Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява ПАТ "Дельта Банк", в якій представник позивача просить, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11224740000 від 27 вересня 2007 року у розмірі 531\~340,19 грн., звернути стягнення на нежитлове приміщення першого поверху в житловому будинку (за № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 23), літ. «А», загальною площею 132,4 кв.м., що знаходиться в м. Житомирі по вул. Л. Українки у будинку № 59 та належить на праві приватної власності ПП «АЛП-ДИЗАЙН», встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 27 вересня 2007 р. між АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 11224740000, згідно якого останній отримав від позивача кредит у розмірі 55\~000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 27.09.2018 р. зі сплатою 12,9 % річних за користування кредитом. [PERSON] порушив, не повернувши Банку кредитні кошти згідно із погодженим графіком, чим допустив прострочення виконання зобовязання за договором. У судове засідання представник позивача не зявився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав повністю та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали та не повідомили про поважні причини неявки. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази\~\~подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Встановлено, що 27 вересня 2007 р. між АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 11224740000. За умовами вказаного договору, [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 55\~000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 27.09.2018 р. зі сплатою 12,9 % річних за користування кредитом. Ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самого та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] зобовязався здійснювати погашення кредиту щомісячним платежем, відповідно до графіку погашення кредит та інших платежів, однак, належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по кредитному договору і не погашає кредит та відсотки по ньому. Станом на 19 березня 2013 року, відповідно до наданого банком розрахунку, відповідач має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 66\~475,69 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 531\~340,19 грн., що складається з: 46\~666,39 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 373 004,45 грн. заборгованість по кредиту; 19 809,30 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 158 335,73 грн. заборгованість по відсоткам; Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Ч.1 ст.1050 ЦК України передбачає, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням). 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та відповідачем ПП «АЛП-ДИЗАЙН» було укладено Договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення першого поверху в житловому будинку (за № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 23), літ. «А», загальною площею 132,4 кв.м., що знаходиться в м. Житомирі по вул. Л. Українки у будинку № 59. Відповідно до Кредитного та Іпотечного договорів, у випадку затримок погашення кредиту та сплати відсотків по ньому, що допустив Позичальник, Банк має право достроково стягнути наданий раніше кредит, проценти по ньому з Позичальника, у тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Ч.1 ст.589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно Іпотечного договору, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки, у разі не виконання в момент настання терміну виконання відповідачами будь-яких зобовязань, що забезпечені Іпотекою за цим договором. В силу ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним пов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. \~\~Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). У відповідності до положень ст.38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на якийзверненостягнення, шляхом його продажу. Відповідно до положень ст.39 Закону України "Про іпотеку" реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону, тобто від імені іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Таким чином, відповідно до зазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору. Як свідчить долучені до матеріалів справи копії повідомлень про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання за № № 9124117 та 9124117Z від 28.02.2013, позивачем через засоби поштового зв'язку було направлено відповідачам вимоги щодо дострокового виконання зобовязань за кредитним договором та усунення його порушень, однак вимогу було проігноровано та заборгованість не погашено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу є обґрунтованою, а тому, підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3\~441,00 грн.

Outcome: approved