Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

В грудні 2014 року до Миргородського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з вищевказаною позовною заявою. У останній редакції уточненої позовної заяви (Том 2 а.с. 3-11) позивачка виклала наступні позовні вимоги : - визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області № 220 від 12 березня 2003 року «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для безоплатної приватизації» в частині, що стосується затвердження проекту відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації гр. [PERSON] та гр. [PERSON], які мешкають за адресою : [ADDRESS] земельну ділянку площею 1000 м.кв. за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, а також визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області від 10 грудня 2003 року № 1380 «Про внесення часткових змін в рішення виконкому № 220 від 12 березня 2003 року» в частині, що стосується надання в спільну сумісну власність гр. [PERSON] та гр. [PERSON], які мешкають за адресою : м. Миргород вул., [ADDRESS] земельну ділянку площею 1000 м. кв. за адресою : [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства . - визнати незаконним та скасувати з моменту державної реєстрації державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №609937, який виданий [PERSON] та [PERSON] [PERSON] міською радою від 10 грудня 2003 року загальною площею 0,1000 гектарів для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ПЛ № 1846. - скасувати державну реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ПЛ № 1846 державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 609937 за адресою : [ADDRESS]. - визнати недійсним та скасувати з моменту державної реєстрації свідоцтво про право на спадщину за законом ВРР № 300785 від 18 квітня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 7-471, відповідно до якого спадкоємцем ? частки земельної ділянки розміром 0.1000 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства та належала померлому 15 червня 2011 року [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 609937 від 10 грудня 2003 року, є його син [PERSON], [INFO], що проживає за адресою : [INFO] . - визнати недійсним та скасувати з моменту державної реєстрації державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 387574 від 14 листопада 2012 року загальною площею 441 м. кв. для особистого селянського господарства за адресою : [ADDRESS], кадастровий номер 5310900000:50:014:0044, що належить [PERSON]. - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310900000:50:014:0044, що належить [PERSON]. - скасувати в Національній кадастровій системі України державну реєстрацію земельної ділянки та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою : [ADDRESS], кадастровий номер 5310900000:50:014:0044, що належить [PERSON] Позовні вимоги мотивували тим, що [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON], який помер 11 лютого 2012 року. До складу спадщини увійшло право власності на земельну ділянку площею 0,1211 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 23 червня 2014 року позивачка виявила, що на частину земельної ділянки, яку вона успадкувала видано державний акт про право приватної власності [PERSON] з присвоєнням кадастрового номера 5310900000:50:014:0044, що не дає змоги виготовити обмінний файл та провести державну реєстрацію права власності позивачки. Особисто позивачка в судові засідання не зявлялась. В ході судового розгляду справи представники позивачки, [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх. Суду пояснили, що першочергово право власності на спірну земельну ділянку отримав [PERSON]. Позивачка, [PERSON], успадкувала земельну ділянку [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] міська рада та Виконавчий комітет [PERSON] міської ради, передавши в подальшому частину земельної ділянки іншій особі, порушили їх право власності, яке підлягає захисту. Представник [PERSON] міської ради та Виконавчого комітету [PERSON] міської ради, [PERSON], який діє на підставі довіреності, заперечив позовні вимоги, так як вважає, що [PERSON] міська рада належним чином розпорядилась спірними земельними ділянками. Представник відповідача, Управління Держземагенства у [PERSON] районі Полтавської області, який був присутній в судових засіданнях при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON], заперечили позовні вимог в повному обсязі. Суду поясними, що суміжна межа між спірними земельними ділянками проходила по паркану з 1998 року по даний час. Так як стаття 22 Земельного кодексу України, який діяв на момент надання земельної ділянки у власність [PERSON] повязувала виникнення права власності на земельну ділянку з встановленням меж в натурі та отриманням документа, що посвідчує його право, відповідач та його представник вважають, що право власності у [PERSON] не виникнуло, тому що межові знаки за парканом ніколи не встановлювались. Окрім того вказали на те, що статтею 152 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік способів захисту прав власника земельної ділянки, а позивачем заявлені позовні вимоги, які не входять до вказаного переліку. Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову також з підстав пропуску строку позовної давності, про що вказав у письмових заперечення. Представники відповідачів ДП "Центр державного земельного кадастру", Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції та Першої [PERSON] нотаріальної контори в судове засідання не з'явились. Дані відповідачі були повідомлені належним чином про час та місце розгляду страви. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ПП "Земсервіс-Плюс" [PERSON] при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Суду пояснила, що дійсно на замовлення позивачки виконували роботи в ході яких виявили, що частина земельної ділянки, яку вона успадкувала накладається із земельною ділянкою відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення сторони позивачів і відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності та диспозитивності, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 січня 1998 року [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, яка розташована [ADDRESS], яка має загальну площу 0,1211 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 1009, виданого [PERSON] міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 20 серпня 1997 року. Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і отримання документа, що посвідчує його право. Проаналізувавши державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по вул. Київській, 15-а кв.. 2 в м. Миргороді та технічний звіт по інвентаризації землекористування ділянкою, що передана у приватну власність [PERSON] (а.с.8-19), він набув право власності на дану земельну ділянку, так як були дотриманні положення статті 22 ЗК України та вимоги законодавства, які діяли на момент виниклих правовідносин. Із вищевказаних документів вбачається, що на момент набуття права власності на земельну ділянку [ADDRESS] [PERSON], по межі від точки Д до точки А дана земельна ділянка межувала з землями, які перебували у постійному користуванні ДП "[PERSON] грензавод". Після смерті [PERSON], 11 лютого 2012 року земельну ділянку [ADDRESS] успадкувала [PERSON] (а.с. 20 Том. 1 ) Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Частиною 5 статті 116 Земельного Кодексу України від 25.10.2001, № 2768-III, який діяв на момент прийняття рішень [PERSON] міською радою про безоплатну передачу [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS] площею 1000 м. кв. , визначено, що передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими [PERSON] народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому Кодексом. Суду не надано доказів правомірного вилучення \~частини земельної ділянки [ADDRESS] в [PERSON] чи у його спадкоємця, [PERSON]. Відповідно до висновку № 15 судової земельно-технічної експертизи від 10.05.2015 року встановлено, що згідно збірного кадастрового плану виконаного Держземагенством у [PERSON] районі Полтавської області вбачається, що земельна ділянка була передана у власність [PERSON] за рахунок частини земельної ділянки [PERSON] Площа накладення земельних ділянок складає 237 м.кв. Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства, рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області № 220 від 12 березня 2003 року «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для безоплатної приватизації» в частині, що стосується затвердження проекту відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації гр.. [PERSON] та гр. [PERSON], які мешкають за адресою : [ADDRESS] земельну ділянку площею 1000 м.кв. за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, а також рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області від 10 грудня 2003 року № 1380 «Про внесення часткових змін в рішення виконкому № 220 від 12 березня 2003 року» в частині, що стосується надання в спільну сумісну власність гр. [PERSON] та гр. [PERSON], які мешкають за адресою : м. Миргород вул., [ADDRESS] земельну ділянку площею 1000 м. кв. за адресою : [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства є незаконними та підлягаю скасуванню. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Тому встановлення незаконності рішення є підставою для скасування державних актів, так як вони є похідними документами і залежать від доведеності незаконності рішення органу на підставі якого видані. Пунктом 7 Постанови, Пленум Верховного Суду України, від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" розяснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Судом встановлено, що наявність чинних державних актів на право власності [PERSON] та [PERSON] на спірну земельну ділянку являється порушенням прав позивача, яке підлягає захисту шляхом визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та в Національній кадастровій системі України. Правовий висновок про можливість використання даного способу захисту прав викладений у постанові Судових палат у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 р. справа №6-57цс13. На переконання суду позивачка не пропустила строку звернення з позовною заявою до суду за захистом свого права, про застосування якого заявлено клопотання представником відповідача, адвокатом [PERSON], так як перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Про приватизацію земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] позивачка дізналась лише з моменту обмеження її права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, які понесла позивачка підлягають стягненню на їх користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та лише з відповідачів, які заперечували позовні вимоги. Інші відповідачі не заперечували позовні вимоги та ініціатива позивача з приводу їх внесення до позовної заяви у статусі відповідачів не мало правового значення для вирішення справи.

Outcome: approved