Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

09.01.2014 року позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 56103 грн. 84 коп. Свої вимоги мотивував тим, що 14.03.2008 року між КС «Аккорд» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0173/БП1/95/0004898, за умовами якого кредитна спілка надала позичальнику кредит у розмірі 11000 грн., зі сплатою 43,80% річних. А [PERSON] зобов'язався погасити кредит в повному обсязі. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого станом на 10.12.2013 року він має заборгованість за кредитом, яка складає 56103 грн. 84 коп. Відповідно до Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами КС «Аккорд» від 01.02.2008 року та ст. 516 ЦК України, КС «Аккорд» відступило ВАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», право вимоги за вказаним кредитним договором. А тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач ПАТ «Ідея Банк» не з'явився в судове засідання. Подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Вважає перебіг позовної давності перерваним, оскільки [PERSON] вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, а саме 25.02.2011 року здійснив платіж в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності. Пояснив, що в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №0173/БП1/95/0004898 від 14.03.2008 року сплатив КС «Аккорд» 1000,00 грн. що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру №3224 від 30.04.2008 року, а також 2300,00 грн., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру №4517 від 18.06.2008 року. Не здійснював інших виплат в погашення заборгованості за кредитним договором у зв'язку із скрутним матеріальним станом. А тому немає підстав вважати, що він визнав борг та перервав строк позовної давності, який сплинув ще в 2012 році. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. 14.03.2008 року між КС «Аккорд» та [PERSON] укладено кредитний договір №0173/БП1/95/0004898 (далі Договір), за умовами якого кредитна спілка надала позичальнику кредит у розмірі 11000 грн., зі сплатою відсотків на фактичний залишок кредиту у розмірі 0.12% за кожен день користування кредитом. А [PERSON] зобов'язався погасити кредит в повному обсязі в строк 12 місяців з 14.03.2008 року по 14.03.2009 року щомісячними ануїтетними платежами, відповідно до графіку, встановленому договором. В п. 3.1.1 Договору встановлено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків при систематичному порушенні (2 і більше разів) рекомендованого графіка платежів, перевищення суми кредиту сумою простроченої заборгованості більш як на 10%. В п. 5.1 Договору зазначено, що при порушенні строків сплати кредиту Спілка має право нарахувати пеню, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми остаточної заборгованості за кожен день. В п.7.1. Договору встановлено, що він набуває чинності з дня його укладання та діє до повного виконання Позичальником зобов'язань за цим договором. Відповідач [PERSON] сплатив КС «Аккорд» заборгованість за договором кредиту, а саме 30.04.2008 року - 1000 грн. 00 коп., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 30.04.2008 року, а також 18.06.2008 року - 2300 грн. 00 коп., що підтверджено квитанцією №4517 від 18.06.2008 року. Відповідно до Генерального Договору від 01.02.2008 року, КС "Аккорд" відступило ВАТ "Плюс Банк", правонаступником якого є ПАТ "Ідея Банк", право вимоги за кредитними договорами, укладеними кредитною спілкою з 01.02.2008 року. ПАТ «Ідея Банк» звернулася в суд за захистом своїх прав та інтересів 09.01.2014 року. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Як встановлено судом, КС «Аккорд» виконало у повному обсязі свій обов'язок згідно Договору, 14.03.2008 року надавши [PERSON] кредитні кошти в розмірі 11000,00 грн. Відповідно до умов Договору [PERSON] зобов'язався погасити кредит щомісячними ануїтетними платіжами відповідно до графіку в строк до 14.03.2009 року. [PERSON] не виконав свої зобов'язання за договором кредиту. Оплатив заборгованість по кредиту 30.04.2008 року в розмірі 1000,00 грн., та 18.06.2008 року в розмірі 2300,00грн. Відповідно до п.3.1. Договору, КС "Аккорд" мала право достроково розірвати Договір і повернути наданий кредит та нараховані проценти, звернувшись з позовом до суду, оскільки позичальник [PERSON] систематично порушував (2 і більше разів) рекомендований графік платежів. З огляду на наведене, суд вважає, що КС «Аккорд» та особи, яким відступлено право вимоги за кредитним договором могли довідатися про те, що [PERSON] порушив їх права, не повернув в повному обсязі кошти за договором кредиту. В ст.256, ст.257 ЦК України, встановлено позовну давність - строк тривалістю в три роки, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦПК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 6 листопада 2013 року розглянув справу № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. З огляду на наведені вимоги закону, враховуючі, що [PERSON] зобов'язався погашати кредит відповідно до графіку щомісячними ануїтетними платежами з 14.04.2008 року по 14.03.2009 року, останній раз погасив кредит 18.06.2008 року, а позивач звернувся до суду 09.01.2014 року, то суд вважає, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Суд, критично відноситься до тверджень позивача про те, що 25.02.2011 року [PERSON] здійснив платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом, чим вчинив дії, що свідчать про визнання свого боргу, таким чином перервавши перебіг позовної давності. Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В ході судового розгляду зазначені обставини не знайшли свого підтвердження. Відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження вказаних доводів. Тому, суд не вбачає підстав вважати, що 25.02.2011 року відповідач [PERSON] вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу. А тому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної заяви ПАТ «Ідея Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка виникла за кредитним договором №0173/БП1/95/0004898 від 14.03.2008 року, у зв'язку зі спливом строку позовної давності для звернення до суду за захистом прав та інтересів.

Outcome: dismissed