Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки , які не перебувають у шлюбі між собою і визнання право власності на ? частину квартири, посилаючись в обґрунтування своїх вимоги на те , що з листопада 2000 року мешкала з відповідачем однією сім'єю як чоловік та жінка у цивільному шлюбі ,вели спільне господарство . Під час проживання однією сім'єю всі прибутки у сторін були спільними . 21.03.2003 року під час сумісного з відповідачем проживання та ведення спільного господарства сторони придбали квартиру [ADDRESS], проте договір було оформлено на відповідача .і він був зазначений власником квартири . 09.10.2004 року між сторонами було укладено шлюб , від якого сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого сторони записані батьками дитини . Шлюбні відносини між сторонами не склались , матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Рішенням Дзержинського районного суду від 10.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано . В теперішній час сторони мешкають окремо , відповідач фактично створив іншу сім'ю. Тому позивачка просила встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю та визнати за нею право власності на ? частину зазначено вище квартири . Позивачка в судове засідання не з'явилась , надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився , надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін , суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з листопада 2000 року сторони мешкали однією сім'єю спочатку без реєстрації шлюбу , з 09 жовтня 2004 року - в зареєстрованому шлюбі , що підтверджується актом мешканців будинку [ADDRESS] від 12.12.2012 року . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого рогу від 10 квітня 201 року шлюб між сторонами було розірвано . З договору купівлі - продажу від 21.03.2003 року посвідченого державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори вбачається , що [PERSON] продала , а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . зазначений договір купівлі - продажу зареєстровано в КП ДОР « КБТІ» за номером 12752 в книзі 40кв-252 . З витягу з санітарної книжки позивачки вбачається , що вона з 02..08.2001 року по 16.04.2013 року працювала в кафе « Рояль» посудомийницею. З копії трудової книжки позивачки вбачається , що вона в період 01.12.1995 року по 15.12.2000 року працювала соціальним працівником в Гайсинському управлінні соціального захисту населення , з 01.03.2001 року по 09.11.2004 року - соціальним працівником в Територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів а одиноких громадян Саксаганського району м. Кривого Рогу . Пунктом 5 частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З аналізу зазначеної норми закону слідує, що встановлення цього факту судом можливе у випадку, коли потрібно вирішити питання про поділ спільно набутого майна (стаття 74 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" , спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону " Про власність ", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України " Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, встановлює не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог , суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає необхідним встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з листопада 2000 року до 09 жовтня 2004 року , визнати зазначену вище квартиру спільною сумісною власністю та визнати за позивачкою право власності на ? частину вказаної квартири . Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат у розмірі 555,52 грн. та 300 грн. за послуги оцінки квартири також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved