Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення розміру часток, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 3 вересня 2014 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини та прийняла у спадок1/4 частину будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель під № 149/2, які розташовані в м. Вінниці по вул. Черняховського/проїзд 2-ий Черняховського. Разом з тим, спадкодавець за життя це отримав в приватну спільну сумісну власність земельну ділянку з співвласниками будинковолодіння [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м. Вінниця, вул. Черняховського, 149. Проте державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, в звязку з не можливістю визначення складу спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме: на яку частку земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину. Станом на сьогоднішній день між співвласниками утворився порядок використання вищевказаної земельної ділянки, що відображений у кадастрову плані, який виготовлений ДП «Поділлягеодезкартографія» 19.07.2017р. Відповідно до вказаного кадастрового плану частки земельної ділянки становлять: -[PERSON] 409/1000 частки, що відповідає площі 0,0409га, яка позначена за №1 та відображена синім кольором; -[PERSON] 91/1000 частки, що відповідає площі 0,0091 га, яка позначена за №2 та відображена жовтим кольором; -[PERSON] та [PERSON] 500/1000 частки, що відповідає площі 0,0500 га, яка позначена за №3 та відображена рожевим кольором. З огляду на вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить: визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Черняховського, 149, кадастровий номер 0510136600:02:098:0071 наступним чином: -визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Черняховського, 149, кадастровий номер 0510136600:02:098:0071, становить 91/1000 частки, що відповідає площі 0,0091 га, яка позначена за №2 та відображена жовтим кольором у кадастровому плані, який виготовлений ДП «Поділлягеодезкартографія» 19.07.2017 року; -визначити, що розмір частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Черняховського, 149, кадастровий номер 0510136600:02:098:0071, становить 500/1000 частки, що відповідає площі 0,0500 га, яка позначена за №3 та відображена рожевим кольором у кадастровому плані, який виготовлений ДП «Поділлягеодезкартографія» 19.07.2017 року; -визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Черняховського, 149, кадастровий номер 0510136600:02:098:0071, на момент відкриття спадщини, становить 409/1000 частки, що відповідає площі 0,0409 га, яка позначена за №1 та відображена синім кольором у кадастровому плані, який виготовлений ДП «Поділлягеодезкартографія» 19.07.2017 року. Визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за заповітом після померлого 03.09.2014 року [PERSON], право власності на 409/1000 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0510136600:02:098:0071, яка знаходиться в м. Вінниці, вул. Черняховського, 149, що відповідає площі 0,0409 га, яка позначена за №1 та відображена синім кольором у кадастровому плані, який виготовлений ДП «Поділлягеодезкартографія» 19.07.2017 року. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково зазначили, що в прохальній частині позовної заяви міститься описка в році виготовлення кадастрового плану 2017 р., замість 2019р. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також залишити за позивачем судові витрати. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні справи поклалась на думку суду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов визнала та при вирішенні даної справи поклалась на думку суду. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, надавши суду заяви з проханням розглядати дану справу за їх відсутності, щодо позовних вимог не заперечують та підтримують в повному обсязі. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 149/2 по вул. Черняховського/проїзд 2-й Черняховського у м. Вінниці видано на ім'я [PERSON], [PERSON] 1/4, [PERSON] 1/4, [PERSON] Андрійовича-47/200, [PERSON] 53/200 (а.с. 14-16). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 606809, виданого 14 вересня 2010 року, на підставі рішення Вінницьької міської ради від 27.11.2009 року № 2604, батько позивача [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в м. Вінниці по вул. Черняховського, 149 (а.с. 17). З додатку до даного державного акту вбачається, що співвласниками спільної сумісної власності, зазначеної земельної ділянки, є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України,\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. \~Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). З свідоцтва про народження серії І-АВ № 024044, виданого 16.09.1969 року міським бюро ЗАГС м. Вінниці, судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася 21 серпня 1969 року та її батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 64). Так, з свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 388245, виданого 27.01.1990 року, судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 27.01.1990 року у міському відділі ЗАГС м. Вінниці, про що зроблено актовий запис № 223. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 65). З свідоцтва про смерть серії І-АМ № 301164, виданого 05.09.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби [PERSON] МУЮ у Вінницькій області, встановлено, що батько позивача [PERSON] помер в м. Вінниця 3 вересня 2014 року (а.с. 12). Метріалами справи встановлено, що батько позивача проживав та був зареєстрований разом з донькою [PERSON] [ADDRESS] по день смерті (а.с. 62). Відповідно до заповіту від 14.05.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1002, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що, він за законом матиме право, своїй доньці [PERSON] (а.с. 21). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 10.09.2014 року вбачається, що вищевказаний заповіт чинний (а.с. 70). З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.03.2015 року, після смерті свого батька, зокрема на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями (а.с. 84). Також, їй дісталась у спадщину 2/5 часток квартири під № 72, що знаходиться в житловому будинку, який розташований в м. Вінниці по вул. Келецькій, 120 (а.с. 86). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2015 року, виданого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 03.09.2014 року, є його донька [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з ? частки будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель під номером 149/2, який розташований в м. Вінниці, вул. Черняховського/проїзд 2-й Черняховського (а.с. 13). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.09.2014 року, встановлено, що 10.09.2014 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 71). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 368/2014, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 60-100), судом встановлено, що позивач [PERSON] 10.09.2014 року (а.с. 61) звернулася до Третьої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 03.09.2014 року її батька. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем померлого за заповітом. З постанови Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 8 липня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510136600:02:098:0071, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Черняховського, 149, після смерті 09.09.2014 року її батька [PERSON], було відмовлено, в зв'язку з не можливістю визначення складу спадкового майна, а саме: на яку частку зазначеної земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 20). Разом з тим, слід зазначити, що між співвласниками утворився порядок використання спірної земельної ділянки, кадастровий номер 0510136600:02:098:0071, який відображений в кадастрову плані, виготовленому ДП «Поділлягеодезкартографія» 19.07.2017 року (а.с. 19). Так, з кадастрового плану вбачається, що частка спадкодавця [PERSON] (батька позивача) становить 409/1000 частки земельної ділянки, що відповідає площі 0,0409 га, яка позначена за №1 та відображена синім кольором; частка [PERSON] становить 91/1000 земельної ділянки, що відповідає площі 0,0091га, яка позначена за №2 та відображена жовтим кольором; частка [PERSON] та [PERSON] становить 500/1000 земельної ділянки, що відповідає площі 0,0500 га, яка позначена за №3 та відображена рожевим кольором. Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну частку земельну ділянку, оскільки не можливо визначити склад спадкового майна, а саме спірна земельна ділянка не поділена на частки співвласників. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Стаття 1297 ЦК України передбачає обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 4.18. глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України" встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст. 1225 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення розміру часток, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на прохання її та представника. На підставі викладеного та

Outcome: approved