Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 25 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». Загальний стаж роботи на підприємстві становить 26 років. За час роботи захворів хронічним професійним захворюванням. Первинним висновком МСЕК від 25.01.2012 року йому встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 відсотків. Повторним висновком МСЕК від 12.03.2013 року йому встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50 % і він визнаний інвалідом 3-ї групи. Повторним висновком МСЕК від 15.04.2014 року йому безстроково встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% і він визнаний інвалідом 3-ї групи. Причина інвалідності у зазначених висновках МСЕК - професійне захворювання. Оскільки з вини відповідача він захворів професійним захворюванням, став інвалідом і був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуємої роботи по стану здоров'я вважає, що трудовим каліцтвом йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 25 000 грн. Вина відповідача в тому, що він став інвалідом і втратив 50 відсотків працездатності, полягає в незабезпеченні належної і безпечної організації роботи. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], підтримав заявлені позовні вимоги [PERSON], просив його позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача - Кот М.І. позов визнала частково, подавши письмове заперечення. Просила позов задовольнити частково, з урахуванням мотивів, наведених у запереченні. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.3-10) . 15.05.2012 року звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з його невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. Під час роботи на підприємстві [PERSON] захворів професійним захворюванням. Згідно виписок з історії хвороби йому поставлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої ступені, пилотоксичний бронхіт другої ступені, у поєднані з персистуючою бронхіальною астмою, важкий перебіг, четверта ступінь. Хронічна марганцева інтоксикація першого ступеня у вигляді енцефілогії з екстрапірамідною недостатністю. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня, з легким зниженням слуху. Захворювання професійні. Висновок про наявність шкідливих умов праці: пил, марганець, шум. Первинним висновком МСЕК від 25.01.2012 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40%. Повторним висновком МСЕК від 12.03.2013 року йому встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 50 % та визнано інвалідом 3-ї групи. Повторним висновком МСЕК від 15.04.2014 року [PERSON] безстроково встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 50% та встановлено третю групу інвалідності ( а.с.19-21). Таким чином, спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров"я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах та інших юридично важливих обставин. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідача ВАТ „МГЗК" полягає у порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, несприятливому мікрокліматі, вібрації, пилу і т. п., що призвело до хронічного професійного захворювання позивача, про що зазначено в Акті розслідування хронічного професійного захворювання позивача. За моральну шкоду, заподіяну працівнику під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки професійне захворювання змінило його звичний образ життя та життєві зв"язки, принесло в його життя біль, страждання, нервове напруження, йому прийшлося повністю змінити своє життя, звільнитися з роботи, а звідси змінилося відношення і у сім"ї. В судовому засіданні встановлено, що позивач після розслідування професійного захворювання неодноразово проходив курс лікування стаціонарно та амбулаторно в міській та обласній лікарнях. Дані обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків. Крім того, позивача 15.05.2012 року було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з його невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. Відповідно дост.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, згідно ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України ПАТ „МГЗК" пови-нен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих звязків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, в решті позову необхідно відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Outcome: partial