в розділі 5 цього договору, в повному обсязі, включаючи основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання, або простроченням виконання, неустойку, необхідні витрати на отримання предмету іпотеки, та його реалізацію. Згідно з п.5.2. Договору задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.5.4. звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса після невиконання іпотекодавцем у 30 денний строк вимоги, відповідно до повідомлення надісланого в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку». Реалізація предмета іпотеки, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено цим договором (п.5.4.1.). Разом з тим, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно ст. 55 Закону України «Про іпотеку». Суд зауважує, що така норма передбачає позасудове врегулювання на підставі договору і не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Спори, врегулювання яких не буде досягнуто сіж сторонами шляхом переговорів, передаються на розгляд суду відповідно до законодавства України ( п.6.2) (а.с.9-11). 12.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, за яким останнє набуло право вимоги виконання від боржників і гарантів усіх зобов`язань за первинними договорами та договорами забезпечення (п.3.1), зокрема і за вищевказаними договорами згідно з додатком №1 до договору факторингу ( а.с. 12-14). Разом з тим, 12.12.2011 між такими ж сторонами укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., р. №5207-5208, згідно з додатком, де зазначені вищевказані договори ( а.с. 16-17). Про належність відповідачці нерухомого майна, а саме: приміщення салону краси « [INFO] », загальною площею 44,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , свідчить технічний паспорт на громадський будинок [ADDRESS] (а.с.32-34) та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №158195859, згідно з якими вищевказане нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.35-42). Відповідно до звіту висновка про вартість об`єкта незалежної оцінки від 11.03.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності, заставленого майна, а саме приміщення салону краси « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки, на дату оцінки становить 617 400,00 гривень (а.с.19-28). В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк», зі своєї сторони виконав умови взятого на себе зобов`язання і надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, а останній, в порушення взятих на себе зобов`язань, не виплатив кредит в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 29.04.2021 має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 19117,95 швейцарських франків, за відсотками у розмірі 337,61 швейцарських франків, що стверджується довідкою-розрахунком залишку заборгованості боржника, зведеною таблицею заборгованості (а.с.44, 45-47). Поряд з цим, суд звернув увагу, що 08.04.2013 ТзОВ «Кей-Колект» звернувся до Долинського районного суду» з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11022990000 станом на 10.09.2012 в розмірі: 25452, 83 швейцарські франки - основний борг по кредиту; 275,47 швейцарські франки - проценти за користування кредитом (а.с.97-98), який ухвалою Долинського районного суду від 31.03.2014 в даній цивільній справі залишено позовну заяву без розгляду (а.с.100). Так, відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (стаття 11 Закону України «Про іпотеку»). Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2)продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 цього Закону). У частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Матеріалами справи підтверджується факт того, що у позичальника [PERSON] перед банком існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду України. Представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Хемич В.М. заявлено клопотання про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про звернення стягнення. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 та ч. 4 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1ст.257 ЦК України). Відповідно до вимог ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому ч.1 ст. 575 ЦК України визначає іпотеку як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Вказаний перелік не є вичерпним, адже вказана норма матеріального закону передбачає припинення права застави також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (ст.1050 ЦК України). Такий правовий висновок сформований у ряді постанов Верховного Суду України,зокрема у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16 Верховний Суд України зазначив, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту кредитор згідно ч.2 ст.1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. У даному випадку встановлено, що відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін повернення коштів було визначено сторонами 20.11.2026. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор (банк), відповідно 08.04.2013, зазначивши в такій про надсилання вимоги боржнику, до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив порядок, умови та строк виконання основного зобов`язання. Із позовною заявою у цій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулися до суду - 05.05.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого просив представник відповідачки- адвокат Хемич В.М. Таким чином, через пропуск строку позовної давності банк втратив право задоволити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання, стороною відповідача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року справа № 904/3405/19 провадження № 12-50гс20 зазначено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28). «За своєю правовою природою залишення позову без розгляду є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених указаною статтею 227 ГПК України недоліків або дій цієї особи. При цьому особа може повторно звернутись до суду з такими ж вимогами». Серед таких підстав у вказаній нормі ГПК, які і у ЦПК, зокрема зазначено про неявку позивача, як підставу для залишення позову без розгляду, що має місце в даному випадку» ( постанова Великої Палати Верховного Суду 29 червня 2021 року справа № 904/3405/19 провадження № 12-50гс20). Перебіг позовної давності обчислюється за загальним правилом від дня, коли особа довідалася (могла довідатись) про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Разом з тим, постановою Верхового Суду від 21.07.2021, справа №352/969/13-ц, у подібних правовідносинах, де мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що визначили у кредитному договорі право банку вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів; мала місце переуступка прав вимог, ухвалою суду про стягнення заборгованості з позичальника, позов було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. Також, встановлено, що вимога банку від жовтня 2009 року про виконання порушеного зобов`язання за кредитним договором не була виконана, банк, реалізувавши своє право на дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання основного зобов`язання (частина друга статті 1050 ЦК України). Позов у справі, що переглядався, подано у квітні 2013 року, тобто з пропуском позивачем визначеного статтею 257 ЦК України строку позовної давності. У даному випадку йде мова про зміну строку виконання зобов`язання, що чітко прописано в кредитному договорі в розділі 11, і звертаючись з позовом про стягнення заборгованості 08.04.2013, позивач зазначив про дострокове повернення кредиту та вимогу, яка на дату подання позовної заяви виконаною не була ( а.с. 97-98), що з поміж іншого, судом було також встановлено вище. Таким чином позивач змінив строк виконання зобов`язань, який настав зі спливом 14 днів після невиконання боржником такої вимоги. Таким чином твердження представника позивача про те, що ТОВ « КЕЙ-КОЛЕКТ» ніколи не заявляло боржнику про дострокове стягнення всієї суми кредиту визначену розділом 11 кредитного договору способом, є неспроможними на існування. Належного спростування встановленим судом фактам представником позивача не надано, відповідно настала договірна підстава для виконання зобов`язання і як наслідок законна підстава - для застосування строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати за проведення експертизи. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача, понесених ним судових витрат. Щодо понесених судових витрат стороною відповідача [PERSON] , які її представник адвокат Хемич В.М. просив стягнути зі сторони позивача суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відтак питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які відповідачка [PERSON] понесла у зв`язку з розглядом справи, її представник відносить оплату витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн, на підтвердження чого надано суду розрахунок (опис) судових витрат (а.с.103-104), протокол- доручення №3 від 16.08.2021 про плату 7000,00 грн за надані послуги адвокатом Хемич В.М., а саме: за підготовку відзиву на позов та захист інтересів в судовому процесі (а.с.106), та меморіальний ордер №@2РL835098 від 09.09.2021 (а.с.105). Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, тому слід стягнути на користь відповідачки [PERSON] з позивача 7000,00 грн понесених нею судових витрат. На підставі та

Outcome: approved