Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача КП "Кіровгеологія", в якому, з посиланням на ст.ст.117, 237-1 КЗпП України просить стягнути на свою користь 34 712 грн. 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначив, що в період з січня, 1972 року він перебував у трудових відносинах з ГРЕ №37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія», працюючи на посаді бурового майстра свердловин ІІ-ої категорії. 01.08.2013 року звільнений з роботи за скороченням чисельності. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з КП «Кіровгеологія» на його (позивача) користь заборгованість по заробітній платі. 20.05.2014 року відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження, однак до теперішнього часу відповідач рішення суду не виконав. Згідно з виданою відповідачем довідкою, розмір його середньої заробітної плати становить 2 597 грн. 60 коп., а тому КП «Кіровгеологія» має сплатити йому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 26 грудня 2013 року по 10 лютого 2015 року, що загалом складає 294 дні та становить 34 712 грн. 58 коп. (294 дні х 118,07 грн. - середньоденний заробіток = 34 712 грн. 58 коп.). Крім того, позивач зазначив, що з вини відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що він переживає, має душевні потрясіння, порушено його звичний ритм життя, він не має змоги купувати необхідні для лікування ліки, відсутність коштів на найнеобхідніше змушує його постійно докладати зусиль для пошуку грошей щодо організації свого життя, при цьому, на теперішній час ситуація ускладнюється ще й тим, що відповідач ні в день звільнення, ні після винесення судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, так і не провів з ним повний розрахунок, що, в свою чергу заподіяло йому додаткові моральні страждання, у зв'язку з чим розмір моральної шкоди оцінив в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та просив стягнути з відповідача КП «Кіровгелогія». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, та з урахуванням уточнених позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки за період з 26 грудня 2013 року по день винесення судового рішення, тобто по 03 квітня 2015 року, та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Представник відповідача КП "Кіровгеологія" в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 24 лютого 2015 року, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, разом з тим підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, та в порядку ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обов'язковим для виконання на всій території України всіма суб'єктами права, позовні вимоги [PERSON] до КП «Кіровгеологія» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 857, 95 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 12 161, 21 грн., та моральну шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Судом також встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Трухановським О.Д. від 20 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/405/2378/14, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 12 травня 2014 року про стягнення з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] суми у розмірі 27 519 грн. 16 коп. Надано строк для добровільного виконання рішення протягом 7 днів. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Зазначеним Законом врегульовано правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З огляду на зазначене, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] мав правові підстави для звернення до суду з зазначеним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після ухвалення на його користь 09 квітня 2014 року судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі. Як на підстави позовних вимог позивач посилався на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09 квітня 2014 року, та наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проведений позивачем, виходячи з довідки про розмір середньої заробітної плати в розмірі 2 597 грн. 60 коп. на місяць, який був досліджений судом в рамках іншої цивільної справи №405/12404/13-ц, середньоденна заробітна плата визначена судом складає 118,07 грн./день. Зазначене рішення не було оскаржене і 08 травня 2014 року набрало законної сили. Доказів того, що воно було виконано в матеріалах справи немає. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 із змінами нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивачем не надано, але під час судового розгляду справи позивач погоджувався з її розміром, встановленим рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09 квітня 2014 року в сумі 118 грн. 07 коп. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК Україниобставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, суд вважає доведеним, що середньоденний розмір заробітної плати позивача складає 118 грн. 07 коп. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, який під час судового розгляду справи уточнив, за період з 26 грудня 2013 року по 03 квітня 2015 року, виходячи при цьому з множення розміру середньоденної заробітної плати на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Судом встановлено, що в період, за який позивач просить стягнути середній заробіток, а саме з 26 грудня 2013 року по 03 квітня 2015 року (розрахунок середнього заробітку за час затримки за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09 квітня 2014 року проведено за період з 02 серпня 2013 року по 25 грудня 2013 року) було 318 робочих днів, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку з 26 грудня 2013 року по 03 квітня 2015 року в сумі 37 546 грн. 26 коп. (118, 07 грн. х 318 роб. дн.). Вказана сума обрахована без утримання прибуткового податку та інших необхідних платежів. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги вищезазначене, а також те, що відповідачем казенним підприємством "Кіровгеологія" порушено законні трудові права [PERSON], які полягали у невиплаті відповідачем належних позивачу при його звільненні грошових сум, крім того, і після звернення позивача до суду за захистом порушених трудових прав та ухвалення 09 квітня 2014 року судового рішення про стягнення з КП «Кіровгеологія» заборгованості пр заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, відповідачем трудові права позивача не поновлені, заборгованість по заробітній платі не виплачена, рішення суду не виконано, тим самим позивач продовжує зазнавати душевних страждань та переживань, позбавлений засобів для існування, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та нормального функціонування своєї сім'ї, докладаючи додаткових зусиль для пошуку коштів, необхідних для лікування, придбання ліків та забезпечення нормального життєвого рівня його сім'ї,при цьому, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступінь моральних страждань ( душевних, психічних), яких зазнав позивач після винесення на його користь судового рішення, враховуючи також характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в розмірі 1 500 грн. 00 коп., який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 619 грн. 06 коп., з якого 375 грн. 46 коп. розмір судового збору відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку) та 243 грн. 60 коп. за позовну вимогу немайнового характеру (моральна шкода) відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial