Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] сільської ради Семенівського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку, що залишилася після смерті матері позивача [PERSON], через неможливість оформлення цієї спадщини у нотаріальному порядку з причини втрати оригінала відповідного державного акта серія ПЛ № 169739 на право власності на земельну ділянку, складеного на ім'я матері позивача. [PERSON][PERSON] збільшила позовні вимоги вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2016, складеного приватним нотаріусом [PERSON], оскільки відповідне право на земельну частку (пай) матері вже не існувало на момент складення нотаріусом свідоцтва; просила визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, яка належала матері позивача. Право власності виникло на підставі та у відповідності із відповідним сертифікатом про право на земельну частку (пай). Позивач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі. Представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав повністю, пояснив, що позивач є спадкоємцем своєї матері [PERSON], прийняла спадщину шляхом проживання з нею за однією адресою. Первинно позивач отримала у приватного нотаріуса [PERSON] 21.04.2016 свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) покійної матері, а вже під час судового розгляду справи з'ясувалося, що право на земельну частку (пай) матері припинено шляхом складення на основі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0221017 від 19.11.1996, державного акта на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 169739 від 27.12.2004. Представник переконував, що позивач і сам представник не знали про таке "перетворення" права на земельну частку (пай) у право власності ("задвоєння" земельної ділянки). [PERSON] у судове засідання не з'явився. Звернувся до суду із заявою про підтримання позовних вимог і розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] сільська рада Семенівського району Полтавської області про судові засідання повідомлялася належним чином, свого представника у судові засідання не направляла, позицію щодо обґрунтованості повних вимог суд не надала, звернулася до суду з клопотаннями про розгляд справи за відсутності свого представника. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заперечення на позов, вказавши, що видане нею спірне свідоцтво про право на спадщину від 21.01.2016 скасовано, запис у Спадковому реєстрі про видачу цього свідоцтва видалено. Видаючи спірне свідоцтво нотаріусу не було повідомлено спадкоємцем та його представником про існування також державного акта щодо земельної ділянки, а зроблені нотаріусом запити, у тому числі щодо відомостей Державного земельного кадастру, не вказали на "перетворення" права на земельну частку (пай) спадкодавця у його право власності на земельну ділянку. Також нотаріус послалася на положення Земельного кодексу України, згідно яких сертифікат про право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач є дочкою [PERSON], після укладення шлюбу позивач обрала прізвище чоловіка "Бучака" (а.с. 7). [PERSON] померла 18.05.2013 (а.с. 6). Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка, розташована на території [PERSON] сільської ради Семенівського району Полтавської області площею 3,29\~га, яка належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія\~ПЛ\~№\~169739 від 27.12.2004, (а.с.\~9). Державний акт втрачено, видача його дубліката неможлива, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 122352,83\~грн (а.с.\~10). [PERSON] заповіт не складала (а.с. 11), на момент її смерті позивач проживала з матір'ю за однією адресою (а.с. 8). Після смерті [PERSON] позивач звернулася до приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,29 га. Постановою нотаріуса від 09.09.2016 (а.с. 11, 33, 97) позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із ненаданням документів, які б підтверджували право власності та державну реєстрацію права власності спадкодавця [PERSON] на вказану земельну ділянку. Постанова не містить вказівки на існування інших спадкоємців. Спадкову справу заведено 16.02.2016 за заявою [PERSON] (а.с. 65-99). 21.04.2016 нотаріус [PERSON] склала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 91), яким посвідчила, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] права на земельну частку (пай) розміром 3,7 умовних кадастрових гектарів, що належало спадкодавцеві [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0221017 від 19.11.1996 спірне свідоцтво від 21.04.2016. [PERSON][PERSON] 16.02.2016 посвідчено вірність копії вказаного сертифіката, засвідчена нотаріусам копія сертифіката є на аркуші 12 спадкової справи № 20/2016 щодо майна [PERSON]; а 24.04.2016 нотаріусом повернено оригінал вказаного сертифіката (а.с. 76). Копія вказаного сертифіката також є на аркушах 24, 48 справи. Відповідно до п. 17 Розділу X\~Перехідні положення Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У справі встановлено, що на основі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0221017 від 19.11.1996 матері позивача виділено на місцевості земельну ділянку і видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія\~ПЛ\~№\~169739 від 27.12.2004. Отже, з дати видачі державного акта серія\~ПЛ\~№\~169739 (27.12.2004) сертифікат ПЛ №\~0221017 є недійсним за законом. [PERSON] нотаріусу оригінал сертифіката ПЛ №\~0221017 не містив позначки відповідного органу державної влади щодо виділення на його основі земельної ділянки в натурі. [PERSON] нотаріусу витяг з технічної документації від 20.01.2016 № 401/30-16 (а.с. 86) також не містить відомостей про вказане. Наразі спірне свідоцтво від 21.04.2016 скасовано нотаріусом на підставі поданої позивачем 19.01.2017 заяви, до якої додано два правовстановлюючих документа на майно вказані сертифікат і державний акт; нотаріусом видалено запис про видачу цього свідоцтва у Спадковому реєстрі. Про існування державного акта раніше нотаріусу обєктивно відомо не було (а.с. 112). Відтак позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2016, складеного приватним нотаріусом [PERSON], задоволенню не підлягає. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У\~разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК). Позивач, як дочка померлого спадкодавця [PERSON], віднесена законом до першої черги спадкоємців за законом (ст. 1261 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК (шість місяців), він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст.\~1268 ЦК). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК) дня смерті спадкодавця. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК). Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини (п. "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України). Отже, часом відкриття спадщини [PERSON] є 18.05.2013 день її смерті. Позивач прийняла спадщину матері шляхом постійного проживання з нею на момент смерті, від спадщини не відмовлялася, інших спадкоємців, окрім позивача, немає. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.\~1 ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК\~). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). З урахуванням зазначеного суд робить висновок, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом зазначеної земельної ділянки [PERSON]. Перешкодою для видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право власності на спадщину є відсутність оригінала державного акта, неможливість отримати його дублікат, неможливість реєстрації права власності за померлою особою. Відтак суд захищає цивільне право позивача та визнає за ним право власності в порядку спадкування за законом на відповідну земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed