Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач - заступник прокурора Миколаївської області 02.11.2016 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що проведеною прокуратурою області перевіркою встановлено порушення вимог законодавства при прийнятті Березанською райдержадміністрацією (далі Березанська РДА) розпоряджень із земельних питань. Так, розпорядженням Березанської РДА №144 від 19.02.2010 року продано відповідачці [PERSON] земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] для комерційного використання під розміщення торгівельно-розважального комплексу. На підставі вказаного розпорядження між райдержадміністрацією та [PERSON] 19.02.2010 року укладено Договір-купівлі продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О. Б., про що у реєстрі вчинено запис №244, після чого відповідачкою було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.07.2010 року на право власності на земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. Прокурор вважає, що розпорядження Березанської РДА №144 від 19.02.2010 року прийняте з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню з одночасним визнанням недійсним укладеного на його підставі договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, а також скасуванням виданого на його підставі державного акту на право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку з витребуванням земельної ділянки від [PERSON] на підставі ч.3 ст.388 ЦК України як такої, що вибула з власності держави без волі власника. Крім того, прокурор просить скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №878 про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (будинок) площею 16,2 кв. м. по [ADDRESS] відповідно до положень п.75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки вказаний об'єкт нерухомості на спірній земельній ділянці фактично не існує. В обґрунтування зазначених вимог прокурор посилався на те, що надана відповідачці [PERSON] земельна ділянка належала до земель державної власності (державного лісового фонду урочища "Коблево") квартал 37, виділи 1-6, які перебували у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ", а тому Березанською РДА надано земельну ділянку у власність відповідачки [PERSON] незаконно, без вилучення у землекористувача - ДП "Очаківське ЛМГ", поза волею належного власника - держави в особі Миколаївської ОДА і постійного землекористувача, до повноважень якої ч.6 ст.149 ЗК України віднесено вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених ч.5, 9 цієї статті; спірна земельна ділянка надана відповідачці [PERSON] без погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення органом лісового господарства та органом охорони навколишнього природного середовища, усупереч встановленому мораторію на вилучення земель держлісфонду; спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому на ній відповідно до містобудівної документації та державних будівельних норм і правил заборонено індивідуальне будівництво, та відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84, глави 12 ЗК України спірна земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей; при передачі земельної ділянки у приватну власність порушено також обмеження будівництва у межах прибережної захисної смуги, встановлені ст.90 Водного кодексу України та ст.62 ЗК України, та встановлену ч.4 ст.84 ЗК України заборону на передачу у приватну власність земель державної власності лісогосподарського призначення. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники позивачів: Державного агентства лісових ресурсів України, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП "Очаківське лісомисливське господарство"; представник відповідача - Березанської районної державної адміністрації та відповідачка [PERSON] в судові засідання не з'явилися та не повідомили про причину своєї неявки, хоча повідомлялися судом про час та місце розгляду справи. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його безпідставним. В обґрунтування заперечень посилався на неправомірність звернення прокурора з даним позовом, на відсутність порушень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження, відсутність прав у ДП "Очаківське ЛМГ" на користування спірною земельної ділянкою та пропуск прокурором строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Просив суд застосувати до правовідносин у даній справі строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №144 від 19.02.2010 року «Про розстрочку платежу за придбання земельної ділянки», продано громадянці [PERSON], земельну ділянку площею 0,2 га для комерційного використання під розміщення торгівельно-розважального комплексу, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с14). На підставі вказаного розпорядження між райдержадміністрацією та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О. Б., про що у реєстрі вчинено запис №244 (а.с.17-18), після чого відповідачкою було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.07.2010 року на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] (а.с.20). Згідно матеріалів інвентарної справи №7499 (а.с.41-44) на придбаній відповідачкою земельній ділянці на момент укладення договору купівлі-продажу від 01.07.2010 року знаходилася нежитлова будівля (будинок), зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №878, належна відповідачці на підставі Рішення суду від 07.07.2009 року, про що свідчить копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] (а.с.44). Вказані обставини сторонами не оспорюються і підтверджуються наявними у справі доказами. Згідно з повідомленням управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 05.09.2016 року (а.с.36), надана у власність [PERSON] земельна ділянка розташована на землях рекреаційного призначення, встановлених проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженим постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112 (а.с.37-39). Як вбачається з інформації відділу Держгеокадастру у Березанському районі від 12.08.2016 року, відповідно до даних Національної кадастрової системи, відстань спірної земельної ділянки від урізу Чорного моря до південної межі становить 320-330 м., до північної - 360-370 м. (а.с.26-27). За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст.88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води. Таким чином, надана у власність відповідачці [PERSON] земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги Чорного моря. Також, згідно повідомлення ДП "Очаківське ЛМГ" від 17.08.2016 року (а.с.21) та від 14.09.2016 року (а.с.22) надана відповідачці [PERSON] у власність земельна ділянка, розташована у ур. "Коблеве" Березанського району Миколаївської області в кварталі 37 вид.1, 2, 4, 6, і станом на 01.01.2013 року входила до земель державного лісового фонду Березанського лісництва ДП "Очаківське ЛМГ", заяву про відмову від права постійного користування зазначеною земельною ділянкою та згоду на її вилучення ДП "Очаківське ЛМГ" не надавало " (а.с.21, 22). Згідно повідомлення Державного агентства лісових ресурсів України від 30.08.2016 року (а.с.23) спірна земельна ділянка станом на 01.01.2013 року входила до складу лісового фонду вид.1, 3, 5 кв.37 Березанського лісництва ДП "Очаківське ЛМГ". У 2013 році вказану земельну ділянку було виключено із складу лісового фонду під час польових лісовпорядних робіт відповідно до рішень місцевих органів влади та даних відділу Держеокадастру Березанського району (а.с.23-24). З повідомлення Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 07.09.2016 року (а.с.25) вбачається, що в управлінні відсутня інформація стосовно видачі погоджень на зміну цільового призначення, вилучення, відмову від користування спірної земельної ділянки. За інформацією Миколаївської ОДА від 12.09.2016 року розпорядження про припинення права постійного користування ДП "Очаківське ЛМГ" спірною земельною ділянкою Миколаївської ОДА не видавалися (а.с.46). З повідомлення Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 07.09.2016 року вбачається, що документи дозвільного та декларативного характеру, що дають право [PERSON] на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів відсутні (а.с.29). За інформацією Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 26.06.2016 року (а.с.40), наданої на запит прокурора від 18.07.2016 року (а.с.40) будівельні матеріали, споруди, нерухомі об'єкти, тощо на спірній земельній ділянці відсутні. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 62 ЗК України, частиною третьою статті 90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних. Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено. Відповідно до ст.17 Закону України "Про основи містобудування" основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Абзацом 2 ст.48 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що розміщення і будівництво об'єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів. Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження, є "Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області", затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, в розділі 4 якого зазначено, що в межах 3-кілометрової зони узбережжя в Березанському районі відповідно до Постанови РМ УРСР №272 від 22.04.1969 року заборонено будівництво промислових об'єктів, які не пов'язані з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво (а.с.37-39). Аналогічна заборона щодо будівництва індивідуальних будинків встановлена п.10.17 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р. Отже, будівництво індивідуального дачного будинку в 3-кілометровій зоні узбережжя Чорного моря суперечить містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам. Крім того, спірне розпорядження прийняте всупереч забороні, встановленій розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610-р, щодо прийняття рішень на надання згоди на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Згідно з ч.3 ст.43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Одночасно із скасуванням незаконного розпорядження Березанської районної державної адміністрації про продаж зазначеної земельної ділянки у власність відповідачки [PERSON] підлягають визнанню недійсними укладений на його підставі Договір-купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О. Б., зареєстрований у реєстрі за №244, і документ, який посвідчує право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Крім того, оскільки судом встановлено, що на спірній земельній ділянці об'єкт нерухомості, зазначений у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] (а.с.44), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №878), фактично не існує (а.с.40), суд вважає, що на підставі ст.2, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положень п.75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підлягає скасуванню у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №878. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи зазначене, суд вважає, що підлягають задоволенню і вимоги прокурора щодо витребування у відповідачки [PERSON] спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави незаконно, та повернення земельної ділянки у власність держави в особі Березанської РДА, яка, за змістом ст.122 ЗК України, виконує повноваження власника земельної ділянки. Приймаючи рішення у даній справі, суд вважає заперечення представника відповідачки проти позову в частині його посилань на неправомірність звернення прокурора з даним позовом, відсутність порушень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження та відсутність прав у ДП "Очаківське ЛМГ" на користування спірною земельної ділянкою, такими, що не заслуговують на увагу, оскільки право прокурора на звернення до суду з даним позовом передбачено ст.121 Конституції України, ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ч.2 ст.45 ЦПК України, а доводи представника відповідачки щодо відсутності порушень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження спростовуються фактичними обставинами у даній справі, встановленими судом. Право ДП "Очаківське ЛМГ" на користування спірною земельною ділянкою, яке суд вважає порушеним внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження, підтверджується сукупністю наданих прокурором доказів, а саме: витягом зі Статуту ДП "Очаківське ЛМГ" (а.с.145-146), Витягом з ЄДРПОУ стосовно ДП "Очаківське ЛМГ" (а.с.147-148), Наказом Миколаївського обласного виробничого лісогосподарського об'єднання «Миколаївліс» №11 від 04.04.1989 року (а.с.127-129), Наказом Державного комітету лісового господарства України №161 від 14.02.2005 року (а.с.144), Актом на право користування землею (а.с.150-153), Проектом організації та розвитку лісового господарства Очаківського ДЛМГ, Том-П, книга-1 (а.с.154-156), матеріалами безперервного лісовпорядкування земель лісового фонду ДП «Очаківське ЛМГ» Миколаївської області за 2008 рік (а.с.157-159), Планом лісонасаджень Березанського лісництва Очаківського державного лісомисливського господарства від 2003 року (а.с.160-163). Вирішуючи питання щодо можливості застосування строку позовної давності у даній справі як підстави для відмови у позові, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У позовній заяві заступник прокурора Миколаївської області зазначив, що про допущені порушення законодавства при прийнятті Березанською райдержадміністрацією спірних розпоряджень щодо припинення постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» земельними ділянками держлісфонду стало відомо під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №42015150150000011, розпочатому 30.03.2015 року. З доданого до матеріалів позову в обґрунтування позовних вимог Витягу з кримінального провадження №42015150150000011 (а.с.142) вбачається, що 30.03.2015 року на підставі заяви [PERSON] Березанським РВ УМВС України у Миколаївській області внесено відомості в ЄРДР за фактом зловживання службовими особами ДП «Очаківське лісомисливське господарство» службовим становищем, внаслідок чого допущено зменшення площі земель державного фонду на території урочищ «Коблево» та «Рибаківка» Березанського району, чим завдано шкоди охоронюваним законом державним інтересам, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. За інформацією Миколаївської ОДА від 12.09.2016 року (а.с.46) про порушення законодавства під час надання головою Березанської райдержадміністрації зазначеного розпорядження стало відомо безпосередньо після отримання запиту Прокуратури Миколаївської області. Таким чином, оскільки про те, що службовими особами ДП «Очаківське лісомисливське господарство» стосовно спірної земельної ділянки вчинено злочинні дії, внаслідок яких вона незаконно вибула з володіння ДП «Очаківське лісомисливське господарство», заступнику прокурора Миколаївської області стало відомо лише 30.03.2015 року, суд вважає, що відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України зазначений позов прокурором подано у межах строку позовної давності. Посилання представника відповідачки в обґрунтування пропуску позовної давності за даним позовом на те, що прокурор отримав копію оскаржуваного розпорядження у 2011 році, а тому міг знати про допущені порушення у сфері земельного законодавства, суд не приймає до уваги, оскільки, прокурор з посиланням на відповідні докази даний факт заперечує (а.с.130-139, 143), а достовірних доказів на підтвердження отримання прокурором оскаржуваного розпорядження, які б виключали у суду всякі сумніви, представниками відповідача не надано. Суд вважає, що надана суду копія супровідного листа голови райдержадміністрації від 07.10.2010 року на ім'я прокурора Березанського району Висоцького В. П. (а.с.112), на якій, відсутня печатка про отримання та вхідний номер документу, не є беззаперечним доказом факту отримання прокуратурою оскаржуваного розпорядження. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати в рівних частках з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved