Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем 04.12.2007 року уклали шлюб, від якого у них [INFO] народилась дочка [PERSON]. Шлюб між ними розірвано 02.11.2009 року рішенням Яворівського районного суду Львівської області. Вона після розірвання шлюбу забрала доньку і переїхала проживати в с. Завадів, Яворівського району. 10.10.2010 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON]. Відповідач починаючи з 2009 року, з часу розірвання шлюбу, не бере участі у вихованні їхньої дочки, не цікавиться її життям, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться навчанням дитини, а також зовсім не допомагає їй матеріально. Тобто, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з чим, вона звернулась до суду з даним позовом та просить позбавити батьківських прав відповідача щодо дочки [PERSON], [INFO]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак, подав до суд заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, наслідки визнання позову йому повністю зрозумілі. Просить позов задоволити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Яворівської РДА в судове засідання не з'явився, однак, подав клопотання, про розгляд справи у відсутності представника. При ухвалені рішення просить враховувати висновок Яворівської РДА, як органу опіки та піклування, від 26.01.2015 р. № 250/16 щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо позбавлення батьківських відносно його дитини - [PERSON]. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком дитини /а.с. 5/. З позовної заяви вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою. Відповідно до ст. 164 ч. 1 ч. 2 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З позовної заяви вбачається, що відповідач не виконує обов'язків по вихованню дітей, які передбачені ст. 150 СК України, а саме, відповідач не забезпечує дітей матеріально, не піклується про життя та здоров'я дітей, не дбає про їхній фізичний та моральний розвиток. З характеристики виданою Завадівською ЗОШ І-ІІІ ст. Яворівського району на ученицю [PERSON] вбачаться, що батько не приділяє належну увагу вихованню дочки, батько жодного разу не з'являвся до школи /а.с. 9 /. У зв'язку з чим, суд прийшов до переконання, що вищенаведене свідчить про байдужість батька до дитини та про його небажання цікавитися життям дочки та виконувати свій батьківський обов'язок. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача не вбачається бажання приймати участь у вихованні, матеріальному утриманні дочки, підвищенні рівня її знань та оздоровлення дитини. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. З Висновку Яворівської РДА ( як органу опіки та піклування) щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини - [PERSON] № 250/16 від 16.01.2015 року вбачається, що Яворівська РДА , як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини - [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З заяви відповідача від 23.01.2015 року вбачається, що він позов визнає, просить такий задоволити . А від так, суд приходить до переконання, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у суду є всі підстави для задоволення позову. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своїх дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дітей, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved