Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

22 липня 2015 року позивачі звернулися до суду з відповідним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просили визнати за ними в рівних частках право власності в порядку спадкування на житловий будинок №19 з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: Харківська область, Золочівський район, село Уди, вул. Шкільна, після смерті їх батька [PERSON]. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що померлий доводився їм батьком, а на підставі запису у погосподарській книзі йому належав вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. Після смерті батька позивачі прийняли спадщину. Однак, звернувшись до нотаріальної контори за оформленням спадщини, нотаріусом позивачам було відмовлено у вчинені нотаріальної дії з мотивів відсутності державної реєстрації права власності на спадковий будинок. В даний час позивачі змушені звернутися до суду, оскільки їх право власності не визнається і вони не можуть розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивачі не зявилися, подали заяви, в яких зазначили, що заявлені вимоги підтримують, просять справу розглянути за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачі не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у родині [PERSON] та [PERSON] 11 травня 1967 року народилася донька [PERSON], 16 квітня 1965 року - донька [PERSON], 03 червня 1955 року - донька [PERSON], про що органами реєстрації актів цивільного стану за місцем народження вчинено відповідні актові записи та видано відповідні свідоцтва серії VII-УР №0622248, серії І-КИ №523801, серії ІІІ-ЯР№122340. З наданих суду витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015025139, 00014815637 та свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ№159896 вбачається, що [PERSON], [INFO], після укладення шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. 18 жовтня 1990 року вона розірвала шлюб із останнім, після чого уклала шлюб із [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON]. 08 травня 1987 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що органом реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації - Удянською сільською радою Золочівського району Харківської області у книзі записів актів громадянського стану про одруження в той же день вчинено актовий запис №3 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії ІІ-ВЛ №480489. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище [PERSON]. 03 червня 1973 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що органом реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації - Удянською сільською радою Золочівського району Харківської області у книзі записів актів громадянського стану про одруження в той же день вчинено актовий запис №9 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії І-ВЛ №276601. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище [PERSON]. З наданої суду довідки Удянської сільської ради Золочівського району Хакрівської області від 18 вересня 2014 року №666 вбачається, що згідно запису у погосподарську книгу виконкому №3 особовий рахунок №272 житловий будинок №19 з господарськими будівлями, 1982 року побудови, розташований по вул. Шкільній у с. Уди Золочівського району Харківської області, належав [PERSON]. Відповідно до наданого суду технічного паспорту, виданого 29 травня 2014 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на житловий будинок №19 з господарськими будівлями, розташований по вул. Шкільній у с. Уди Золочівського району Харківської області, загальна площа будинку становить 71,2 квадратних метрів, житлова - 42,1 квадратних метрів, будинок складається з приміщень: трьох житлових кімнат, двох коридорів, санвузлу, передпокою, топочної та господарських будівель: веранди літ «а», ганку літ «а1», літньої кухні літ «Б», погребу літ. «В», «Е», «М», гаражу літ «Г», «Ж», сараю літ «Д», «З», «И», «Л», «К», вбиральні літ «Н», огорожі №1-4. 25 листопада 2010 року у віці 78 років помер [PERSON], про що за місцем смерті органом реєстрації актів цивільного стану Удянською сільською радою Золочівського району Хакрівської області 29 листопада 2010 року в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №24 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії 1-ВЛ№286137. З листа Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 30 жовтня 2015 року вих.№1330/01-16 вбачається, що після смерті 25 листопада 2010 року [PERSON] 30 листопада 2010 року заведена спадкова справа №382/2010. 30 листопада 2010 року доньки спадкоємця - [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини. 14 грудня 2010 року аналогічну заяву подала третя донька - [PERSON]. Більше заяв про прийняття чи відмову від спадщини тощо не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 04 березня 2014 року, що місить відмітку про набрання ним законної сили, позовні вимоги [PERSON] задоволено: визнано заповіт, складений [PERSON] [INFO] на користь сина - [PERSON], [INFO], та посвідченого секретарем Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] 11.11.2010 року, недійсним. Приймаючи рішення, суд виходив з того, що посвідчений секретарем Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] 11.11.2010 року за місцем останнього проживання [PERSON] у будинку №7 по вул. Підгірна в селі Уди Золочівського району Харківської області не відповідав волі спадкодавця, був вчинений під психологічним тиском [PERSON], з використанням безпорадного стану спадкодавця. 21 жовтня 2014 року, 24 червня 2014 року, 25 жовтня 2014 року виконуючим обовязки державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори [PERSON] постановами відмовлено [PERSON], [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька [PERSON] на житловий будинок №19 з господарськими будівлями розташований по вул. Шкільній у с. Уди Золочівського району Харківської області з мотивів відсутності правовстановлюючого документу на будинок. При вирішення спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані наступними нормами. Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. При вирішенні даного спору суд враховує законодавство, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою [PERSON] Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Статті 1217 ЦК України\~встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України \~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статті 1268,1269 ЦК України обумовлює порядок прийняття спадщини так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відтак, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої в тому числі входить житловий будинок №19 з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: Харківська область, Золочівський район, село Уди, вул.Шкільна. Вказаний будинок належав спадкодавцю на підставі запису у погосподарську книгу Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області, що станом на момент виникнення правовідносин виступав в якості акту органу влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності право власності на будинок. Виникнення права власності на той час не залежало від його державної реєстрації. Заповіт [PERSON] скасовано рішенням суду, що набрало законної сили. Спадкоємцями [PERSON] за законом є його діти - син [PERSON] та доньки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], подавши заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку відповідно до положень ст.ст. 1268,1269 ЦК України є такими, що прийняли спадщину. Відомостей щодо прийняття спадщини іншими спадкоємцями суду в ході розгляду справи не надано. Таким чином, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках набули право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] Проте, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, позивачі позбавлені можливості оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, в звязку з чим їх право підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved