Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

12.11.2018 позивач звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з вказаним позовом, відповідно до якого просив суд установити факт належності житлового будинку [ADDRESS] - на праві власності [PERSON], померлому [INFO], а також визнати за позивачем право власності на вказане вище майно в порядку спадкування за заповітом після його смерті. [INFO] помер дід позивача [PERSON], який заповідав [PERSON] все своє майно. Спадкоємець першої черги за законом - дружина померлого [PERSON] вступивши в управління і володіння спадковим майном, відповідно до частини 1 статті 549 ЦК Української РСР, однак право власності на будинок та господарські споруди належним чином не оформила. [INFO] померла бабуся позивача [PERSON], яка також склала заповіт, яким заповіла все майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось позивачу у даній справі [PERSON] На час смерті, [PERSON] мешкала та була зареєстрована одна. Таким чином, позивачка є спадкоємцем, яка відповідно до ст.1269 ЦПК України прийняла спадщину, яка відкрилась по смерті спадкодавця [PERSON], до складу якої входила і спадщина, яка була прийнята [PERSON] по смерті її чоловіка [PERSON] у вигляді спірного житлового будинку. 24.05.2018 позивач звернулася до державного нотаріуса Шосткинської міської державної нотаріальної контори, тимчасово виконуючої обов'язки державного нотаріуса Шосткинської райдерконтори Г.І.Петіної із заявою про прийняття спадщини, для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріус своєю постановою від 24.05.2018, відмовив позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинокз надвірними будівлями з причини не надання натаріусу правовстановлюючого документа, що підтверджували б право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказане нерухоме майно та непроведення спадкодавцем реєстрації права власності на нерухоме майно, що суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимогам п.п.4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на норми ст. 392, 1220, 1226, 1235, 1269, 1270 ЦК України, позивач просить суд встановити факт володіння [PERSON] вищевказаним житловим будинком з надвірними будівлями, а також визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на вищевказаний житловий будинок. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в особі свого повноважного представника в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 09.11.2018 за № 00021400763 вбачається, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 01.04.2011 уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на "[PERSON]". Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач, будучи спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, звернулася до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на своє ім`я на спірний житловий будинок, але відсутність правовстановлюючих документів на зазначений будинок позбавило її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне майно. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На час чинності Цивільного кодексу УРСР момент виникнення права власності на будинки, споруди не залежав від державної реєстрації його права. У даному випадку у позивача відсутні правовстановлюючі документи на ім'я спадкодавця на спірний житловий будинок, що свідчить про неможливість отримання ним свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку. Згідно рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд вважає, що встановлення факту належності об'єкта нерухомого майна померлому з подальшим визнанням за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, не суперечить Конституції і законам України, не суперечить суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved