Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

20 вересня 2018 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у якому зазначив, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) укладеної між ними 18 серпня 2015 року відповідач отримав кредит в розмірі 9562 грн. 56 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами угоди відповідач зобов'язався погашати заборгованість з "1" по "25" число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Генеральною угодою, станом на 02 вересня 2018 року в нього утворилась заборгованість в сумі 13985 грн. 71 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача та сплачений судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю № 8500-К-Н-О) в судове засідання направив заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.40). Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направив (а.с.49). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до положень ст.280, 281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9562 грн. 56 коп., шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 18 % на рік на суму залишку заборгованості. В свою чергу відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших платежів згідно Умов та Правил, шляхом внесення з "1" по "25" число кожного місяця щомісячного платежу. У відповідності до п.2.2, 2.8 Генеральної Угоди при порушені клієнтом строків погашення заборгованості більше, ніж на 30 днів, клієнт сплачує банку штраф, а в разі порушення зобов'язань по погашенню кредиту сплачує пеню у розмірі вказаному в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Відповідач погодився з тим, що вказана угода разом з запропонованими Умовами та правилами і Тарифами складає між ним та банком кредитний договір, про що свідчить його підпис (а.с.6-30). За умовами п.2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, у випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню в розмірі базової відсоткової ставки по договору за кожен день прострочення кредиту. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк передав відповідачу кредитну картку, однак останній не виконав взятих на себе зобов'язань, не сплатив у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом. Станом на 02 вересня 2018 року йому нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 13985 грн. 71 коп., з яких: 5878 грн. 99 коп. - заборгованість за кредитом, 1887 грн. 86 коп. - заборгованість за відсотками, 4467 грн. 85 коп. - заборгованість за пенею та 1751 грн. 01 коп. - штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди (а.с.4). Суму заборгованості відповідач перед позивачем в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов'язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 зазначеного Кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови Генеральної угоди та не в повному обсязі розраховувався з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 5878 грн. 99 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 1887 грн. 86 коп. та штрафу в розмірі 1751 грн. 01 коп. є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення пені суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003цс15. Умови та правила надання банківських послуг - п.2.1.1.12.6.1. і умови Генеральної угоди, передбачають стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту, та штрафу за порушення строків погашення заборгованості, тобто одне й те саме порушення зобов'язання, а тому їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial