Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

07.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. 30.05.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник ПАТ КБ "ПриватБанк") та громадянином [PERSON] було укладено кредитний договір. Згідно умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав від позивача платіжну картку з встановленим кредитним лімітом 3500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % річних. Строк дії договору один рік. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору №б/н від 30.05.2006 року у розмірі 23 862,66 (двадцять три тисячі вісімсот шістдесят дві гривні 66 копійок) гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 455,50 (три тисяі чотириста п'ятдесят п'ять гривень 50 копійок) гривень; заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 18 794,65 (вісімнадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири гривні 65 копійок) гривень; штрафу (фіксована частина) у сумі 500,00 (п'ятсот) гривень; штрафу (процентної складової) у сумі 1112,51 (одна тисяча сто дванадцять гривень 51 копійка) гривень. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 238,63 (двісті тридцять вісім гривень 63 копійки) гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав до суду заяву в якій міститься прохання розглянути справу у його відсутності та зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться зворотне повідомлення, копія реєстру відправки кориспонденції суду та результат пошуку поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30.05.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник ПАТ КБ "ПриватБанк") та громадянином [PERSON] було укладено кредитний договір. Згідно умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав від позивача платіжну картку з встановленим кредитним лімітом 3500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % річних. Строк дії договору один рік. (а.с.11-19). Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Станом на 19.09.2013 рік заборгованість по кредитному договору № б/н від 30.05.2006 року становить 23 862,66 (двадцять три тисячі вісімсот шістдесят дві гривні 66 копійок) гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 455,50 (три тисяі чотириста п'ятдесят п'ять гривень 50 копійок) гривень; заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 18 794,65 (вісімнадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири гривні 65 копійок) гривень; штрафу (фіксована частина) у сумі 500,00 (п'ятсот) гривень; штрафу (процентної складової) у сумі 1112,51 (одна тисяча сто дванадцять гривень 51 копійка) гривень. (а.с.7-10). Відповідач порушив вищевказані зобов'язання по договору та не в повному обсязі здійснював розрахунки що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитом. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Умови та правила про надання банківських послуг, копія яких долучена до матеріалів справи. На підставі вказаних вище Умов та правил про надання банківських послуг позивачем розраховані штрафні санкції. Разом з тим, відповідач при отриманні кредиту погодився та був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За приписами ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Згідно з п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та у відповідності до положень п. 7 ч. 13 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплив і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), наведені положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Матеріалами справи підтверджено, що строк кредиту закінчився 30 травня 2007 року, тобто права банку порушені з вказаної дати. За захистом своїх порушених прав та інтересів позивач звернувся до суду лише у листопаді 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності більш ніж удвічі. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність відмовити ПАТ «КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності.

Outcome: dismissed