Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, зазначав, що під час проведення інвентаризації земель залізниці стало відомо про те, що під час виконання робіт в адміністративних межах Сторожинецької міської ради виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,003 га смуги відведення залізниці на 13 км +134 м 13км+178 м перебуває у власності [PERSON]. Рішенням XXIII сесії IV Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 № б/н передано безоплатно у приватну власність Відповідачу-2 земельну ділянку площею 0,60 га, з них - 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення власного підсобного господарства. На підставі вказаного рішення Відповідачу-2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 437557 від 10.11.2006, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер № 7324588000:02:002:0077. Вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку Залізниці загальною площею 0,003га. Згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити 15м. Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Відповідно до п. б) ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, сільська рада не мала правових підстав виносити згадане рішення. На підставі вищезгаданого рішення [PERSON] було видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку, який повинен бути визнаний також недійсним. Те що залізниця не втратила право землекористування та є належним землекористувачем на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обгрунтовується і наступними нормами законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення Відповідача-1 і видачі державного акту не враховано вищенаведені норми законодавства та прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси Залізниці, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. На підставі викладеного, позивач просить суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення XXIII сесії IV скликання Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 о/н про безоплатну передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,60 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення власного підсобного господарства. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 437557 від 10.11.2006, кадастровий номер № 7324588000:02:002:0077. Витребувати у відповідача [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку. Стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені вище, просить позов задовольнити. Представник відповідача Ропчанської сільської ради у судове засідання не зявився, надав лист у якому не заперечує розгляд справи без присутності представника сільської ради. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена. Представник третьої особи, відділу держземагенства в Сторожинецькому районі Чернівецької області у судове засідання не зявився надав заяву у якій просить справу розглянути у його відсутності, рішення просить прийняти на розсуд суд. Судом встановлено, що під час проведення інвентаризації земель залізниці та виконання робіт в адміністративних межах Ропчанської сільської ради ради виявлено, що в смузі відведення Залізниці від 12 км + 228м до 41 км + 250м», розробленого та погодженого «Дорожною проектною конторою Юго-Западной ж.д.» в 1959 році, ширина смуги відведення на ділянці з 13 км +134 м до 13км+138 м перегону з правої сторони по ходу км становить 15 м від осі колії, ділянка Відповідача-2 починається в точці 1 - на відстані 15 м від осі колії, в точці 2-14м від осі колії. Площа перетину земельної ділянки Відповідача-2 в смузі відведення залізниці становить 0,003 га. Рішенням XXIII сесії IV Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 № б/н передано безоплатно у приватну власність Відповідачу-2 земельну ділянку площею 0,60 га, з них - 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення власного підсобного господарства. На підставі вказаного рішення Відповідачу-2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 437557 від 10.11.2006, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер № 7324588000:02:002:0077. Вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку Залізниці загальною площею 0,003га. Згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити 15м. Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. На вказаній земельній ділянці [PERSON] веде особисте селянське господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити 15 м. Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця». Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельну ділянку, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Так, постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України. Основними нормативними актами, що регулюють правовий режим земель залізничного транспорту, зокрема є Земельний кодекс України, Закон "Про транспорт", Закон України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкція про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та Норми відведення земель для залізниці 468 -74, затверджені постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247. До складу земель залізничного транспорту згідно зі ст. 68 ЗК України входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць. Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно п. «б» ч.4 ст.84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність. Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підстав рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно ст.152 ч.3 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт". Відповідно до ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт" та ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Згідно ст. 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ст. 122 та п.12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до п. б ч. 3 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що рішенням XXIII сесії IV скликання Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 б/н про безоплатну передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,60 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення власного підсобного господарства порушуються права Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» щодо користування земельною ділянкою, яка належить до смуги відведення залізниці. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Рішення суду про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку є підставою для скасування запису про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення XXIII сесії IV скликання Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 б/н в частині передачі [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею 0,60га, що знаходиться в с.Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області слід задоволити частково, оскільки на вказану земельну ділянку накладається земельна ділянка залізниці загальною площею 0,003 га. На підставі ст.. 155 ЗК України, суд вважає, що слід визнати частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства серії ЯГ № 437557 від 10.11.2006, кадастровий номер № 7324588000:02:002:0077, виданого [PERSON] на підставі рішення XXIII сесії IV скликання Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 б/н. Приймаючи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, суд,

Outcome: partial