Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до Довбиської селищної ради (надалі також відповідачі) про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] Рішенням Баранівського районного суду було встановлено факт родинних відносин, а саме: що [PERSON] була рідною матір`ю [PERSON] Також судом встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що належав [PERSON] позивач немає змоги у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. З огляду на викладене, з метою захисту своїх спадкових прав, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву та просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Довбиська селищна рада подала до суду заяву про визнання позову, розгляд справи просила здійснювати за відсутності її представника. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння [PERSON] належить будинок по [ADDRESS] обалсті (а.с. 8). З повідомлення КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2018 №153 вбачається, що на житловий будинок по [ADDRESS] (колишній номер 12) рішення стосовно оформлення права власності в матеріалах справи відсутнє (а.с. 9). Рішенням Баранівського районного суду від 22.10.2019 було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а також встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 12, 13). Баранівською нотаріальною конторою Черниш [PERSON] було повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок немає змоги у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 15). З довідки Довбиської селищної ради від 02.05.2018 №917 вбачається, що на момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 10). Таким чином, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР\~1963 року. Законом України "Про власність".\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Таким чином, будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~в редакції 2003\~року Цивільний кодексу\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року\~визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року не передбачали обов`язкову державну реєстрацію нерухомого майна. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, судом встановлено, що вказаний вище будинок було побудовано відповідно до норм чинного на той час закондавства, а тому, він може бути об`єктом спадкування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України\~встановлюється обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємцем померлого та прийняла спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст.\~1268,1270 ЦК України, з огляду на неможливість іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця у зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що в даному випадку вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 передбачено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні,на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею ідокументально підтверджені судові витрати. Проте, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. При цьому, ч. 6 ст. 141 ЦПК України зазначає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на тяжке матеріальне становище, суд задовольнив клопотання позивача та звільнив її від сплати судового збору на підставі ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК УКраїни. Згідно Закону України "Про судовий збір" органи місцевого самоврядування не звільняються від сплати судового збору з розгляду даної категорії справ, а тому, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню на користь держави з відповідача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768.40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved