Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

03.10.2008 року померла [PERSON], яка є матірю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7377 гектарів, що розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області. В строк визначений частиною 1 статті 1270 ЦК України позивач спадщину не прийняв. Поважними причинами пропуску строку позивач вказують на те, що до 2009 року він проживав в м. Вінниця, а з 2009 року в с. Слобода-Дашковецька Вінницького району Вінницької області, яке знаходиться на значній віддаленості від місця відкриття спадщини. Після смерті матері позивач досить довго переживав важку психологічну травму, у звязку з чим мав проблеми зі здоровям. З 2008 року до цього часу позивач доглядає за братом [PERSON], який з дитинства є інвалідом ІІ групи, у звязку з чим не мав можливості його залишити. Позивач також вказує на відсутність коштів для оформлення спадщини, що повязано із складним матеріальним становищем. Основною причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказує на те, що на сімейній нараді після смерті [PERSON] було вирішено оформити спадщину на її сина [PERSON], який помер у 2015 році. З огляду на вказані обставини позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, у звязку з чим просить суд визначити йому додатковий двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача просила суд позов задовольнити. Голова Козинецької сільської ради подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради в якій просив суд визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 03.10.2008 року помела [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7377 гектарів, що розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належала [PERSON] згідно Державного акту серії ВН № 04700 від 28.05.2002 року на право приватної власності на землю. З повідомлення Липовецької державної нотаріальної контори від 18.05.2017 року №01-09/448, а також Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №47763958 слідує, що спадкова справа після померлої 03.10.2008 року [PERSON] не заведена. Спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, визначеному статтею 1268, 1269 ЦК України судом не встановлено. Позивач приходиться сином померлій 03.10.2008 року [PERSON], що підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року по справі № 136/72/17. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивач як спадкоємець першої черги набув право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] (матері), однак пропустив строк для її прийняття. Згідно частин 1 статті 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ч.1 ЦК). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст. 1272 ЦК). Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування"). Причину пропуску строку для подання заяв про прийняття спадщини позивач вказує на те, що до 2009 року він проживав в м. Вінниця, а з 2009 року в с. Слобода-Дашковецька Вінницького району Вінницької області, яке знаходиться на значній віддаленості від місця відкриття спадщини. Після смерті матері позивач досить довго переживав важку психологічну травму, у звязку з чим мав проблеми зі здоровям. З 2008 року до цього часу позивач доглядає за братом [PERSON], який з дитинства є інвалідом ІІ групи, у звязку з чим не мав можливості його залишити. Позивач також вказує на відсутність коштів для оформлення спадщини, що повязано із складним матеріальним становищем. Основною причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказує на те, що на сімейній нараді після смерті [PERSON] було вирішено оформити спадщину на її сина [PERSON], який помер у 2015 році. Оцінюючи вказані обставини, судом встановлено, що на день смерті матері і до 22.08.2009 року позивач проживав в [INFO], а з 16.10.2009 року по даний час в с. Слобода-Дашковецька Вінницького району Вінницької області, що як він зазначає, створило йому труднощі у вчиненні дій спрямованих на прийняття спадщини через віддаленість від місця відкриття спадщини. Згідно статті 1 Закону України "Про нотаріат" (далі-Закон), вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону (вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, посвідчення заповітів (крім секретних), видачу дублікатів посвідчених ними документів, засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, засвідчення справжності підпису на документах), вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 13-1 Закону нотаріальний округ це територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Зі змісту пункту 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (Наказ Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 в редакції чинній на день відкриття спадщини) вбачається, що письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. З зазначеного слідує, що для прийняття спадщини спадкоємцю слід безпосередньо звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини або ж надіслати заяву поштою, тобто позивачу достатньо було через відділення поштового звязку направити до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття. У звязку з цим суд вважає, що віддаленість місця проживання позивача від місця відкриття спадщини не є поважною причиною, що могло створити йому труднощі (завадити) у вчиненні дій спрямованих на прийняття спадщини після смерті матері. При цьому судом також враховано, що відстань від місця проживання позивача (м. Вінниця до 2009 року) до міста Липовець (Вінницької області) в якому розташована державна нотаріальна контора за місцем відкриття спадщини не є значною, оскільки складає за картою автомобільних доріг України 45 кілометрів, а з с. Слобода-Дашковецька Вінницького району Вінницької області - 70 кілометрів. Іншою причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказує відсутність коштів для її прийняття, при цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не надає. Натомість матеріали справи містять пенсійне посвідчення (а.с. 4) видане на ім`я [PERSON] зі змісту якого слідує, що з березня 2008 року позивач отримує пенсію за віком, що спростосує обставини на які він покликаєтсья в позові в обгрунтування заявлених вимог. Оскільки для прийняття спадщини закон вимагає лише подачі нотаріусу заяви про її прийняття, що не потребує значних коштів, суд вважає вказану причину неповажною, що узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (пункт 2 [PERSON] ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Позивач повідомив, що на сімейній нараді після смерті [PERSON] було вирішено оформити спадщину на її сина [PERSON], який у 2015 році помер і до своєї смерті не прийняв спадщину після матері, що є основною причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивачем. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину (пункт 2 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Враховуючи зазначене, суд вважає неповажною причиною пропуску строку для прийняття спадщини як невизначеність між спадкоємцями хто буде її приймати. Позивач стверджує, що однією з поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини є хвороба брата - [PERSON], який з дитинства є інвалідом ІІ групи (а.с. 12), при цьому позивач не може його залишити. З довідки Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області №320 від 28.04.2017 року (а.с. 11) слідує, що з 2008 року позивач доглядає за своїм братом [PERSON], який проживає [INFO] (лікує, надає допомогу по господарству). З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки місцем проживання [PERSON] є с. Коханівка Липовецького району Вінницької області, а місцем проживання позивача до 22.08.2009 року - м. Вінниця Вінницької області, а з 16.10.2009 року по даний час - с. Слобода-Дашковецька Вінницького району Вінницької області, доводи позивача про неможливість залишити брата через хворобу останнього є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказує те, що після смерті матері він досить довго переживав важку психологічну травму, у звязку з чим мав проблеми зі здоровям. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 11 ЦПК України). Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що як зазначається в частині 3 статті 10 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Оскільки позивач не надав доказів, які дозволили б суду оцінити стан його здоровя в період визначений законом для прийняття спадщини (з дня смерті особи по 03.04.2009 року), суд вважає доводи позивача необґрунтованими. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає неповажними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті матері. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, який не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Оскільки визнання відповідачем позовних вимог суперечить закону, суд не приймає визнання відповідачем позову. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed