Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі представника ТОВ «Про Консалтинг» Мухи Павла Валерійовича 12.05.2014 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Державна реєстраційна служба України, в якому просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 95770,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 968162,23 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 11319551000 від 26.03.2008, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] , звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки - [ADDRESS] ; припинити право власності іпотекодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою; виселити іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою із квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.03.2008 між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11319551000, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 63000,00 доларів США, який зобов`язався повернути у повному обсязі в строк до 26.03.2038 або достроково, зі сплатою відсотків 12,40% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м, про що між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладений Договір іпотеки № б/н від 26.03.2008. Обтяження нерухомого майна іпотекою зареєстровано Банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК». 08.12.2011 між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до позивача перейшло паво вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі і на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 95770,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 968162,23 грн., яка складається з: 61249,70 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 619185,47 грн. - заборгованість за кредитом; 34520,71 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 348976,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач, як новий кредитор та Іпотекодержатель має право вимагати виконання зобовязання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначає, що є всі підстави для задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за позивачем права власності на нього. Також, мешканці спірної квартири чинять перешкоду у доступі до предмету іпотеки, використовують квартиру для проживання, що є порушенням та обмеженням прав іпотекодержателя. Письмову вимогу позивача про виконання зобовязання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення мешканців та вимогу про направлення іпотекодержателю усієї наявної документації на предмет іпотеки разом з ключами не виконано. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2015 позовні вимоги позивача задоволені частково. В рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 95770,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 968162 грн. 23 коп., за кредитним договором №11319551000 від 26.03.2008р., укладеним між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] , звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS] (на підставі договору іпотеки № б/н від 26.03.2008 року) шляхом передачі Іпотекодержателю - публічному акціонерному товариству "Дельта банк" права власності на вказане майно. Визнано за публічним акціонерним товариством "Дельта банк" право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS] . Припинено право власності іпотекодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним будинком. Стягнуто з на користь позивача судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено (а.с.151-156 т.1). За наслідками розгляду заяви відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2015 ухвалою суду від 09.10.2017 зазначене заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.188-189 т.1). За клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду від 18.07.2018 витребувано з ПАТ «Дельта Банк» відомості про наявність заборгованості за кредитним договором № 11319551000 від 26.03.2008, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] , із зазначенням розміру і структури такого боргу (а.с.227 т.1). 14.01.2019 позивачем ПАТ «Дельта Банк» подана заява про зміну предмету позову, в якій позивач просить змінити предмет позову зі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (а.с.2-6 т.2). 13.03.2019 позивачем подане клопотання про не підтримання позивачем заяви про зміну предмету позову, в якій позивач підтримує позовні вимоги, зазначені у первісній позовній заяві, поданій у 2014 році, та просить задовольнити такі позовні вимоги у повному обсязі (а.с.41 т.2). Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. На обґрунтування заперечень на позовну заяву посилається на те, що позов не можливо задовольнити, оскільки предмет іпотеки вибув з його власності на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова по цій справі від 18.03.2015, оскільки ще до скасування заочного рішення позивач ПАТ «Дельта Банк» продав предмет іпотеки ТОВ «Локвуд», яке в свою чергу, залишилось зареєстрованим власником, і вже після скасування заочного рішення відчужив предмет іпотеки третій особі. Відповідач також зазначає, що між ним та ТОВ «Локвуд» досягнута домовленість про добровільне звільнення квартири, на теперішній час власником предмету іпотеки є [PERSON] , якій квартиру продав ТОВ «Локвуд». Таким чином, не зважаючи на скасування заочного рішення, було проведене фактичне стягнення предмету іпотеки та вимоги кредитора задоволені за рахунок стягнення предмету іпотеки. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити та у мотивувальній частині рішення зазначити, що стягненням предмету іпотеки проведене повне задоволенні вимог кредитора (а.с.66-67 т.2). Ухвалою суду від 25.09.2019 до участі в справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] , яка на теперішній час є власником предмета іпотеки. Представник позивача АТ «Дельта Банк» Полетаєва Т.Ю. просила розглянути справу без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, про що зазначила у письмовій заяві. Відповідач і треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання від них не надходило, в зв`язку з чим суд вирішує справу без участі учасників справи на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено що 26.03.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», який змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 11319551000, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, доларах США, в сумі 63000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 318150,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, зі сплатою 12,40% річних з цільовим призначенням: придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] , а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договору (а.с.12-18 т.1). Для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11319551000 від 26.03.2008, між АКІБ АКІБ «УкрСиббанк», який змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] 26.03.2008 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець - [PERSON] передає в іпотеку Іпотекодержателю - АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко І.А. за р. № 1651 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2785483. Загальна ринкова вартість предмета іпотеки, за домовленістю сторін та згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності від 28.02.2008, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Харків-Експерт ЛТД», становить 345925,00 грн. на день укладання договору. Договором іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку» (п.4). Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5). В порушення умов договору про надання споживчого кредиту [PERSON] зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого згідно розрахунку заборгованості станом на 21.03.2014 утворилась заборгованість у розмірі 968162 грн. 23 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 61249,70 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 619185,47 грн.; відсотків у розмірі 34520,71 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 348976,76 грн. (а.с.242 т.1). Станом на 21.09.2018, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за договором про надання споживчого кредиту становить 3006681,59 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 58721,40 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1647831,12 грн.; відсоткам у розмірі 48423,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1358850,47 грн. (а.с.243 т.1). 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 11319551000 стосовно позичальника [PERSON] (а.с.55-59 т.1). 06.03.2014 ПАТ «Дельта Банк» на адресу позичальника та заставодавця [PERSON] , поручителів: [PERSON] та [PERSON] направлена вимога від 04.03.2014 про виселення та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобовязання у тридцяти денний строк та вимога про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації (а.с.50-54 т.1). Доказів отримання відповідачем такої вимоги суду не надано. Станом на час розгляду справи у квартирі [ADDRESS] з 10.01.2018 зареєстрована [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Статтею 23 Закону визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2015 позивачем ПАТ «Дельта Банк» 02.06.2016 отриманий виконавчий лист (а.с.163 т.1). Згідно відомостей з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наданих позивачем на підтвердження фактичного стягнення предмету іпотеки та згоди відповідача зі стягненням предмету іпотеки, 25.04.2016 ПАТ «Дельта Банк» набув право приватної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2015, яке набрало законної сили 30.03.2015; потім на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, на зазначену квартиру право приватної власності набуло ТОВ «Локвуд», та далі, право приватної власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Ємець І.О. (а.с.51-54 т.2). На теперішній час, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Ємець І.О. (а.с.68 т.2). Наведене свідчить про те, що предмет іпотеки був реалізований позивачем в період чинності заочного рішення суду, до його скасування та право власності на предмет іпотеки перейшло до іншої особи. Матеріали справи не містять достовірних, належних та допустимих доказів на підтвердження повороту виконання заочного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, такі докази не надані учасниками справи і не завлено клопотань про їх витребування. Разом з тим, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. В іпотечному договорі, укладеному між АКІБ АКІБ «УкрСиббанк», який змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] 26.03.2008, міститься відповідне застереження, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Велика Палата Верховного Суду підтвердила висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» як способу позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд розподіляє судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покладає понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, на позивача.

Outcome: dismissed