Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

08.09.2020 року представник позивачки [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до ТОВ "Фінансова компанія "Женева", треті особи без самостійних вимог - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 19.09.2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" (далі ПАТ "Платинум Банк") було укладено кредитний договір №24834/0008XSGF, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 8000 грн. строком на 36 місяців. 16.07.2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 12712 про стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія "Женева" заборгованості у сумі 65021,29 грн. за договором 24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, укладеним між нею та ПАТ "Платинум Банк". 18 серпня 2020 року на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 62837217. 21.08.2020 року по пошті вона отримала від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. постанову про відкриття вищевказаного виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису № 12712 виданого 16.07.2020 року про стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія "Женева" заборгованості у сумі 65021,29 грн. за договором 24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, укладеним з ПАТ "Платинум Банк", стягнення з неї основної винагороди приватного виконавця від 18.08.2020 року в розмірі 6502,13 грн., розміру мінімальних витрат виконавчого провадження № 62837217 в сумі 400 грн. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог законодавства, що регулюють правовідносини щодо вчинення виконавчих написів, зокрема, зазначала про відсутність кредитних правовідносин між нею та ТОВ "Фінансова компанія "Женева" , водночас виконавчий напис вчинений без належної перевірки безспірності боргу, надання необхідних для вчинення обумовленої нотаріальної дії документів та вчинення виконавчого напису за межами строку позовної давності. Посилаючись на вказані обставини, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12712 виданий 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія "Женева" заборгованості у сумі 65021,29 грн. за договором 24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, укладеним з ПАТ "Платинум Банк". Ухвалою від 11.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 11.09.2020 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області зупинено стягнення в межах виконавчого провадження № 62837217 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 16.07.2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Женева" заборгованості у сумі 65021,29 грн. за договором 24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ "Платинум Банк", до набрання рішенням законної сили. 20.10.2020 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області витребувано від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. належним чином засвідчену копію виконавчого напису від 16.07.2020 року, зареєстрованого за №12712, та документи на підставі яких його вчинено та від ТОВ "Фінансова компанія "Женева" належним чином засвідчені копії кредитного договору №24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ "Платинум Банк" з усіма додатками до нього та договір про відступлення прав вимоги з відповідними додатками до нього, з яких би вбачалося придбання права вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Женева" до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Представник позивачки у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та у стягненні витрат на правничу допомогу. Треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи сторін. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи 19.09.2013 року між позивачкою [PERSON] та ПАТ "Платинум Банк" було укладено договір №24834/0008XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 8000 грн. строком на 36 місяців з моменту укладення вказаного договору (а.с. 88, 113). 16.07.2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 12712 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Женева" заборгованості у сумі 65021,29 грн. за договором 24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, укладеним між позивачкою та ПАТ "Платинум Банк" (а.с. 112). 20.07.2020 року представник ТОВ "Фінансова компанія "Женева" звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. з заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с. 115). 18 серпня 2020 року на підставі виконавчого напису № 12712 виданого 16.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження № 62837217 (а.с. 116). 21.08.2020 року позивачка отримала від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. постанову про відкриття вищевказаного виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису № 12712 виданого 16.07.2020 року про стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія "Женева" заборгованості у сумі 65021,29 грн. за договором 24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, укладеним з ПАТ "Платинум Банк". Також стягнуто з позивачки виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 6502,13 грн., яка складається з 10% від загальної суми до стягнення за виконавчим документом (а.с. 116). Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів врегульована Главою 14 Закону України "Про нотаріат" та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України "Про нотаріат", виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно із ст.87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. До того ж, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про нотаріат", виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. При цьому, у виконавчому написі № 12712 вчиненому 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Женева" заборгованості у сумі 65021,29 грн. за договором 24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, укладеним між позивачкою та ПАТ "Платинум Банк" не вказано на підставі яких документів останній було вчинено. Що ж до копії кредитного договору №24834/0008XSGF від 19.09.2013 року та розрахунку суми заборгованості, то вказані документи не є одним із документів, що передбачені п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, який подає стягувач для одержання виконавчого напису за кредитними договорами. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Крім того, позивачка вказує на те, що існує спір про заборгованість за кредитним договором, оскільки позивачка вважає що відповідачем були зроблені помилкові розрахунки по кредитному договору, оскільки сума заборгованості, вказана в ньому, не відповідає кредитному ліміту вказаному в договорі, який позивачка сплатила ще в 2016 році. Як встановлено в судом та не спростовано відповідачем і третьою особою, нотаріусом, під час вчинення виконавчого напису відносно позивачки, не було перевірено розрахунок заборгованості, що надав відповідач, та який категорично не визнається позивачкою. Суду не надано документів, які підтверджують безспірність та правильність нарахованих відсотків за кредитом (при заборгованості за кредитом 15693,33 грн., з відсотковою ставкою за кредитом у 36 % річних, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом становить 3390,26 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 44909,16 грн.). Разом з тим відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання, що позбавило останнього як права заперечити проти вчинення виконавчого напису так і подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Таким чином, виходячи з обставин справи, зазначений виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства щодо безспірності заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за поданими стягувачем документами, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. А тому, з урахуванням ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172 затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Також у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5). Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору №24834/0008XSGF від 19.09.2013 року, який нотаріально не посвідчувався, за відсутності засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржниці з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Також як слідує із заяви представника ТОВ "ФК "Женева" на вчинення виконавчого напису останнім не надано нотаріусу підтверджуючих документів факту правонаступництва та набуття права вимоги за кредитним договором від 19.09.2013 року (а.с. 150). Крім того, приватним нотаріусом Горай О.С. надано на вимогу суду виконавчий напис № 12712 без підпису та печатки нотаріуса, а документи на підставі яких його вчинено не завірені в установленому законом порядку (а.с. 148-160). Разом з тим, при вчиненні виконавчого напису нотаріус зобов`язаний був встановити початок виникнення у стягувача права вимоги, та перевірити чи не минуло три роки з дня виникнення права вимоги, якщо інший строк давності не передбачено законом. Відповідно до ст. 257-258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та стягнення боргу в межах строку позовної давності. За встановлених обставин, суд вважає вимоги позивачки пред`явлені до ТОВ "Фінансова компанія "Женева" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, правомірними, а тому позов підлягає задоволенню. Також представником позивачки заявлено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки усіх судових витрат по справі. Так, відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, по в`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи(частина 4 статті 137 ЦПК України). У разі задоволення позову судові витрати, в тому числі і витрати на правничу допомогу, покладаються на відповідача (пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (частина 3 статті 141 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги №26/1 від 26.08.2020 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 26.08.2020 року, додаткову угоду № 2 до вказаного договору від 11.09.2020 року, акт № 2 про прийняття-передачу наданої правової допомоги від 20.01.2021 року, квитанції до прибуткового касового ордеру №13 від 26.08.2020 року та № 23 від 20.01.2021 року, із яких слідує, що позивачкою сплачено 8500 грн. в рахунок витрат на правничу допомогу (а. с. 24-26, 177-179). Суд вважає розрахунок витрат на правничу допомогу обґрунтованим, співмірним складності справи, витраченого адвокатом часу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 8500 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою у даній справі, які складаються з суми сплаченого нею судового збору (за подання позову 840,80 грн. та за подання клопотання про забезпечення позову 420,40 грн.) в сумі 1261,20 грн. (а.с. 27), підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі, оскільки вказані витрати фактично понесені позивачкою та підтверджені відповідними письмовими доказами, що повністю відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved