Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», в якому просив визнати недійсними кредитні договори № VM 1912201872623506 від 22.12 2018; № N20.30.140619 від 20.08.2018; № N20.30.159153 від 06.10.2018; № N20.30.216479 від 16.10.2018; № N20.30.135071 від 15.08.2018; № N20.30.134047 від 15.08.2018 в частині встановлення умов про оплат у ним, як клієнтом банку, комісії за надання кредиту (платежу за додаткові та супутні послуги, комісії за надання фінансового інструменту). В обгрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем укладено договори № VM 1912201872623506 від 22.12 2018; № N20.30.140619 від 20.08.2018; № N20.30.159153 від 06.10.2018; № N20.30.216479 від 16.10.2018; № N20.30.135071 від 15.08.2018; № N20.30.134047 від 15.08.2018 про надання споживчого кредиту «Розстрочка» по типу невідновлювальної кредитної лінії на придбання товару. Вказані договори містять умову про сплату комісії за надання кредиту (платіж за додаткові та супутні послуги, як зазначено у таблиці обчислення тзагальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком до кожного договору, або комісія за надання фінансового інструменту, яке зазначено у Паспорті споживчого кредиту). Вважає вказані умови кредитних договорів недійсними, оскільки вони суперечать нормам діючого цивільного законодавства, є несправедливими та порушують його права як споживача. Посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема ст.ст 11, 18 Закону, п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, просив визнати вказані пункти кредитних договорів про сплату комісії банку за надання фінансового інструменту недійсними. Ухвалою судді від 22.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Від представника відповідача 26.08.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем 14.06.2018 було особисто підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, у відповідності до пункту другого якої, позивач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, укладанням якого позивач підтвердив і зобов`язався виконувати його умови. Підписуючи вказану заяву прозивач також підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, зокрема з інформацією про можливу суму кредиту, що пропонувалась Клієнту, розмір процентів за користування кредитними коштами, а також розмір усіх інших платежів, пов`язаних із отриманням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості (комісій, винагород тощо), а також те, що отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Факт укладання договору та ознайомлення з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» позивачем не оспорюється. Також у відповідності до п.6 Договору позивач просив вважати зразок його власноручного підпису або його аналогу (у тому числі електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку. Позивач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом 02D5401Н... А34С5С, яка буде використовуватись для накладення електронного цифрового підпису. Також позивач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом та підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися з використанням електронного цифрового підпису. Факт підписання його подальших заяв про надання послуги «Розстрочка» електронним цифровим підписом позивачем також не заперечується. Так, 15.08.2018 позивач звернувся до AT «Універсал Банк» із заявою № N20/30/134047 про надання йому кредиту за Сервісом «Розстрочка», за якою Банк надав останньому кредит на умовах Сервісу Розстрочка у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредиту - 25 000 грн. Заява Клієнта. Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту становлять Кредитний договір, примірник якого клієнт отримав у мобільному додатку. Кредитний договір є невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг. Пунктом 7 кредитного договору зазначено формулу визначення комісії за надання фінансового інструменту, яка розраховується під час видачі кредиту та сплачується клієнтом під час часткового погашення заборгованості (у складі щомісячного платежу) та/або під час повного (в чому числі дострокового) погашення заборгованості. Розмір комісії за надання фінансового інструменту є фіксованим, не змінюючись в залежності від фактичного користування кредитом, та визначається за формулою: R*0,019*N, де: R - сума кредиту; N - кількість місяців, на які надається сума кредиту. Підписанням цієї Анкети позивач підтвердив, то він ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Факт укладення кредитного договору та особистого його підписання із застосуванням ЕЦП, ознайомлення з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в Банку, Тарифами, Таблицею обчислення вартої кредиту та Паспортом споживчого кредиту отримання їх примірника у мобільному додатку, отримання кредитних коштів позивачем підтверджується і не заперечується. Аналогічний порядок та подальше погодження позивачем було дотримано при укладенні між AT «Універсал Банк» та [PERSON] подальших кредитних договорів, а саме: кредитного договору №N20.30.135071 від 15.08.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 3000 грн.; кредитного договору № N20.30.140619 від 20.08.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 20 000 грн.; кредитного договору № N20.30.159153 від 06.10.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 4000 грн.; кредитного договору № N20.30.216479 від 16.10.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 4000 грн.; кредитного договору №VM1912201872623506 від 22.12.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 7563 грн. Також представником відповідача зазначено про те, що як па підставу своїх вимог позивач посилається на порушення Банком Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» №168 від 10.05.2007 р., проте вказана постанова втратила чинність 10.06.2017, тобто ще до виникнення правовідносин між банком та позивачем. Натомість НБУ прийнято постанову № 49 від 08.06.2017 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» і саме цими правилами розроблено методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, до складу якої входять: загальний розмір кредиту, тобто сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (включаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі) тощо. Таким чином, діючим законодавством у сфері регулювання банківської діяльності визначено можливість встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Аналогіна норма міститься й в Законі України «Про споживче кредитування», який і визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Натомість, Закон України «Про захист прав споживачів» (ст.11) застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, встановлення комісії за надання фінансового інструменту в оспорюваних позивачем кредитних договорах не суперечить вимогам законодавства у сфері регулювання банківської діяльності та погоджено з позивачем, а тому підстави доля задоволення позову відсутні. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). За положеннями статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно положень Цивільного кодексу України, зокрема ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Приписами ч. 1 статті 215 ЦК України регламентовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судом встановлено, що 14.06.2018 [PERSON] було особисто підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, у відповідності до пункту другого якої, позивач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та ПАТ «Універсал Банк» договір про надання банківських послуг. Підписуючи вказану заяву прозивач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, зокрема з інформацією про можливу суму кредиту, що пропонувалась Клієнту, розмір процентів за користування кредитними коштами, а також розмір усіх інших платежів, пов`язаних із отриманням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості (комісій, винагород тощо), а також те, що отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. У відповідності до п.6 Договору позивач просив вважати зразок його власноручного підпису або його аналогу (у тому числі електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку. Позивач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом 02D5401Н... А34С5С, яка буде використовуватись для накладення електронного цифрового підпису. Також позивач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом та підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися з використанням електронного цифрового підпису. Факт укладання договору та ознайомлення з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», а також факт підписання ним подальших заяв про надання послуги «Розстрочка» електронним цифровим підписом позивачем не заперечується. У подальшому між сторонами укладено кредитні договори за Сервісом «Розстрочка», за якою банк надав позивачу кредити на умовах Сервісу Розстрочка у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, а саме: кредитний договір№ N20/30/134047 від 15.08.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 25 000 грн.; кредитнийо договір №N20.30.135071 від 15.08.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 3000 грн.; кредитний договір № N20.30.140619 від 20.08.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 20 000 грн.; кредитний договір № N20.30.159153 від 06.10.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 4000 грн.; кредитний договір № N20.30.216479 від 16.10.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 4000 грн.; кредитний договір №VM1912201872623506 від 22.12.2018, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти з кредитним лімітом 7563 грн. Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту становлять Кредитний договір, примірник якого [PERSON] , як клієнт банку, отримав у мобільному додатку. Кредитний договір є невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг. Вказана обставина також позивачем не заперечується. Відповідності до Глави IV Розділу 1 Умов і правил надання банківських послуг: Послуга "Розстрочка" - послуга, за якою Банк надас Клієнту Кредит з метою придбання Товару на строк, визначеній у Заяві Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути суму Кредиту та сплатити Комісію за надання фінансового інструмен ту і відсотки у складі Щомісячних платежів. Сервіс "Розстрочка" - сукупність послуг, що можуть надаватись Банком Клієнту за Кредитним договором, які включають: Послугу "Розстрочка", Послугу "Акційна розстрочка", Послугу "Переведення витрати у розстрочку". Заява Клієнта - заява про намір скористатися Послугою "Розстрочка" / "Акційна розстрочка" / "Переведення витрат у розстрочку", яку Клієнт формує за допомогою Мобільного додатку та підписує з накладанням електронного цифрового підпису. Кредитний договір (для Сервісу "Розстрочка") - договір, за яким Банк зобов`язується надати Кредит на умовах Сервісу Розстрочка у вигляді непоновлювальної кредитної лінії (кредитний ліміт) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит та сплатити Комісію за надання фінансового інструменту і проценти. Комісія за надання фінансового інструменту - комісія, що розраховується під час видачі Кредиту та сплачується Клієнтом (отримується Банком) під час часткового погашення Заборгованості (у складі Щомісячного платежу) та/або під час повного (в чому числі дострокового) погашення Заборгованості. Розмір Комісії за надання фінансового інструменту є фіксованим, не змінюючись в залежності від фактичного користування Кредитом. У пункті 7 кожного з укладених між сторонами кредитних договорів зазначено формулу визначення комісії за надання фінансового інструменту: R*0,019*N, де: R - сума кредиту; N - кількість місяців, на які надається сума кредиту. Вказана інформація міститься також у Паспорті споживчого кредиту «Розстрочка» та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписаних сторонами. Таким чином, відповідачем до підписання кредитного договору була надана позивачу в письмовій формі інформація про умови кредитування, про орієнтовну сукупну вартість кредиту, ліміт кредиту, процентну ставку, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, плату за обслуговування кредиту тощо. У свою чергу, ознайомившись з умовами кредитування та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписав кредитні договори за сервісом «Розстрочка» у вигляді невідновлювальноїх кредитної лінії, не надавши відповідних зауважень або виправлень, чим висловив своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору, отримавши при цьому примірники договорів у мобільному додатку. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. З 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом ; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з Паспортом споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) до кредитного договору № N20.30.134047 від 15.08.2018 комісія за надання фінансового інструменту становить 11400 грн.; до кредитного договору № N20.30.135071 від 15.08.2018 - 1311 грн.; до кредитного договору № N20.30.140619 від 20.08.2018 - 7600 грн.; до кредитного договору № N20.30.159153 від 06.10.2018 - 912 грн.; до кредитного договору № N20.30.216479 від 16.10.2018 - 912 грн.; до кредитного договору № VM1912201872623506 від 22.12.2018 - 3448,73 грн. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка набрала чинності на момент укладення оспорюваного кредитного договору), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, на момент укладення позивачем вищевказаних кредитних договорів з послугою «Розстрочка» набрали чинності Закон України «Про споживче кредитування» та відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Також необхідно зазначити, що позивач, заявляючи вимогу про визнання недійсними кредитних договорів в частині встановлення банком плати за обслуговування кредиту, посилається на Правила надання банками України інформації споживачу про кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Проте, даний нормативно-правовий акт втратив свою чинність на підставі Постанови Правління Національного банку України від 08.06.2017 року № 49 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». З 10.06.2017 року набули чинності Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року № 49. Пунктом 5 Правил передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг банку за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 "Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит", що є додатком 2 до зазначених Правил, передбачає здійснення платежів позичальником на користь банку за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі, платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. З огляду на зазначене, не може бути застосовано і правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, оскільки кредитний договір, справа щодо якого переглядалася у касаційному порядку, було укладено до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» та відповідних змін до Закону України «Про захист прав споживачів». Приймаючи до уваги наведене, отримання банком плати за обслуговування кредитів- комісії за надання фінансового інструменту, укладених з позивачем, не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання оспорюваних позивачем договорів кредиту у вказаній частині недійсними. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 467/555/19. Враховуючи викладене у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed