Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом проти [PERSON] В якому зазначив, що відповідач 26.03.2014 року близько 07 год. 40 хв., перед початком робочого дня, біля прохідної ДП "Державний бронетанковий завод"(далі - завод), особисто розповсюджував серед працівників листівки із завідомо неправдивою інформацією. За своїм характером вона містить фактичні дані про вчинення позивачем кримінально - карних діянь, які асоціюється з крадіжкою державного майна на загальну суму понад 34,8 млн. грн., відмиванні доходів підприємства на власні потреби з метою придбання та будівництва для себе нерухомості в розмірі 23 млн. грн., за рахунок соціальних пільг працівників тощо. Посилаючись на презумпцію недостовірності негативної інформації про фізичну особу, вимоги ст. 32 Конституції України, якою кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої у тому числі поширенням такої недостовірної інформації, просив визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію, спростувати негативну інформацію саме у такий спосіб, яким її було розповсюджено. У подальшому позов було доповнено вимогою про стягнення з відповідача 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями [PERSON] Позов було підтримано представником позивача у повному обсязі. Останній стверджував, що розповсюджена [PERSON] порочна інформація не є судженням або критикою, в розумінні національного та міжнародного законодавства, а є відвертим звинуваченням [PERSON] у вчиненні особливо тяжких злочинів(ч.5 ст.185, ч.2 ст. 209 КК України) та є поширеною. Оскільки відповідач, взагалі не звертаючись до правоохоронних органів, не переконавшись на наявність обвинувальних вироків стосовно позивача діяв явно протиправно, розповсюджував порочну інформацію серед широкого кола працівників. Поряд з цим [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався і не притягується, знятої чи погашеної судимості не має та не переховується від суду та слідства, має бездоганну характеристику, державні нагороди та інші відзнаки, громадський діяч, науковець, вчений. Підприємство, яке очолює позивач є одним з найкращих в Україні, працівники заводу своєчасно отримують заробітну плату, яка вище середньої по Україні. На підприємстві неодноразово проводилися різного рівня перевірки фінансово - господарської діяльності, проте зловживання, про які йдеться в листівках відповідача, жодного разу не було виявлене, а відкриті кримінальні провадження по факту, на які посилається відповідач, в силу ст. 62 Конституції не є належним доказом. Вважає, що негативна недостовірна інформація розповсюджена відповідачем з метою безпідставно принизити позивача, виникнення у працівників та широкого кола громадян підозр у зловживаннях, що призвело до ушкодження честі гідності та делової репутації [PERSON] Додав, що позивач займається і підприємницькою діяльністю, а тому має достатній дохід. Просив позов задовольнити. [PERSON] позов не визнав. У запереченнях, з посиланням на ст. 40 Конституції України, положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, стверджував, що [PERSON], як публічна особа - депутат Житомирської обласної ради, посадовець - керівник державного підприємства, погодвся «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, він підлягає ретельному громадському контролю і потенційно можє зазнати гострої та сильної громадської критики. При цьому позивач не може мати більшого захисту своєї репутації порівняно з пересічними громадянами. Пояснив, що листівки, які він 26.03.2014 змушено особисто роздавав працівникам заводу, за таким змістом, що є у справі, (але надруковані за меншим шрифтом) є його особистим зверненням до позивача, як до депутата, оскільки 25.03.2014 він не зміг вручити їх позивачеві, з причин не допуску відповідача на теріторию заводу. [PERSON] не заперечував, що до правоохоронних органів з інформацією, надрукованої в його листівках він не звертався, хоча вона йому відома давно, вважає її правдивою, тому що він тривалий час працював у позивача директором. Достовірність розповсюдженої ним інформації, мотивував також тім, що на даний час [PERSON] вже завод не очолює, "нишком" "тишком " пішов з нього. Дослідженим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу у межах позову на засадах змагальності та диспозитивності. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім"ї, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Як вбачається зі справи та не заперечується сторонами, розповсюджувані відповідачем листівки 26.03.2014 в ранці, серед працівників заводу були за таким контекстом: «[PERSON] поверни вкрадене державі та заводу» база воєнторгу - 20 млн. грн., рибний цех -5 млн. грн., заправка «Танкіст» -8 млн. грн., хлібозавод - 200 тис. грн., білліардної (магазин «Діваль») - 300 тис. грн., магазин (Приміщення Приватбанку та аптеки) - 300 тис. грн., цех виготовлення котлів - 1 млн. грн. орієнтировно - 34,8 млн. грн. А також куплено та побудовано [PERSON]: будинок на Мальованці - 3 млн. грн., маєток на воєнторзі вартістю - 10 млн. грн., садиба в с. Пряжево - 5 млн. грн., садиба у Вишполі - 5 млн. грн., загалом на 23 млн. грн. Маєтки та нерухомість це: не проведена модернізація виробництва, нестворені нові виробництва і робочі місця, зарплати робітників, премії, щорічні примусові відпустки за власний рахунок (а.с. 7). За свідченнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], 26.03.2014 перед початком робочого дня [PERSON], стояв неподалік від прохідної заводу, тримав в руках пачку друкованих з двох сторін листівок (саме такого змісту, яка є у справі) та роздавав їх працівникам заводу, у тому числі свідкам, які вийшли з автобусу заводу, що кожного дня привозить на роботу (та увозить до дому) працівників, які живуть в м. Житомирі. Вважають інформацію неправдивою, яка принижують честь і гідність [PERSON], директора, якого вони поважають, пишаються ним, як керівником їх рідного заводу. На заводі регулярно, своєчасно 2 рази на місяць виплачується гарна заробітна плата, підтримується висока трудова дисципліна, створений гарний трудовий колектив. Повсюди чистота, порядок. У той час, коли інші великі заводи в м. Житомирі ("Хімволокно", Електроізмеритель", "Завод станків автоматів" тощо) та в цілому на України зруйнувалися, розкрадалися, підприємство під керівництвом [PERSON] вистояло, є найкращим в України, де хочеться працювати. Численність робітників заводу зменшилося тому що у 1992 - 1997 роках не було заказів,завод перейшовна самофінансування. Багато працівників виїхало за кордон, дехто разпочаткував свій бізнес, а дехто - звільнився, тощо. Свідки стверджували, що в своїх листівках [PERSON] у категоричній формі обвинувачує [PERSON] у скоєнні тяжких злочинів, без посилань на вирок суду. Вважають, що ця поширена негативна інформація впливає на авторитет як заводу так і позивача. Підтвердили заборону вільного доступу на територію заводу, з причин ремонту військової техніка для АТО. Додали, що коли вони зробили [PERSON] зауваження, останній образив свідка брутальною лайкою Твердження [PERSON] що, листівки, які він розповсюджував серед працівників заводу, є його особистим письмовим зверненням до [PERSON] , як до депутата, на переконання суду, є неґрунтовним. Вимоги до звернень громадян, передбачені ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян». Проте у листівках не зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, який подає звернення, відсутній підпис із зазначенням дати, не викладено суть порушеного питання. Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства. Таким чином листівки, які роздавав [PERSON] працівникам заводу ні за формою, ні за змістом, ні за способом подачі не можна вважати його особистим зверненням до позивача, як до публічної особи. Суд, з врахуванням національних та міжнародних норм, усталеної судової практики, вважає, що інформація, яка міститься в листівках відповідача є її поширенням, не відноситься до критиці та оціночного судження, містить непідтверджену належними та допустимим доказами в контексті ст.ст.58,59 ЦПК України фактичні дані про вчинення позивачем кримінально - карних діянь. Так відповідно до ст.14 Закону України "Про інформацію" (далі - Закон) під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. [PERSON], визнав, що передавав свої листівки невизначеному колу працівників підприємства. Згідно зі ст.1 вказаного Закону під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. В силу ст. 47-1 оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. В роз"ясненнях, наданих у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) також вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Втім викладені в листівках [PERSON] відомості переконують суд, що наведені вислови, які в них застосовані, використовуються відповідачем у кримінальному значенні та ототожнююся з поняттям злочину. Зокрема, це обумовлюється таким: "[PERSON] поверни вкрадене державі та заводу …орієнтовно - 34,8 млн. грн." Це є звинуваченням позивача в скоєнні крадіжки державного майна в особливо великих розмірах. Згідно з диспозицією ч.5 ст.185 КК України, крадіжкою (викрадення чужого майна) є вчинена в особливо крупних розмірах, що а 600 і більш разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Крім того, ствердженнями та висловлюваннями, що "...маєтки та нерухомості позивача це… зарплати робочих, премії, щорічні примусові відпустки за власний рахунок …", відповідач фактично звинувачує його в привласненні чужого майна або заволодінні ним, шляхом зловживанням службовим становищем, а також у використанні позивачем службового становища всупереч інтересам служби, відмиванні (легалізації грошових коштів)( ст. ст.191, 209 ,364 КК). У листівках відповідач наводить конкретні дані про вартість такого майна. Саме так сприймали інформацію допитані в суді свідки. Адже у листівках, що розповсюджував [PERSON] містяться фактичні дані про злочини та його розмір, а тому вони не відносяться до оціночних суджень та підлягають спростуванню при недоведеності їх правдивості. Частина 1 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КК України наголошують: „Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено в обвинувальним висновком. Посилання відповідача на витяги з кримінального провадження(а.с.82-84) не є судовими рішеннями в контексті матеріального права. Окрім цього, за даними УМВС України в Житомирській області, [PERSON] ніколи не мав судимостей, до кримінальної відповідальності не притягується(а.с.99). Таким чином інформація в листівках відповідача про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень не знайшла свого документального підтвердження в суді. Таким чином посилання відповідача на ст.ст.3,4,6 Декларації щодо межі допустимої критики, яка у публічної особи є значно ширшою, у даному випадку безпідставне. Розповсюджена відповідачем інформація в листівках, у яких висувалися дуже серйозні звинувачення проти позивача перевищили межі прийнятой критики, зважаючи на Судову практику Євронейського Суду з прав людини і не підлягає захисту ст. 10 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вона не має фактичного підґрунтя, особливо з урахуванням тяжкості обвинувачень, про які йдеться в листівках, оскільки це були твердження щодо фактів, які підлягають доведенню. У справах "Єрусалем проти Австрії", "Педерсен і Бодсґор проти Данії" ,"Праґер і Обершлік проти Австрії" "Перна проти Італії", Європейський Суд з прав людини констатував, що навіть у разі, коли твердження є оцінним судженням, має існувати достатня фактична база на його підтвердження, без якої воно виходитиме за рамки прийнятного Не може бути доказом правдивості інформації у листівках і твердження відповідача про скромне святкування позивачем свого ювілею. Доказів, що з позивачем не укладено контракт, або його відсторонено від посади за зловживання, про які йдеться у листівках, суду також не представлені. А тому суд вважає, що інформація, поширена особисто відповідачем в листівках, є недостовірною, має негативний характер, та перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Спростовується матеріалами справи поширена відповідачем інформація у листівках щодо не проведення позивачем модернізації виробництва, не створення нових місць, невиплати заробітної плати, премії тощо. З довідки №83 від 29.07.2014 вбачається, що [PERSON] з 1993 року очолює бронетанковий завод, який неодноразово зазнавав реорганізації та перейменування, на даний час з 12.03.2012 державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод» (а.с. 35). Вчений, доктор технічних наук, професор, депутат обласної ради, [PERSON], за сумлінну працю високий професіоналізм, внески у розвиток підприємства має численні грамоти, нагороди, у тому числі як громадські, галузеві так і державні. Так, з 26.04.2001 [PERSON] присвоєне звання "Почесний громадянин смт. Новогуйвинське"( рішення 22 -ої сесії 23 скликання Новогуйвинської селищної ради) . У 2010 році завод отримав відзнаку "Державне підприємство року " серед 300 000 підприємств України за офіційними даними Державної статистики України та посів 1 місце за критеріями:"Обсяг реалізованої продукції", "Продуктивність праці", "Чистий прибуток", "Заробітна плата". У 2012 році "ДП Житомирський Бронетанковий завод" був нагороджений дипломом переможця регіонального етапу Всеукраїнського конкурсу якості "100 кращих товарів року". У 2012 завод став переможцем у номінації "сумлінний платник податків у галузі "важка техніка". У 2013 році колектив "ДП Житомирський Бронетанковий завод" нагороджений "Почесною грамотою" за високий рівень податкової свідомості, виконання податкових зобов"язань перед державним та місцевим бюджетом" . Указом Президента України від 20.08.2001 року № 664 [PERSON] присвоєне почесне звання"Заслужений працівник промисловості"; Указом Президента України № 474/2010 [PERSON] нагороджено ювілейною медаллю 65 -победи у Вітчізняної Війні Указом Президента України № 330/2012 на підставі подання Комітету з державних премій в галузі науки і техніки (академік Патон Б.Є. і учений секретар Комитету - В.С. Стогній), [PERSON] присуджена державна премія України в галузі техніки та науки; 13.09.2007 за № 1141 [PERSON] нагороджений Верховною Радою України Почесною грамотою "За особливі заслуги перед Українським народом". У 2013 році Державний концерн "Укроборонпром" нагородив [PERSON] грамотою "За багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм, значний особистий внесок у розвиток підприємства та з нагоди 70 - річчя заснування "ДП Житомирський Бронетанковий завод". У 2010 році [PERSON] був нагороджений Національним Сертифікатом "Керівник року": 10.12.2009 року Президент Національного олімпійського комітету України С.Н.Бубка видав "Подяку" [PERSON] за внесок у розвиток олімпійського руху. Окрім цього позивач має інші нагороди та грамоти(а.с.38-70). З фінансового плану заводу також вбачається, що витрати на оплату праці, соціальні виплати у порівняні з даними за аналогічний період попереднього року значно не зменшилися (а.с.71-73). З 2008 року позивач зареєстрований як, суб"єкт підприємницької діяльності (а.с.70). За роз"ясненнями, що містяться у п.15 наведеної Постанови, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. На підставі вимог ст. ст.275,299 ЦК України фізична особа має право на захист свого особового немайнового права від протиправних посягань інших осіб, має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у тому числі удушевних стражданнях , які особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. З урахування усіх обставин справи в їх сукупності і взаємозв'язку, суд вважає, що, внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] зазнав шкоди діловій репутації, свого престижу у колективі, у суспільстві, суд також враховує час та зусилля, необхідні для їх відновлення, доступ до неї необмеженого кола осіб, що змусило позивача захищати своє порушене право у судовому порядку. Поряд з цим суд вважає, що спростування порочної інформації у такий саме спосіб: роздачею листівок особисто відповідачем працівникам заводу, сприятиме її відновленню. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, у грошовому еквіваленті, в сумі 1000 грн., суд виходить, з засад розумності та справедливості, враховує, що метою судового рішення є ще й реальність його виконання, матеріальний стан відповідача, який на даний час є пенсіонером. Дооди останнього про низький дохід, не було спростовано представником позивача.

Outcome: partial