Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати з 27.10.2018 року договір про надання послуг централізованого опалення від 10 червня 2017 року, укладений між [PERSON] та КП КМР "Тепломережі"; стягнути з КП КМР "Тепломережі" на користь [PERSON] 5389,63 грн. переплати за договором про надання послуг централізованого опалення від 10 червня 2017 року; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 20 травня 2017 року вона придбала на підставі договору купівлі продажу квартиру [ADDRESS] . 10 червня 2017 року між нею та Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Тепломережі» укладено договір на надання послуг з централізованого опалення за вищезазначеною адресою. 23 жовтня 2018 року вона здійснила передоплату за послуги централізованого опалення за період з 01 листопада 2018 по 28 лютого 2019 року у сумі 5389 грн. 63 коп. на користь відповідача, що підтверджується квитанцією № 0.01167564574.1 від 23 жовтня 2018 року. Відповідно до п. 30 Договору про надання послуг з централізованого опалення договір може бути припинений у разі зміни власника квартири. 26 жовтня 2018 року нею була відчужена вищезазначена квартира на користь третьої особи, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26 жовтня 2018 року. З цього часу вона не мешкає в вищезазначеній квартирі та не користується послугами відповідача. Фактично, вона була власником та мешкала у зазначеній квартирі, а отже і одержувала від відповідача послуги централізованого опалення в період з 20 травня 2017 року по 26 жовтня 2018 року. Усі зобов`язання по оплаті за надані послуги за даний період нею виконані належним чином, відповідно до умов договору, що підтверджується звітом по особовому рахунку. Заборгованість перед Відповідачем у неї за даний період відсутня. Таким чином, починаючи з 27 жовтня 2018 року послуги централізованого опалення відповідачем їй не надаються. Відповідно до п.п. 9 п. 29 Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, вона, як споживач, має право на звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання. Враховуючи, вищезазначені обставини та те, що нею фактично оплачені послуги, які їй не надавались (період з листопада 2018 по лютий 2019 року), вона 12 грудня 2018 року направила поштою відповідачеві листа з пропозицією вважати Договір про надання послуг з централізованого опалення від 10 червня 2017 року припиненим з 27 жовтня 2018 року, та повернути на її банківський рахунок передоплату за послуги централізованого опалення у розмірі 5389 грн. 63 коп. 22 грудня 2018 року вона повторно, особисто звернулась до Відповідача з проектом додаткової угоди про розірвання договору. Станом на дату звернення до суду відповідач жодним чином не відреагував на пропозицію підписати додаткову угоду. Таким, чином відповідач ухиляється від припинення договірних відносини та повернення коштів переплачених за договором. В усній бесіді представник Відповідача повідомив її про те, що кошти внесені відповідно до платіжної квитанції 0.0.1167564574.1 від 23 жовтня 2018 року зараховані в рахунок погашення заборгованості за послуги централізованого опалення, яка утворилась за 2015-2016 роки. Посилаючись на положення ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначає, виключний характер договору, як єдиної підстави виникнення зобов`язання у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» вона зобов`язана оплачувати лише ті послуги, які нею були спожиті. Відповідач вважає, що вона мала перед ним заборгованість за надані послуги централізованого опалення, а тому кошти сплачені 23 жовтня 2018 року правомірно зараховані ним в рахунок погашення заборгованості за 2016-2017 роки, а отже переплата відсутня. З цим погодитися не можливо, оскільки, як видно зі звіту по особовому рахунку за договором надання послуг централізованого опалення, заборгованість виникла до 20 травня 2017 року з 20 травня 2017 року вона добросовісно оплачувала наданні послуги з централізованого опалення, згідно наданих відповідачем рахунків. Тому, твердження про те, що вона має будь-яку заборгованість перед відповідачем, а тим більше зобов`язана була оплачувати заборгованість суперечить вище наведеним доводам оскільки договір надання послуг з централізованого опалення було укладено лише 10 червня 2017 року, а отже послуг з централізованого опалення до 10 червня 2017 року, їй не надавались та нею не споживались оскільки вона стала власником квартири лише 20 травня 2017 року. Споживачем послуг з централізованого опалення до 20.05.2017 року був попередній власник квартири, якому надавалися відповідні послуги на підставі укладеного ним з відповідачем договору надання послуг з централізованого опалення. Договори про надання послуги не можуть жодним чином обтяжувати нерухоме майно власника. Відповідно до умов договору купівлі продажу квартири від 20 травня 2017 року, вона не брала на себе будь-яких зобов`язань, щодо оплати заборгованості попереднього власника квартири за отриманні ним послуги з централізованого опалення. Таким же чином, відповідно до укладеного нею 10 червня 2017 року договору надання послуг з централізованого опалення, вона не брала на себе зобов`язання щодо оплати заборгованості попереднього власника квартири за отриманні ним послуги з централізованого опалення. Крім того, положенням ст.534 Цивільного кодексу України визначено черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями. Однак, можливість застосування ст.534 Цивільного кодексу України не ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснює платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу, (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст.534 Цивільного кодексу України застосовуватися не може. Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 №22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18.04.18 у справі № 904/12527/16. В платіжній квитанції від 23 жовтня 2018 року читко визначено призначення платежу - передоплата за послуги централізованого опалення за період з 01 листопада 2018 року по 28 лютого 2019 року. Отже, враховуючи визначені ст. 11 Цивільного кодексу України підстави виникнення зобов`язань, п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» Відповідач не мав права зараховувати, сплачені нею 23 жовтня 2018 року кошти, в рахунок погашення заборгованості інших осіб. Таким чином, кошти перераховані Відповідачу 23 жовтня 2018 року, у сумі 5389 грн. 63 коп., за своїм призначенням є передоплатою за послуги, які фактично Відповідачем не надавалися, а не погашенням заборгованості за вже надані послуги, та підлягають поверненню, як плата за ненадані послуги на підставі п.п. 9 п. 29 Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання і холодної та гарячої води і водовідведення. З 27 жовтня 2018 року вона, внаслідок продажу квартири, не отримує від відповідача послуги централізованого опалення, але відповідно до положень Договору залишається зобов`язаною їх оплачувати, оскільки Договір продовжує діяти. Відповідач відмовився, відповідно до положень п. 30 Договору достроково розірвати Договір, внаслідок чого в даних правовідносинах порушується принципу рівності сторін договору, оскільки за нею залишаються зобов`язання оплачувати послуги централізованого опалення без одержання відповідного еквівалентного матеріального блага від Відповідача. Вартість послуг за період з 01 листопада 2018 року по 28 лютого 2019 року нею як споживачем оплачена, але послуги за цей період відповідачем надані не були. Відповідач відмовився повернути кошти одержані за послуги, які їй як споживачеві не надавав, що є порушенням принципу рівності сторін договору та положення ст. 652 ЦК України, ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів». 22 березня 2019 року ухвалою суду було прийнято до провадження позовну заяву та відкрите провадження по цивільній справі. 02.05.2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого зазначено, що КП КМР «Тепломережі» заперечує проти позовних вимог та вважає їх необґрунтованими та незаконними. Згідно статті 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV (далі - ЗУ № 1875) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки відповідач надає послуги теплопостачання, а позивач їх отримував та користувався. Згідно ст.24 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV (далі - ЗУ №2633) основними обов`язками споживача теплової енергії є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Зокрема, обов`язком споживача є укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом. Зазначені обов`язки споживача визначені пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затвердженими Постановою КМУ від 24 січня 2006 року № 45, відповідно до якого власник та наймач квартири (орендар) зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (далі - Правила) затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з пунктами 3, 9-23,29, 31 Правил передбачена плата за використання теплової енергії, водопостачання, яка вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. Платежі за комунальні послуги повинні вноситися щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Відповідно до статті 32 ЗУ №1875 плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Саме будинок [ADDRESS] обладнаний засобом обліку. Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Пунктом 9 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 10.06.2017р., який укладено між позивачкою та відповідачем вказано, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Так, позивачкою 23.10.2018р. було сплачено саме кошти в розмірі 5389,63 грн., які відповідають сумі боргу, який рахувався по особовому рахунку № [NUMBER] . До того ж, на момент оплати вказаної суми, за адресою [ADDRESS] були виконані роботи по відключенню від системи централізованого теплопостачання та встановлено прибори індивідуального електричного опалення, про що ДП «Теплотехнік» КП КМР «Тепломережі» складено акт виконаних робіт від 26.09.2018р. 24.10.2018 року позивачки знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , а 26.10.2018 року позивачкою була відчужена вищезазначена квартира на користь третьої особи. Таким чином, кошти у сумі 5389,63 грн. перераховані позивачкою відповідачу за своїм призначенням не можуть бути передоплатою за централізоване опалення за період з листопада 2018 року по лютий 2019 рік., а відповідно не можуть бути стягнуті з відповідача. Щодо вимог позовної заяви про розірвання з 27.10.2018 року договору про надання послуг централізованого опалення від 10.06.2017 р., укладеного між позивачкою та відповідачем. Відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва №170 від 23.10.2013 р. «Про затвердження Порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів - споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» (далі - Наказ № 170) та житлового законодавства України передбачено, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, їх відкриття відбулося за часів СРСР. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. Відкриття нового особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення на підставі ордеру або іншого документу, що засвідчує його право на те чи інше житлове приміщення, а також за рішенням суду. Відкриття та закриття особового рахунку житлового приміщення приватної форми власності здійснюється одночасно. Для закриття особового рахунку споживач зобов`язаний розрахуватися за надані йому послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. В зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням переоформлення відбувається лише за ПІБ власника або квартиронаймача. Таким чином, не має законних підстав для виключення з особового рахунку позивача № [NUMBER] суми заборгованості попереднього власника, що виникла до купівлі-продажу квартири позивачкою, тобто до 20.05.2017р. За таких обставин, при укладанні договору купівлі-продажу квартири, позивач повинен був переконатися в тому, що разом з новою квартирою до нього не перейдуть борги за комунальні послуги попереднього власника, зокрема за теплопостачання, а саме отримати документи про відсутність або існування заборгованості по комунальним платежам. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на особовому рахунку квартири за послуги попередніх власників. Тому списати, не нараховувати або виключити заборгованість попереднього власника у КП КМР «Тепломережі» не було жодних правових підстав. Особовий рахунок, відкритий в комунальному підприємстві Кам`янської міської ради «Тепломережі» № 4780, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості - особовому рахунку житлового приміщення. Не включати у ці довідки або виключити інформацію про борги користувачів послуг не має жодних правових підстав. Таким чином, інформація, яка міститься на особовому рахунку № [NUMBER] є достовірною, відповідає дійсності та на даний час не існує заборгованість за теплопостачання за адресою [ADDRESS] . Отже, позивач в своєму позові не довів, що будь-яке його право (майнове чи не майнове) порушується діями чи бездіяльністю підприємстві. Просить суд у задоволенні позову [PERSON] про захист прав споживачів відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила задовольнити. Представник відповідача КП КМР "Тепломережі" - Сорока В.М. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила відмовити у задоволенні цивільного позову у повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2017 року позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.10-14). 10 червня 2017 року між [PERSON] та Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Тепломережі» укладено договір на надання послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] (а.с 6-9). Згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] за послуги централізованого опалення за період з червня 2016 року по жовтень 2018 року за квартирою [ADDRESS] рахувалася заборгованість у розмірі 5389,63 (а.с. 53). В жовтні 2018 року позивач сплатила за послуги централізованого опалення грошові кошти у сумі 5389 грн. 63 коп. на користь відповідача, що підтверджується квитанцією № 0.0.1167564574.1 від 23 жовтня 2018 року (а.с.20). 26 жовтня 2018 року [PERSON] була відчужена квартира за адресою: [ADDRESS] , на користь третьої особи (а.с. 10-14). Згідно змісту позову, позивач зазначає, що вона була власником та мешкала у зазначеній квартирі, а отже і одержувала від відповідача послуги централізованого опалення в період з 20 травня 2017 року по 26 жовтня 2018 року, тому вважає, що сплачена нею сума у розмірі 5389,63 грн. була передплатою за послуги з теплопостачання, однак вона ними не скористалася внаслідок відчуження квартири, а тому такі кошти є переплатою та підлягають поверненню. Так, 11.12.2018 року позивач звернулась з відповідним листом до відповідача щодо припинення договору (а.с.16-18). Листом від 03.01.2019 року № 00.090004/1 відповідачем повідомлено, що переплата за послуги теплопостачання за адресою [ADDRESS] відсутня. Надано звіт по особистому рахунку де зазначені нарахування за кожний місяць та суми сплат. Заборгованість у сумі 5389,63 грн. виникла за опалювальний період 2016-2017рік, коли [PERSON] була квартиронаймачем. Борг сплачено у жовтні 2018 року. Також повідомлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення буде припинений при переоформлені квартири на нового власника згідно договору купівлі продажу (а.с.51). Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язаннями правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно ст.24 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV основними обов`язками споживача теплової енергії є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Згідно з положеннями частин 1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 20 ЗУ №1875 визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово- комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом. Зазначені обов`язки споживача визначені пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затвердженими Постановою КМУ від 24 січня 2006 року № 45, відповідно до якого власник та наймач квартири (орендар) зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (далі - Правила) затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з пунктами 3, 9-23,2 9, 31 Правил передбачена плата за використання теплової енергії, водопостачання, яка вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. Платежі за комунальні послуги повинні вноситися щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 9 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 10.06.2017р., який укладено між позивачкою та відповідачем вказано, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Так, позивачкою 23.10.2018р. було сплачено саме кошти в розмірі 5389,63 грн., які відповідають сумі боргу який рахувався по особовому рахунку № [NUMBER] . Також, 26 вересня 2018 року за адресою [ADDRESS] були виконані роботи по відключенню від системи централізованого теплопостачання та встановлено прибори індивідуального електричного опалення, про що ДП «Теплотехнік» КП КМР «Тепломережі» складено акт виконаних робіт від 26.09.2018р. (а.с.52). Відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва №170 від 23.10.2013р. «Про затвердження Порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів - споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України передбачено, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. Відкриття нового особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення на підставі ордеру або іншого документу, що засвідчує його право на те чи інше житлове приміщення, а також за рішенням суду. Відкриття та закриття особового рахунку житлового приміщення приватної форми власності здійснюється одночасно. Для закриття особового рахунку споживач зобов`язаний розрахуватися за надані йому послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Таким чином, не має законних підстав для виключення з особового рахунку позивача № [NUMBER] суми заборгованості попереднього власника, що виникла до купівлі-продажу квартири позивачкою, тобто до 20.05.2017р. Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Враховуючи викладене, суд вважає встановленими відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] оскільки вони є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають . Оскільки позивачку в сил Закону України «Про захист прав поживачів» звільнено від сплати судового збору та в звязку із відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed