Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Екобескид» про визнання незаконним звільнення за прогул та скасування наказу №26 від 12 листопада 2014 року, зобов'язання змінити формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги в розмірі 3-ох місячного середнього заробітку, проведення повного остаточного розрахунку та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, посилаючись на те, що з 14 травня 2012 року між ним та Приватним підприємством "Екобескид" (Відповідач-2) укладено безстроковий трудовий договір. За попередньою домовленістю з власником підприємства [PERSON].( Відповідач-1) було обумовлено, що щомісячна заробітна плата у нього складатиме 5000 грн. щомісячно, при цьому що 1500 грн. він отримуватиме в бухгалтерії ПП "Екобескид", а 3500 грн. в бухгалтерії в м. Львові по місцю знаходження офісу власника підприємства [PERSON], що знаходиться по [ADDRESS] 3. Зазначає, що по грудень місяць 2013 року включно з боку відповідачів всі умови щодо оплати праці виконувались в повному обсязі. Невідомо з яких причин та підстав з початку 2014 року бухгалтер ПП "Екобескид" почала виплачувати йому 700 грн., мотивуючи тим, що це вказівка власника підприємства, а іншу частину зарплати нібито буде доплачувати сам [PERSON] «в конверті» для економії коштів на податках. Він відразу і категорично не погодився на таку систему оплати праці і попереджав його (власника) неодноразово, що якщо йому в повному розмірі не будуть платити зарплату, то він це буде оскаржувати в законному порядку. Його зусилля привести цю ситуацію в нормальне русло та правове поле не дали позитивного результату і 28 жовтня 2014 року він подав заяву власнику підприємства на звільнення з роботи за власним бажанням з підстав, передбачених п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства.? Однак, всупереч вимогам чинного законодавства власник ПП "Екобескид" [PERSON] вимагав від нього відпрацювати ще два тижні. 12 листопада 2014 року у відповідності до Наказу №26 його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відтак, просить суд, з врахуванням уточнених позовних вимог, визнати незаконним звільнення за прогул без поважних причин директора ПП "Екобескид" [PERSON] та скасувати як незаконний наказ №26 від 12 листопада 2014 року; зобов'язати Збори власників ПП «Екобескид» змінити формулювання причини звільнення його з роботи: запис в трудовій книжці №6 від 12.11.2014 р. «звільнений за прогул без поважних причин у відповідності до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України» замінити на «звільнений за власним бажанням у зв'язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України», та стягнути з ПП ««Екобескид» - 4500 грн. - у виді компенсації в розмірі 3-х (трьох) місячного середнього заробітку у зв'язку з порушенням трудового законодавства у відповідності до ст. 44 КЗпП України, 7200 грн. - не нарахованої і невиплаченої зарплати за січень - листопад 2014 року, 1039 грн. - компенсації за невикористані відпустки, 358,50 грн. - за роботу у вихідні дні, 2432 грн. за затримку проведення остаточного розрахунку, 5000 грн. на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також 9000 грн. витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Крім цього, в обґрунтування своєї позиції суду пояснили, що, самі акти про нібито вчинений прогул не відповідають дійсності, зокрема: І. Щодо незаконності звільнення за прогул: Самі акти про нібито вчинений прогул не відповідають дійсності, зокрема: 1. 27 жовтня 2014 року позивач був на роботі і мав телефонну розмову з власником [PERSON], в ході якої між ними було домовлено, що 28 жовтня 2014 року він вирішуватиме питання свого звільнення у Львові на прийомі у власника. Про те, що позивач не прогулював 27 жовтня 2014 р. добре розумів і власник [PERSON], тому що позивача при таких обставинах було б звільнено вже 28 жовтня. 2. 28 жовтня 2014 року позивач особисто подавав власнику заяву в його офісі в місті Львові на звільнення з роботи, отже був відсутній на роботі з поважної причини і однозначно цей день не може вважатись днем прогулу. 3. 7 листопада 2014 року за попередньою домовленістю з начальником ВБ Шароновим, яка відбулась між ними 6 листопада 2014 року позивач передавав останньому службовий автомобіль, що той підтвердив в судовому засіданні. Отже, знову має місце факт поважної причини відсутності на роботі; 4. Викликає сумнів акт від 11 листопада 2014 року складений в 12.20 год., оскільки в 14.00 год. вже всі ці особи, що складали акт були присутні на Зборах засновників в місті Львові. Переконані, що за 1 год. 40 хв. здолати таку відстань від села Топільниця до м. Львова (більше 120 км.) при такому стані дороги та проїзд через більшу половину міста Львова в час пік є неможливим; 5. Категорично заперечують, що власник [PERSON] щоденно приїжджав до села Топільниця і перебував там з 9.00 год. до моменту складання актів, тому що більшу частину місяця він завжди перебував за кордоном, де має також бізнес. Акти про нібито вчинений прогул складені в селі Топільниця, тобто за місцем, де знаходиться офіс підприємства (невідомо з яких підстав.) Разом з тим, за Статутом та реєстраційними документами, ні фактичної, а ні юридичної адреси в селі Топільниця не значиться, місцем реєстрації є село Лаврів Старосамбірського району, на території якого знаходяться мисливські угіддя та ферма підприємства. За положеннями статті 93 ЦК «місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені». Аналогічне визначення цього поняття міститься в Законі про держреєстрацію. Крім цього, в актах про прогул не зазначено, де саме був відсутній [PERSON] в цей день, а лише вказано на роботі та на робочому місці. Зі слів представника Відповідача задокументовано відсутність Позивача в так званому офісі в селі Топільниця, який незрозуміло чому ними і вважається місцем роботи. В актах не зазначено, коли саме і у який спосіб пересвідчувались особи, що їх складали в причинах відсутності позивача на роботі в день складання кожного такого акту. Про те, що складались акти про відсутність [PERSON] на роботі, його не повідомляли і не ознайомлювали з ними. Ні самі акти, а ні службові записки [PERSON] не мають внутрішньої реєстрації, що дає підстави вважати, що такі документи складатись у будь-який день, а не в день нібито вчиненого прогулу. ІІ. Щодо незаконності самого наказу №26 від 12 листопада 2014 року та його відповідності вимогам законодавства: 1. Як підставу звільнення Відповідач зазначив рішення Зборів Засновників від 11 листопада 2014 року. В протоколі зборів зазначено перелік днів нібито вчиненого прогулу - 27, 28 та 30 жовтня, а також з 1 по 6 листопада включно. До протоколу надано акти про відсутність [PERSON] на роботі з 27 жовтня по 11 листопада 2014 р. Звільнено [PERSON] 12 листопада і цього ж дня теж складено акт про його відсутність на роботі. Позивач переконаний, що звільнюючи його з роботи 12 листопада 2014 р., відповідач не дотримав вимог ст. 149 КЗпП України в частині витребування пояснення перед застосуванням дисциплінарного стягнення. З цього приводу Відповідач посилається на лист від 06.11.2014 р. про виклик Позивача на Збори, в якому вимагає пояснення його відсутності на роботі з 27 жовтня до сьогоднішнього дня, тобто до 6,11.2014 року. Разом з тим перед самим звільненням з роботи за прогул, а саме 12.11.2014 р. відповідач у будь-який законний та допустимий спосіб не зажадав від Позивача письмового пояснення причин прогулу, а отже не з'ясував їх. За умов того, що відповідач листом від 06.11.2014 р. вимагав надати таке пояснення Зборам, то за відсутності такого пояснення необхідно було скласти відповідний акт про відмову [PERSON] надати пояснення, чого відповідачем не було зроблено. При цьому, хочуть зазначити, що відповідачем порушено процедуру щодо скликання зборів, передбачену п. 7.5 Статуту, за якою Власники та інші учасники зборів попереджаються за 14-ть днів до запланованої дати проведення зборів про дату і час проведення та порядок денний. Повідомлення про Збори [PERSON] отримав 7.11.2014 р. при передачі автомобіля [PERSON], а збори відбулись вже 11.11.2014 року, тобто не за 14, а за 4 дні. На підприємстві відсутні Правила внутрішнього трудового розпорядку. При умові того, що позивача так і інших працівників було переведено на 4-х годинний робочий день нібито наказом №7, то є незрозумілим з якої і по яку годину було встановлено режим роботи на підприємстві. При 4-х годинному режимі роботи можна б було встановити графік роботи з 14.00 до 18.00 год. Наказ №7 в будь-якій редакції це питання не регламентує. III. Щодо порушень трудового законодавства: 1. Позивач незаконно був переведений на 4-х год. робочий день та 0,5 заробітної плати. Таке переведення проведено було без належного дотримання процедури, встановленої ст. 32 КЗпП України. За Статутними положеннями, прийняття та звільнення з роботи директора підприємства в компетенції Зборів Засновників. Якщо Збори Засновників приймають і звільняють директора з роботи, то вони виступають у цих правовідносинах уповноваженим органом, а за таких умов саме вони повинні були провести процедуру по відношенню до [PERSON] як директора, яка визначена ст. 32 КЗпП України, тобто попередити його про зміну істотних умов праці, чого не було зроблено, що є грубим порушенням трудового законодавства. Адже за положеннями ч. 3 ст. 32 КЗпП України тільки у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зі змісту наказу №7 (будь-якої редакції) не вбачається жодних посилань щодо будь-яких змін в організації праці, а саме яка було необхідна передумова видачі такого наказу. Більше того, йде посилання на заяви працівників. Але такої заяви [PERSON] не писав, та і сам відповідач цього не заперечує. 2. На підприємстві зарплата виплачувалась з запізненнями та тільки раз на місяць, чим грубо порушені приписи ст. 115 КЗпП та ст. 24 Закону України "Про оплату праці". Окрім голослівних заяв, відповідач не надав жодних вагомих і належно допустимих доказів того, що підприємство мало в своєму розпорядження кошти ним власно зароблені і [PERSON] як директор мав можливість вчасно та двічі на місяць платити зарплату. Наголошують увагу на тому, що кошти на зарплату працівників ПП «Екобескид» поступали на рахунок підприємства виключно від власника [PERSON] При їх поступленні на рахунок бухгалтер [PERSON] заповнювала чек і давала його на підпис [PERSON], після чого отримувала кошти в банку і виплачувала зарплату, що вона сама як свідок підтвердила в суді. Відносно заявленої моральної шкоди та витрат на правову допомогу переконанні, що ці вимоги належним чином обгрунтовані, підтверджені відповідними доказами як за поданим позовом, так і за доповненням до нього і підлягають задоволенню.. Представник [PERSON] та представник ПП «Екобескид» - Дуб Т.Р. та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] В. не визнали, заперечили щодо їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень суду пояснили, що в заяві про уточнення і зменшення позовних вимог позивач зазначає, що ним беззаперечно доведено, а відповідачами не спростовано одностороннє зменшення заробітної плати Позивачу з 1 500,00 гри. до 700,00 грн., а також Відповідачем - 2 не доведено зміни істотних умов праці на підприємстві і Позивача не попереджено про таку зміну відповідно до вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України. ПП "Екобескид" вважає, що Позивачем не надано жодного доказу, що його заробітна плата з лютого по листопад 2014 р. має становити 1500,00 грн. Також, Позивач не довів, що він звертався у будь-які органи з питанням ніби-то незаконного переведення на неповний робочий день і відповідно зменшення посадового окладу. В матеріалах справи є копії підписаних Позивачем документів, які свідчать про те, що Позивач, як директор підприємства, самостійно перевів себе на неповний робочий день, а саме: штатний розклад посад штату і посадових окладів працівників від 30.01.2014 року, табелі обліку робочого часу, відомості на виплату грошей за весь оскаржуваний період. Підпис Позивача на вказаних документах свідчить про незаперечне погодження з переведенням його на неповний робочий день. Показами свідків і копіями документів доведено, що наказ № 7 від 30.01.2014 р. про переведення на неповний робочий день був виданий [PERSON], як директором ПП "Екобескид". Працівники, коли ознайомлювалися з даним наказом підтвердили, що даний наказ був підписаний особисто Позивачем, як керівником, так і його підпис вже був про ознайомлення з цим наказом. Відповідач-2 наголошує, що переведення на неповний робочий день, оплата праці у вихідні дні у подвійному розмірі є компетенцією директора і Позивач мав всі повноваження для дотримання вимог чинного трудового законодавства при переведенні на неповний робочий день і оплаті роботи у вихідні дні. Отже, наведені твердження Позивача у його заяві не підтвердженні жодним доказом про ніби-то неправомірне переведення на неповний робочий день і зменшення посадового окладу, що як наслідок дає можливість прийти до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Позивача загалом та у заяві про уточнення і зменшення позовних вимог зокрема. Відповідач-2 хоче наголосити на тому, що всі розрахункові кошти при звільненні Позивача йому виплачені, а також те, що Позивач визнав правомірним виплату заробітної плати в 0,5 посадового окладу, оскільки для розрахунку компенсації за затримку видачі розрахункових коштів, Позивачем взято за основу заробітну плату у розмірі 800,00 грн. 28.01.2015 року в судовому засіданні були допитані свідки, працівники ПП "Екобескид" - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що офіс підприємства за весь час роботи Позивача знаходився і знаходиться на даний час в с. Топільниця, Старосамбірського р-ну, що робоче місце позивача було в адмінбудинку в с. Топільниця, Позивач там проводив наради з працівниками. В підтвердження того, що позивач знав про цей офіс, є долучені представником Відповідачів на засіданні 28.01.2015 р. копія договору оренди офісу в с. Топільниця. Також, до даного заперечення долучається копія звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 31.05.2012 р. з підписом Позивача, згідно якого оплачено орендну плату за травень 2012 року, тобто за місяць в якому Позивач прийнятий на роботу. При необхідності, Відповідачем-2 будуть долучені всі документи, які підтверджують оплату орендної плати по вказаному договору. В усних поясненнях позивач заявив, що отримавши його заяву на звільнення від 28.10.2014 р. [PERSON] сказав йому, що вій звільнений і йому не треба нічого відпрацьовувати. А у заяві позивача до Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області (2 арк., другий абзац знизу) зазначено, що "[PERSON] категорично відмовився звільнити позивача у день подачі заяви і вимагав від нього відпрацювати два тижні, з чим останній категорично не погоджується. Наголошують, що [PERSON] з 27.10.2014 р. по 12.11.2014 року не виконував своїх трудових обов'язків, не перебував на роботі і на робочому місці. У разі не виходу на роботу з поважних причин, позивач мав можливість надати пояснення і докази на засіданні Зборів Власників ПП «Екобескид» 11.11.2014 року, про які він був повідомлений листом від 06.11.2014 р. і на засіданні 16.01.2015 р. позивач підтвердив, що отримав такий лист. В табелях обліку робочого часу за жовтень і листопад 2014 року, дні у які Позивач був відсутній на роботі без поважних причин, позначені як прогул і заробітна плата Позивачу за ці дні не нараховувалася. В підтвердження того, що позивач не з'являвся на роботі є телеграма, яку в день його звільнення 12.11.2014 року відправлено о 13 год. 40 хв. позивачу і в якій зазначено, щоб позивач прийшов на роботу за своєю трудовою книжкою і розрахунковими коштами. Вважають за необхідне вказати, що не виявлено порушень при звільненні [PERSON] з посади директора в Акті Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, який позивачем не оскаржений та в судовому порядку не скасований.? Також, наголошують, що позивач, згідно протоколу Зборів Власників № 03/14 від 11.11.2014 р. звільнений за прогул за конкретні дні, а саме 27.10.2014 р., 28.10.2014 р.. з 30.10.2014 р. по 06.11.2014 р., тобто за ті дні, за які останній мав надати пояснення щодо причин своєї відсутності на роботі згідно врученого йому листа [PERSON] від 06.11.2014 р. Жодних усних чи письмових пояснень, які підтверджені належними доказами, про поважність відсутності на роботі чи виконання посадових обов'язків у спосіб та в межах передбачених посадовими обов'язками позивачем не надано. Отже, всі вище перелічені доводи свідчать, що позивач з 27 жовтня 2014 року по день звільнення не виконував своїх трудових обов'язків без поважних причин як директор ПП "Екобескид", що свідчить про вчинення прогулу без поважних причин. Жодні належні докази, які посвідчують, що позивач був на роботі 27.10.2014 р., 28.10.2014 р. та з 30.10.2014 р. по 06.11.2014 р. відсутні в матеріалах справи. Статутом ПП "Екобескид" визначені повноваження Директора підприємства (п. 7.13., 7.15., 7.17). Зі змісту цих повноважень директор цього підприємства є менеджером, який здійснює керівництво діяльністю ПП "Екобескид". Позивач був прийнятий на роботу з робочим місцем: офіс в "Адміністративному будинку" в с. Топільниця Старосамбірського р-ну Львівської області, де і на теперішній час знаходиться підприємство (копія протоколу Зборів Власників № 06/14 від 12.12.2014 р.). Позивач по справі на судовому засіданні стверджував, що не знає, де є офіс підприємства в с. Топільниця. В спростування таких тверджень долучають копії заяв від 18.12.2014 р. і 26.12.2014 р. позивача, які ним долучені 26.12.2014 року до матеріалів справи, в яких зазначено, що він приїде за матеріальною допомогою в офіс ПП "Екобескид" в с. Топільниця. Отже, всі твердження Позивача, що він "ходив по лісу" з 27.10.2014 р. по 12.11.2014 р. повинні бути підкріплені або свідками, або виданими позивачем документами, які підтверджують мету перебування в лісі чи в іншому місці поза місцем своєї роботи. Відсутність таких доказів не може розглядатися як порушення трудової дисципліни, оскільки позивач був посадовою особою на підприємстві і повинен був дотримуватись норм чинного законодавства і виконувати свої повноваження відповідно до вимог встановлених в Статуті ПП "Екобескид". Крім цього, 28.01.2015 року, представник Позивача подав заперечення щодо клопотання ПП "Екобескид" про застосування строку позовної давності. Представник Позивача посилається на ч. 2 ст. 233 КЗпП України в якій зазначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідач-2 вважає, що представник Позивача невірно зрозумів підставу зазначену Відповідачем-2 для відмови у виплаті Позивачу заробітної плати за січень - листопад 2014 року. ПП "Екобескид" в клопотанні про застосування строку позовної давності зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, Позивач повинен був звернутися в суд у тримісячний строк з дня коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення, ніби-то власниками ПП "Екобескид", його трудових прав щодо переведення Позивача на неповний робочий день, за роботу у вихідні дні і компенсації за невикористані відпустки. Позивач не звернувся в суд з заявою про неправомірне переведення його на неповний робочий день у строк встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а тому підстав для нарахування заробітної плати у розмірі повного посадового окладу за період з січня по листопад 2014 року немає. Беручи до уваги викладене, просять суд відмовити в задоволенні позову повністю. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з копії Протоколу засідання зборів власників ПП «Екобескид» №01/12 від 25.04.2012 року [PERSON] призначений директором ПП «Екобескид з 01.05.2012 року, а відповідно до копії наказу №17 від 14.05.2012 року останній приступив до виконання обов'язків директора ПП «Екобескид» з 14.05.2012 року. Відповідно до п.7.11 Статуту ПП «Екобескид» оперативне управління поточною господарською та іншою діяльністю Підприємства здійснює його виконавчий орган - директор, а згідно п.7.13 директор вирішує всі питання поточної діяльності Підприємства, крім тих, які належать до виключної компетенції Зборів Власників. Зокрема, вправі володіти правом розпорядження коштами на банківських рахунках підприємства та зобов'язаний затверджувати штатний розклад Підприємства. Отже, саме позивач здійснював керівництво підприємством що включало питання строків та термінів виплати заробітної плати, оплати надурочних робіт, застосування скороченого робочого часу, затвердження штатного розпису та встановлення розміру заробітної плати. Звідси, суд не бере до уваги посилання позивача на порушення трудового законодавства з вище вказаних питань з боку власників ПП «Екобескид», оскільки саме до його компетенції входило вирішення цих питань. Згідно наказу по ПП «Екобескид» №7 від 30.01.2014 року, наданого Відповідачем-2, у зв'язку з важким економічним становищем на підприємстві та на підставі заяв працівників, останніх було переведено на неповний робочий день ( 4 год.), зокрема і [PERSON] - директора. Як встановлено в судовому засіданні оригінал вище вказаного наказу був вилучений [PERSON], 09.07.2014 року, про що свідчить доповідна записка бухгалтера ПП «Екобескид» [PERSON] і Акт вилучення наказу від 09.07.2014 року, який був складений працівниками підприємства. Суд не бере до уваги покази позивача в тій частині, що такий наказ дійсно був виданий, однак на неповний робочий день були переведені всі працівники підприємства, крім нього - директора, оскільки вони спростовуються показами свідка [PERSON], затвердженим ним самим штатним розкладом посад, штату і посадових окладів працівників, згідно якого заробітна плата директора становила 713 грн. (наказ №6 від 30.01.2014 року), відомостями про виплату грошей, підписаними позивачем. Також про відсутність порушення трудового законодавства щодо директора ПП «Екобескид» [PERSON] з боку власників підприємства свідчить Акт перевірки додержання суб»єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №13260090901 від 09.12.2014 року, складений Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області. 28.11.2014 року [PERSON] було подано заяву на ім.»я власника ПП «Екобескид» [PERSON] з проханням розірвати з ним трудовий договір відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з 28.11.2014 року у зв'язку з невиконанням умов та вимог законодавства про працю. Однак, як уже встановлено в судовому засіданні, позивачем не доведено факти невиконання відповідачем законодавства про працю, умов трудового договору, які давали б підстави для звільнення згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України. Отже, відповідач вправі був вимагати виконання вимог ч.1 ст.38 КЗпП України, а саме відпрацювати два тижні і позивач зобов'язаний був виконати цю вимогу. Відповідно до актів про відсутність на робочому місці директора [PERSON], складених начальником СБ ПП «Екобескид» [PERSON], бухгалтером - [PERSON] та власником - [PERSON], від 27.10.2014 року, 28.10.2014 року, 30.10.2014 року, 31.10.2014 року, 03.11.2014 року, 04.11.2014 року, 05.11.2014 року, 06.11.2014 року, 10.11.2014 року, 11.11.2014 року, 12.11.2014 року, [PERSON] був відсутній на робочому місці чотири години, кожного дня, відповідно до дати складених актів. Будь які відомості щодо наявності поважних причин відсутності [PERSON] на робочому місці відсутні. Згідно наказу №26 від 12.11.2014 року, [PERSON] звільнено за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України на підставі Протоколу № 03/14 засідання зборів власників ПП «Екобескид» від 11.11.2014 року. Суд критично оцінює та не бере до уваги покази позивача [PERSON] в частині, що він був присутній на робочому місці 27.10.2014 року, 28.10.2014 року та з 30.10.2014 року по 06.11.2014 року, оскільки вони спростовуються Актами про відсутність на робочому місці за ці дати, складеними начальником СБ ПП «Екобескид» [PERSON], бухгалтером - [PERSON] та власником - [PERSON], показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Той факт, що 28.10.2014 року позивач був у м.Львові на зустрічі з власником підприємства [PERSON], а 07.11.2014 року передавав автомобіль підприємства [PERSON], не спростовують факт відсутності [PERSON] на робочому місці з 09.00 до 13.00 год. в ці дні. Також, суд не бере до уваги твердження позивача, що його робоче місце було визначено в с.Лаврів Старосамбірського району Львівської області, оскільки відповідно до його заяв від 18.12.2014 р. і 26.12.2014 р., зазначено, що він приїде за матеріальною допомогою саме в офіс ПП "Екобескид" в с. Топільниця Старосамбірського району Львівської області, останній з показів свідків проводив там інструктажі та наради. Враховуючи вище наведене, не підлягають до задоволення вимоги позивача у стягненні вихідної допомоги, проведення повного розрахунку, стягнення моральної шкоди та оплати за надану юридичну допомогу. За наведених вище обставин суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed