Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] вінницької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 червня 2017 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємиця даного майна, звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Так, під час звернення до нотаріуса [PERSON] стало відомо про наявність арешту на вказану квартиру. Даний арешт перешкоджає заявнику реалізувати її права спадкоємця та оформити спадкові права і вільно розпоряджатися спадковим майном. З огляду на вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить скасувати арешт на квартиру [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 5295544, вжитий на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 серпня 1997 р. б/н та зареєстрований реєстратором: [PERSON] Вінницька державна нотаріальна контора 13.07.2007 року. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі з повідомлення сторін отримали, проте у визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача [PERSON] вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надіславши суду повідомлення про розгляд справи без нього, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Дана квартира знаходиться під арештом, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці б/н від 01 серпня 1997 року. Реєстратор: [PERSON] Вінницька державна нотаріальна контора, яка здійснила реєстрацію даного обтяження 13.07.2007 року. Реєстраційний номер обтяження 5295544. Дані факти підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 02.08.2017 року (а.с. 4). Так, дійсно ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 1 серпня 1997 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], належну [PERSON], про що довести до відома [PERSON] державну нотаріальну контору м. Вінниці (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 383906, виданого 16.06.2017 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, встановлено, що 15 червня 2017 року померла [PERSON] (а.с. 7). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 02.08.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] 02.08.2017 року звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 15.06.2017 року бабусі [PERSON] за заповітом від 23.06.2014 року та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно (а.с. 6). Отже, позивач є спадкоємцем майна померлої, однак в звязку з наявністю арешту на спірну квартиру, вона позбавлена можливості оформити спадкові права. Слід зазначити, що [PERSON] у вересні 2017 року зверталася вже до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 серпня 1997 року, однак дана заява була залишена без розгляду (а.с. 9, 11). Так, під час розгляду заяви стало відомо, що відповідно до журналу реєстрації позовних заяв за 1997 рік та алфавітного покажчика Ленінського районного суду м. Вінниці за 1997 рік позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним не зареєстровано. Таким чином, справа за вказаним позовом в архіві Вінницького міського суду Вінницької області не зберігається (а.с. 10). Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1\~ст. 316 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1\~ст. 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1 [PERSON] протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 [PERSON] протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року. Таким чином, накладення арешту порушує права позивача, як спадкоємця спірної квартири. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] вінницької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на прохання його представника. На підставі викладеного,

Outcome: approved