Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до Баранівської міської ради (надалі також відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.05.2016 року помер батько позивача-Хомич О.М., що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №287835 від 20.05.2016 року. На день смерті з батьками проживала та була зареєстрована його дружина та мати позивача [PERSON] При цьому, [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці-сестрі позивача [PERSON], яка 22.09.2016 року відмовилася від прийняття спадщини місля смерті батька. [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка написавши відповідну заяву. 13.08.2018 року приватний нотаріус видав позивачу постанову у вчиненні нотаріальної №157/2016/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок вул. Л.Українки, 27, с. Стара Гута Баранівського району Житомирської області через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом для захисту своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву та просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Баранівська міська рада подала до суду заяву про визнання позову, справу просила розглядати без участі її представника. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, що відповідає приписам ч. 2ст. 200\~ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.05.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №287835 (а.с. 11). Згідно заповіту від 26.04.2004 рокуХомич О.М. все своє майно заповів [PERSON], яка від спадщини батька відмовилася у встановленому законом порядку (а.с. 10,12). Крім того, від спадкового майна відмовилася і [PERSON] (а.с. 15). У свою чергу [PERSON] спдщину після батька прийняла вчасно, про що подала до нотаріуса відповідну заяву (а.с. 13). Не зважаючи на викладене 13.08.2018 року [PERSON] отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 27). Згідно довідки Баранівської міської ради від 11.11.2016 року №1452 за померлим [PERSON] числиться житловий будинок в с. Стара Гута по вул. Лесі Українки, 67, Баранівського району житомирської області (а.с. 26). Згідно повідомлення КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03.08.2018 року №722 право власності на житловий будинок №67 по вул. Лесі Українки, с. Стара Гута Баранівського району Житомирської області за [PERSON] не зареєстровано (а.с. 21). Таким чином, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннямиЦК УРСР1963 року. Законом України "Про власність".Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом Українив редакції 2003 року, що підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с. 22-25). Враховуючи те, що відповідно до п. 4Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українив редакції 2003року Цивільний кодексузастосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобтоЦК [PERSON] редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 рокувизначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. [PERSON] редакції 1963 року не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, судом встановлено, що вказаний вище будинок було побудовано відповідно до норм чинного на той час закондавства, а тому, він може бути обєктом спадкування. Відповідно до ч. 1ст. 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 3ст. 1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК Українивстановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно дост. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ізст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємецем померлого та прийняла спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст.1268,1270 ЦК України, з огляду на неможливість іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця у зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що в даному випадку вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved