Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

20.11.2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ "ПІВІСЕНС\~ПЛЮС" про визнання недійсними договорів доручень та стягнення коштів. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними договір доручення №2205 від 10.09.2018 року, договір доручення №2206 від 10.09.2018 року, укладені між ним та ТОВ «ТРАСТМОТОРС»,\~нова назва\~ТОВ «ПІВІСЕНС\~ПЛЮС» та стягнути з ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» на його користь сплачені кошти в розмірі 198930 грн. а також судові витрати по справі. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та просять їх задоволити в повному обсязі. Не заперечують щодо проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача - ТОВ "ПІВІСЕНС ПЛЮС" в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача повідомлявся рекомендованою кореспонденцією, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини неявки представник відповідача не повідомив, не подав заперечення (відзиву), заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача та його представника, показання свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог, та, зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], мав намір придбати два трактори для себе та свого рідного брата для використання у власних потребах. З цією метою 03.09.2018 року він переглядав в мережі Інтернет оголошення про продаж зазначених тракторів. Серед різних оголошень позивач знайшов два оголошення, що були опубліковані ТОВ «ТРАСТМОТОРС», в яких був вказаний трактор «Беларус» 622, повнопривідний, ціною 110000 грн., 2016 року виготовлення з двигуном «LOMBARDINI LDW 2204 (Tier 3A)» турбований з передкамерним уприскуванням, в комплект якого входили плуг і фреза та трактор «Беларус» 422.1 повнопривідний, ціною 89000 грн., 2017 року випуску виготовлення також з двигуном «LOMBARDINI LDW 2204 (Tier 3A)» турбований з передкамерним уприскуванням, в комплекті якого були плуг та фреза, на які була встановлена акційна ціна. Цього ж дня позивач зателефонував за номером телефону, що був зазначений в оголошенні і йому було повідомлено про те, що дійсно у відповідача є в наявності трактор вказані в оголошенні, у відповідній комплектації. [PERSON] уточнив чи є ціна незмінною, що йому було підтверджено та пояснено представником відповідача, що така низька ціна є акційною на дані трактори. Позивачу було запропоновано приїхати в м.Полтаву в офіс відповідача, для підписання документів. 10.09.2018 року [PERSON] прибув в офіс ТОВ «ТРАСТМОТОРС», нова назва ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС», який знаходився по вул.Шевченка, 79, що в м.Полтава. Там позивача було повідомлено, що вказані в оголошенні трактори є в наявності та було запропоновано сплатити за них 200000 грн. і після цього зі мною буде укладено договір. Представник відповідача дала [PERSON] банківські реквізити для оплати за товар. Позивач пішов в банк та оплатив кошти в розмірі 99500 грн. та 99430 грн. і в цей же день йому було запропоновано підписати договір доручення №2205 від 10.09.2018 року та договір доручення №2206 від 10.09.2018 року. На запитання [PERSON], чому саме укладається договір доручення, а не договір купівлі-продажу, представник відповідача сказала, що саме на підставі даних договорів йому будуть поставлені зазначені вище трактори. Вона надала йому для підпису два примірники договорів, однак не надала позивачу часу для ознайомлення з ними посилаючись на закінчення робочого дня. Також вона сказала, що він зможе з ними ознайомитися пізніше. [PERSON] підписав запропоновані йому договори, копії яких долучені до матеріалів справи, та по одному примірнику повернув представнику відповідача. Також 10.09.2018 року представник відповідача заявила позивачу, що до 14.09.2018 року йому будуть передані трактори за місцем проживання. На запитання про вартість доставки, вона відповіла, що йому безкоштовно доставлять трактори за місцем проживання оскільки відстань до мого населеного пункту не перевищує 1000 км. Якби відстань була більшою 1000 км., то вартість доставки була б платною. Крім того, за наполяганням представника відповідача, [PERSON] 10.09.2018 року написав заяву, в якій просив безкоштовно доставити вказані трактори за місцем його проживання та передав її представнику відповідача. Після приїзду позивача до готелю, в якому зупинився, він перечитав договір та побачив, що в договорі від 10.09.2018 року №2206 вказаний трактор Беларус 1221.2, ціною 766667,00 грн., а в договорі №2205 від 10.09.2018 року вказаний трактор Беларус 1025.2, ціною 641667,00 грн. В звязку з цим він негайно зателефонував представнику відповідача та спитав, чому в договорах зазначені інші ціни та інші моделі тракторів, на що вона відповіла, що ціни зазначені в договорах включають в себе страховку на трактори, а щодо інших моделей, його запевнили, що саме ті трактори, про які вони говорили в офісі та за які позивач заплатив гроші і написав заяву йому будуть доставлені за адресою проживання. На запитання [PERSON] де документи на страховку, остання запевнила його, що ці документи будуть передані йому представником відповідача разом із тракторами при доставці по місцю проживання. 14.09.2018\~року позивач\~трактори так\~і не\~отримав.\~Після цього\~він неодноразово\~зв'язувався\~в телефонному\~режимі із\~представницями відповідача,\~які запевняли\~його в\~тому,\~що трактори\~він отримає спочатку до 18.10.2018 року, потім до 24.10.2018 року. Однак в зазначені дати техніку він не отримував і на телефонні дзвінки представник відповідача не відповідає. Трактори на даний час [PERSON] так і не доставлені, а кошти не повернуті. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], який був присутнім під час проведення перемовин та підписання спірних договорів в офісі відповідача в м.Полтава. Показання данного свідка логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб від 12.11.2018 року вбачається, що ТОВ «ТРАСТМОТОРС» (провулок Театральний, 2, м.Харків, 61057) 09.10.2018 року змінило назву та юридичну адресу на ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» (вулиця Предславинська, 34Б, м.Київ, 03150). Як встановлено в судовому засіданні, із умов договорів, випливає, що відсутня можливість розірвання договору з ініціативи Замовника без втрати ним коштів, що є порушенням прав Позивача як споживача. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Як було встановлено, позивач домовлявся із представником відповідача про купівлю трактора «Беларус» 422.1 повнопривідного ціною 89000 грн. 2017 року виготовлення з двигуном «LOMBARDINI LDW 2204 (Tier 3A)» турбований з передкамерним уприскуванням, в комплекті до трактора були плуг та фреза, а не трактора Беларус 1025.2, ціною 641667,00 грн. Крім того, [PERSON] домовлявся з представником відповідача про купівлю трактора «Беларус» 622 повнопривідного ціною 110000 грн., 2016 року виготовлення з двигуном «LOMBARDINI LDW 2204 (Tier 3A)» турбований з передкамерним уприскуванням, в комплекті до трактора були плуг і фреза, а не трактора Беларус 1221.2. Однак в договорах №2205 та №2206 вказані інші моделі тракторів та їхня ціна. Крім того зазначені вище договори доручення містять умови, зокрема ті, що стосуються винагороди повіреного, порядку і наслідків дострокового припинення договору та відповідальності сторін які є несправедливими. Так, відповідно до п.4.1 договорів №2205 та №2206 дані договори можуть бути припиненими шляхом односторонньої відмови Повіреного у випадку відсутності можливості у Повіреного укласти правочин щодо поставки, купівлі-продажу транспортного засобу за вартістю, яка вказана у даному договорі з урахуванням п.1.3 даного договору або у разі не виконання умов договору Довірителем щодо строків та розмірів проведення оплат по договору. За змістом підпункту 4.2.1 договорів №2205 та №2206 у випадку відмови Довірителя від Договору протягом трьох днів з моменту укладення даного договору Повірений повертає 50% від сплаченої винагороди Повіреного, а у випадку, коли заява про відмову від Договору подана Довірителем з порушенням вказаного строку, винагорода, яка вказана у п.3.1 даного договору поверненню не підлягає. Відповідно до вимог п.5.4. договорів №2205 та №2206 передбачено, що у випадку порушення Довірителем умов визначених п.2.2.3 Договору (перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі визначеної п.1.3 даного Договору вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення договору) зобов'язання сторін припиняються та Повірений зобов'язаний повернути Довірителю всі сплачені на виконання п.1.3. Договору кошти протягом 30 банківських днів. Винагорода в такому випадку поверненню не підлягає. Водночас, Повірений, відповідач у справі, за змістом укладених Договорів №2205 та №2206 не несе відповідальності за порушення умов договору, окрім обов'язку повернути сплачену винагороду у випадку порушення ним своїх зобов'язань за договором, якщо не доведе, що таке порушення сталось не з його вини (п.5.3 Договорів №2205 та №2206), та сплати неустойки у розмірі 1 відсотку від розміру невиконаного зобов'язання, у випадку несвоєчасного перерахування коштів Довірителю (п.5.7 Договорів №2205 та №2206). Таким чином, відповідач в договорах №2205 та №2206 надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору як за ініціативою споживача послуг, так і за ініціативою відповідача, а також звільнив себе від будь-яких негативних наслідків від порушення прав позивача як споживача послуг у разі розірвання договору, в тому числі і не з вини позивача, що на думку суду приводить до дисбалансу договірних відносин. Аналізуючи зміст укладених договорів №2205 та №2206, достовірно встановлено, що умови укладених сторонами Договорів доручення, передбачені підпунктом 4.2.1 п. 4.2 Договорів №2205 та №2206 є несправедливими, оскільки в порушення вимог розумності, добросовісності та справедливості позбавляють позивача, як споживача послуг, можливості відмовитись від договору без втрати сплачених ним коштів в рахунок винагороди Повіреному, не зважаючи на те, чи виконувались повіреним будь-які роботи на виконання доручення, що суперечить вищенаведеним вимогам ст.ст.1008, 1009 ЦК України. Крім того, в укладених сторонами договорах №2205 та №2206 жодним чином не обґрунтовано визначений розмір винагороди Повіреного, зокрема, критерії та розрахунок, за яким її було визначено. Відсутні також будь-які докази, які підтверджують обгрунтованість, справедливість, добросовісність та розумність такої винагороди. Відповідно до ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Як випливає із умов спірних договорів наслідки розірвання договорів, в тому числі і за ініціативою Повіреного, передбачають утримання на користь останнього від 50% до 100% суми сплаченої винагороди, водночас будь-яка відповідальність, компенсація, відповідача, за Порушення умов договору окрім повернення сплачених коштів, відсутня. З огляду на зазначене, суд вважає, що такі положення договорів №2205 та №2206 призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін, порушують принцип добросовісності, а також завдають шкоди споживачеві, а тому в силу положень частин 1, 2, п.п.2-4, 11-13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонуванні продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Порушення цієї\~норми Закону\~полягає в\~тому,\~що при\~укладенні з\~позивачем договорів\~Доручення №2205\~№2206\~відповідач завуалював\~призначення платежу\~в розмірі 64166,70\~грц.\~та 76666,7\~грн.,\~під виглядом\~першочергових платежів,\~які насправді,\~за умовами\~договору,\~не повертаються\~в жодному\~випадку та\~є оплатою\~за надання\~послуг повіреним. Крім того, пунктом 3.5. Договорів №2205 та №2206 передбачено додаткову винагороду за більш вигідні для Довірителя умови (при цьому зміст цих умов не визначено) в розмірі 50% від суми вигоди. Також за\~змістом підпункту\~2.2.2\~Договорів №2205\~та №2206\~позивач повинен протягом трьох робочих днів компенсувати відповідачу всі витрати, які були пов'язані з виконанням договору. Таким чином,\~при укладенні\~договорів №2205\~та №2206\~відповідач,\~не визначаючи\~конкретні випадки\~та понесені\~витрати,\~завуальовує призначення\~платежів за\~договором,\~які за умовами договору підлягають обов'язковій сплаті та фактично не можуть бути оспорені за умовами договорів №2205 та №2205. Згідно ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до\~ч.1\~ст.215\~ЦК України\~підставою недійсності\~правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до\~ч.3\~ ст.215\~ЦК України,\~якщо недійсність\~правочину прямо\~не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1, 3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч.1\~ст.1000 ЦК України\~за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно ч.1\~ст.1002 ЦК України\~повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Пунктом 1 ч.1\~ст.1008 ЦК України\~визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Відповідно до вимог ч.2\~ст.1008 ЦК України\~довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. У відповідності з вимогами ч.1\~ст.1009 ЦК України, яка передбачає наслідки припинення договору доручення, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в порушення вимог ч.1 ст.1003 ЦК України в договорах доручення №2205 та №2206 чітко не визначена вартість транспортного засобу, так як згідно п.1.3. договорів вартість транспортних засобів може змінюватись в межах 20% від вартості, що зазначена в договорах доручення №2205 та 2206 від 10.09.2018 року. Наведене, на думку суду, свідчить про порушення відповідачем принципів добросовісності та справедливості при укладенні договору. Крім того в спірних договорах не зазначено більш детальних ознак майна (рік виготовлення, об'єм двигуна, колір і т.п), крім марки тракторів. Як зазначено в ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що положення оспорюваних договорів призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків їх сторін, порушують принцип добросовісності, а також завдають шкоди споживачеві, а тому в силу положень\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч.5\~ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та\~підлягають визнанню недійсними. Оскільки визнання недійсними вказаних умов договорів щодо розміру та порядку повернення платежу зумовить і зміну інших, взаємопов'язаних з ними, положень договорів, відповідно до ч.6\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.ч. 1, 3 ст.203, ч.3 ст.215 ЦК України\~оспорювані договори слід визнати недійсними в цілому. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог, а тому вони підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача розрахунку суми судових витрат, квитанції №7 від 10.12.2018 року та квитанції №8 від 12.04.2019 року, витрати на правничу допомогу склали 5000 грн. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON], з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. згідно квитанцій №7 від 10.12.2018 року та №8 від 12.04.2019 року. Крім того, відповідно до ч.3 ст.22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. За таких обставин позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141\~ЦПК України 3526 грн. 10 коп. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.203,\~215,\~216,\~1000,\~1002-1003,\~1008-1009 ЦК України, ст.ст.18,\~21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved