Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач ТОВ "Українська факторингова компанія" звернулася до суду з позовом\~ до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 11.02.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за яким останній отримав кредит у розмірі 87750 грн. 17.11.2016 року ПАТ "УкпСиббанк" права вимоги за зобов'язаннями [PERSON] відступило ТОВ "Українська факторингова компанія" на підставі договору факторингу № 49. Станом на 17.1.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем згідно кредитного договору становить - 194539,68 грн. Однак від цієї суми віднімається 93943,37 грн, яка була присуджена до стягнення за рішенням Чорнобаївського районного суду від 19.05.2010 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 121685,70 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що ПАТ "УкрСиббанк" скористався правом дострокового стягнення, пред"явивши 2010 року вимогу до боржника про дострокове виконання зобов"язань за кредитним договором, тим самим відповідно до ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов"язання. Крім того, позивач пропустив передбачений ст. 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, оскільки [PERSON] здійснив останній платіж на погашення кредиту в січні 2009 року, а позов було подано лише 22.12.2017 року. В зв"язку з цим просив застосувати позовну давність та відмовити в позові. Суд, вислухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~ Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а кредитний договір відповідно до\~ ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № 11294258000. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 87750 грн, а позичальник зобов'язувалася в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредитні кошти, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с. 5-9). Відповідно до п. 1.2.2 зазначеного Договору, що позичальник у будь-якому випадку зобов"язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 08 лютого 2019 року, якщо тільки не застосується інший термін повернення кредиту. Встановленим, також, є те, що 17 листопада 2016 року відповідно до договору факторингу № 49 ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ "Українська факторингова компанія" свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договорі № 11294258000. Станом на дату укладення договору факторингу, тобто 17.11.2016 року відповідач [PERSON], отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 194539,68 грн. а саме: 38210,60 грн - сума основного боргу за кредитним договором, 45001,81 грн. - сума прострочення основного боргу; 361,17 грн - сума нарахованих процентів; 110966,10 грн - сума прострочених процентів. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 19.05.2010 року було достроково стягнуто з [PERSON]М на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитом в розмірі 93943,37 грн та судові витрати 1060,33 грн. Звернуто стягнення на передану в іпотеку квартиру (а.с. 15-17). Як вбачається з пояснень представника позивача та не заперечувалося представником відповідача, передана в іпотеку квартира на даний час не реалізована. В позові зазначено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 121685,70 грн, з яких: - 100596,31 грн - сума боргу за кредитним договором; - 3183,25 грн - сума 3% річних; - 17906,14 грн - сума збитків, завданих інфляцією. Позовні вимоги, заявлені до [PERSON] не можуть бути задоволені судом з огляду на те, що звертаючись до суду з даним позовом 22.12.2017, позивач пропустив строк позовної давності, і про це заявлено стороною відповідача (55-59). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як передбачено\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, а й з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, як встановлено рішенням Чорнобаївського районною суду від 19.05.2010 року, що набрало законної сили, [PERSON] з січня 2009 року перестав сплачувати кредит та проценти по кредитному договору. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання, а тому зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років. Так, як було зазначено вище, що 19.05.2010 року ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а отже, скориставшись правом достроково повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов'язання, та визначив умови повернення коштів. Зважаючи на те, що з даним позовом позивач звернувся до суду 22.12.2017 року, він є таким, що пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу за кредитним договором. В\~ст.ст. 12, 13 ЦПК України\~встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2\~Постанови Пленуму\~\~Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року встановлено, що відповідно до положень\~ст. 10-11 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до положень ч.3 ст.12\~та ч.1, 6 ст.\~81, ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим\~ Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~ У відповідності до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом\~ пропущено\~ без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав,\~ якщо про\~ застосування\~ позовної давності заявлено стороною\~ у\~ спорі,\~ зробленою\~ до\~ ухвалення\~ ним\~ рішення. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом поза строком позовної давності, а представник відповідача заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, при цьому позивач не просив суд поновити строк позовної давності, поважних причин пропуску його не наводив, доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності не надав, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed