Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до відповідача - [PERSON] з позовом про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, обґрунтовуючи позов тим, що з 15 червня 1996 року по 13 липня 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу, вони через деякий час знову поновили подружні стосунки та продовжили проживати разом і вести спільне господарство до березня 2014 року. На даний час їх сім'я остаточного розпалась і вони проживають окремо. Під час шлюбу, 25.06.2004 року [PERSON] в інтересах сім'ї придбала за договором купівлі-продажу 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS]. Оскільки вищезазначена частина житлового будинку набута під час шлюбу одним із подружжя, то вона належить їм на праві спільної сумісної власності, проте відповідач заперечує його право на вказану частину будинку. Йому стало відомо, що відповідач має намір продати частину будинку, а враховуючи, що всі правовстановлюючі документи оформлені на [PERSON] (оскільки стороною договору виступає саме вона), а також те, що в даний час вона у шлюбі не перебуває, то жодних юридичних перешкод у позивачки при продажу цього майна не виникне. Таким чином існує реальна загроза його правам та законним інтересам, оскільки жодних правовстановлюючих документів на спірну частину будинку він не має, тому і змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] то його представники - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, оскільки з моменту розірвання шлюбу минуло майже 9 років. Також [PERSON] було зазначено, що спірна частина будинку, була куплена за кошти, які нею було отримано від продажу квартири померлих батьків. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 липня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області 03 квітня 2014 року (а.с. 8). Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Павленко Н.В. 25 червня 2014 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2777, [PERSON] продала, а [PERSON] купила 3/10 частини житлового будинку в [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано Комунальним підприємством "Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 05.07.2004 року реєстраційний номер № 6350057 (а.с.6-7). Згідно з довідкою № 411 від 28.07.2014 року, виданої директором КП "Готельно гуртожитковий комплекс" [PERSON] до 01 березня 2014 року проживав за адресою: [ADDRESS] разом з колишньою дружиною (а.с. 9). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разіподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача, що спірна частина будинку була куплена за кошти відповідачки, які нею були отримані від продажу квартири померлих батьків, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Згідно вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України та ч. 2 ст. 72 СК України, позовна давність обчислюється від дня, коли співвласник дізнався, або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно ч. 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106,107 СК) чи дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого власності (ч. 2 ст. 72 СК). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після розірвання шлюбу продовжував проживати в разом з колишньою дружиною [PERSON] Жодних спорів між сторонами з приводу користування, володіння чи розпорядження майном не виникало. [PERSON] зазначає, що про порушення свого права на майно він дізнався у березні 2014 року, після того як відповідач заявила, що спірна частина будинку є її особистою власністю. Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено, що спірна частина житлового будинку придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, суд дійшов висновку про те, що ця частина будинку є об'єктом спільної сумісної власності тому, з урахуванням невизнання відповідачкою права позивача на частку в спільному майні подружжя, вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на 3/20 частини будинку підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 264, 54 грн.

Outcome: approved