Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

КП «Дубнокомуненергія» є підприємством комунальної форми власності і займається виробництвом, транспортуванням та розподілення теплової енергії населенню, підприємствам па організаціям по м. Дубно. В обґрунтування своїх позовних вимог КП «Дубнокомуненергія» покликається на те, що відповідачі користуються послугами КП "Дубнокомуненергія", що підтверджується актами про подачу теплової енергії у даний будинок та в квартиру, однак своїх зобов`язань згідно з вимогами чинного законодавства по оплаті наданих послуг не виконують. Нарахування за надані послуги здійснюється відповідно до вимог постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 (із змінами №1101 від 09.06.2016), рішеннями виконавчого комітету Дубенської міської ради № 353 від 21.09.2017, №400 від 27.09.2018, №504 від 20.11.2018 та іншими рішеннями за відповідні періоді. Через велику дебіторську заборгованість, в сумі 20,2 млн. грн. станом на 01.02.2020 підприємство не в змозі вчасно розрахуватися з постачальниками паливно енергетичних ресурсів, вчасно виконувати податкові зобов`язання перед бюджетом та своєчасно виплачувати працівникам заробітну плату. Зростання заборгованості за енергоресурси може призвести до припинення енергопостачання підприємства, а відтак підприємство не в змозі надавати послуги з теплопостачання споживачам. Просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за використану теплову енергію в сумі - 18438,07 грн., 1940,39 грн. - індексу інфляції, 1004,39 грн., - три відсотки річних та судові витрати в сумі 2270 грн. Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з`явилися, подали до суду письмові заяви, згідно яких позовні вимоги визнають, просять розгляд справи провести без їх участі та повернути судовий збір у розмірі 50 % для позивача з бюджету. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що договір №14-156-44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладений з [PERSON] (а.с. 3-5). Як свідчать акти про подачу теплової енергії, з початком опалювального сезону проводилось постачання теплової енергії на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2008 року (а.с. 6-8). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-23). Згідно ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України ст.ст. 19, 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" , пп. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, пп.23, 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.07 та укладеного договору, споживач зобов`язаний щомісячно до 20 числа, наступного місяця за розрахунковим, здійснювати оплату за використану теплову енергію. При невиконанні даної вимоги борг стягується в судовому порядку. У відповідності до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. інше не встановлено договором або законом. Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно п. 7 та п. 10 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, власник та наймач ( орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, та сплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Як вбачається з розрахунку станом на 13.01.2021 сума заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з відповідачів складає 18438,07 грн. за період з листопада 2011 року по грудень 2020 року. Остання проплата відповідачами була здійснена в листопаді 2020 року в розмірі 500 грн. (а.с. 6-8). Нарахування за надані послуги здійснюється відповідно до вимог постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 (із змінами №1101 від 09.06.2016) рішеннями виконавчого комітету Дубенської міської ради № 353 від 21.09.2017, №400 від 27.09.2018, №504 від 20.11.2018 та іншими рішеннями за відповідні періоди (а.с. 11, 15-17). Статтями 509, 526 ЦК України передбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Факт споживання теплової енергії підтверджується актами про подачу теплової енергії, складеними КП «Дубнокомуненергії» (а.с. 6-8). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив зобов`язання, на вимоги кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача, інфляційні нарахування на суму боргу становлять 1940,39 грн., 3 % річних - 1004,39 грн. (а.с. 9). Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунки належних до сплати сум, доведеними. Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При цьому комісія за сплату судового збору, як оплату за послуги з перерахунку коштів банком, до судових витрат не відноситься, а відтак такі не покладаються на відповідача.

Outcome: approved