Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок - "А-1", загальною площею 91,8 м2, житловою площею 40,1 м2, із надвірними будівлями і спорудами: сарай - "Б", літня кухня - "В", погріб - "Г", погріб - "Д", вбиральня - "Е", навіс - "Є", колодязь - "К", тротуар - "Т" та огорожа - "N", що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що у визначеному законом порядку вона прийняла спадщину після смерті її матері [PERSON] , проте у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно нотаріальною конторою їй відмовлено, через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на це спадкове нерухоме майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій вона зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Зазимська сільська рада Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі їхнього представника, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що свідчать свідоцтва про їх смерть, свідоцтво про народження позивача та свідоцтво про укладення шлюбу. Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, постійно проживали та були зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками за № 1138 і № 1139 від 18 вересня 2019 року, що видані виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області. Із спадкової справи № 1168/2007 до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що 08 грудня 2007 року у визначений законом строк до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася дружина померлого [PERSON] , що свідчить про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . Із матеріалів цієї ж спадкової справи видно, що мати позивача [PERSON] спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] прийняла, проте належним чином своїх спадкових прав вона не оформила. Із копії заповіту від 02 березня 2005 року, що міститься в матеріалах вказаної спадкової справи, посвідченого секретарем виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області Пасіченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 85, вбачається, що [PERSON] належний йому житловий будинок із відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,2489 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0874 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою заповідав дочці [PERSON] позивачу у справі, яка спадщину за заповітом після смерті батька не прийняла, оскільки до нотаріальної контори із відповідною заявою вона не зверталася та разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала. Із спадкової справи № 838/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON] , видно, що 02 грудня 2011 року до зазначеної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася дочка померлої [PERSON] позивач у даній справі. Інші спадкоємці першої черги за законом, діти померлої [PERSON] - дочка [PERSON] та син [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері відмовилися та не заперечують проти видачі свідоцтв про право на спадщину на ім`я їхньої сестри та дочки померлої [PERSON] 27 лютого 2018 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області позивачу [PERSON] після смерті матері [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2489 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що на праві приватної власності належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка спадщину після смерті чоловіка прийняла, але не оформила належним чином своїх спадкових прав. Із листа Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 12 грудня 2017 року за вих. № 886/02-24 видно, що згідно із записами в погосподарській книзі № 8 за 2011-2015 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , на вказаній земельній ділянці у [ADDRESS] , розташований житловий будинок, побудований у 1953 році, яким користувалися [PERSON] та [PERSON] . Рішення про оформлення права власності на даний житловий будинок сільською радою не приймалося. Із технічного паспорта на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 25 квітня 2005 року, власником якого значиться [PERSON] , вбачається, що за даною адресою знаходяться: житловий будинок, позначений "А-1", загальною площею 91,8 м2, житловою площею 40,1 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б", літня кухня - "В", погріб - "Г", погріб - "Д", вбиральня - "Е", навіс - "Є", колодязь - "К", тротуар - "Т" та огорожа - "N". Листом за вих. № 281/02-14 від 31 січня 2018 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на спірний житловий будинок, який належав її померлому чоловікові [PERSON] відмовлено, оскільки спадкоємцем не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок, рекомендовано звернутися до суду по питанню визнання права власності на будинок у порядку спадкування. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди до спадкоємців є набуття спадкодавцем за життя зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (із подальшими змінами), яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України за № 1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на момент побудови спірного спадкового житлового будинку та введення його в експлуатацію чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання власником свідоцтва про право власності на будинок та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підтвердженням належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є записи в погосподарській книзі № 8 Зазимської сільської ради Броварського району Київської області за 2011-2015 роки, на території якої знаходиться спірний житловий будинок, про реєстрацію за ним цього будинку. Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності на побудований та оформлений у визначеному законом порядку спадкодавцем [PERSON] до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України житловий будинок, який після його смерті [INFO] успадкувала його дружина [PERSON] , проте своїх спадкових прав вона не оформила. У разі відсутності державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює видачу нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом на належне останній спірне спадкове майно. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , якій на день смерті на праві власності у порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] належав спірний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved