Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення майна з чужого незаконного володіння, в якому зазначив, що на протязі п'яти років він займається вирощуванням рогатої худоби, свиней, домашньої птиці та ішої живності. У його приватній власності перебуває велика рогата худоба в кількості - 12 голів, поросята - 85 голів, свиноматки -12, кнур - 1, вівці та барани - 38, гуси - 130, кури - 230, качки - 120. Сільськогосподарською діяльністю та вирощуванням живності він займається разом з відповідачем [PERSON] Під час здійснення сільськогосподарської діяльності ним та відповідачем було придбано приміщення ферми, яка розташована біля цегляного заводу в м.Помічна Добровеличківеького району Кіровоградеької області по [ADDRESS]. Право вланості на зазначене нежитлове приміщення зареєстровано за відповідачем. На протязі тривалого часу на територїії зазначеного приміщення перебувають належні йому, велика рогата худоба в кількості - 12 голів, поросята - 85 голів, свиноматки- 12, кнур - 1, вівці та барани - 38, гуси - 130, кури -230, качки - 120, вирощуванням та вигодовуванням яких займається він. 23 жовтня 2014 року маючи намір в черговий раз здійснити догляд за вказаними тваринами та птицею і нагодувати їх він прибув до приміщення ферми за зазначеною вище адрееою, однак потрапити до приміщення ферми у нього не було можливості, оскільки двері в приміщення були зачинені на замки, які змінено, а ключів від нових замків у нього не було. Невдовзі на територію ферми прибув громадянин [PERSON], який зазначив, що оскільки відповідач [PERSON] винен йому певну суму коштів, відповідно ферма та усе, що в ній знаходиться належать йому, тому його нічого не має. Через деякий час на територію ферми прибув громадянин [PERSON], також зазначивши, що його тут нічого немає при цьому діставши з салону автомобіля автомат, почав йому погрожувати. Сприймаючи дану погрозу реально, він був змушений залишити територію ферми. Про зазначені події ним було повідомлено правоохоронні органи та прокуратуру Добровеличківського району шляхом звернення з заявою. При зазначених вище подіях, які відбувались 23 жовтня поточного року були присутні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] До теперішнього часу він не має можливості потрапити до приміщення ферми м.Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області по [ADDRESS]. На його неодноразові звернення до відповідача, з вимогою надати доступ до приміщення з метою догляду за тваринами і птицею з подальшою можливістю забрати належних йому тварин, він отримує різку відмову, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали повністю та обгрунтували їх обставинами викладеними в позовній заяві, просять задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, надали суду усні та письмові пояснення , згідно яких не заперечують факт що позивач на території ферми, яка знаходиться у його власності, утримував живність, проте зазначають що дану живність позивач вивіз в кінці весни - на початку літа 2014 року. На даній фермі відповідач зазначає утримував і утримує свою живність. На час коли позивач утримував на його фермі свою живність, він також утримував свою живність. Живність його і позивача утримувалася окремо. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши надані докази, відзначає наступне. Згідно вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту майнового права визначаються нормами цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) - є речово-правовим засобом захисту прав лише власника індивідуально-визначеної речі. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інші, що становлять предмет доказування з позиції процесуального права). Позивач на підтвердження позовних вимог зазначає, що є власником великої рогатої худоби в кількості - 12 голів, поросят - 85 голів, свиноматок -12, кнур - 1, вівці та барани - 38, гуси - 130, кури - 230, качки - 120. Своє право власності на вказане майно підтверджує показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], реєстраційними свідоцтвами овець/кіз від 30.10.2014 року, паспортами великої рогатої худоби від 30.10.2014 року, реєстраційним свідоцтвом свиней від 08.10.2014 року. Вибуття майна з володіння позивач підтверджує зверненням до міліції та прокуратури з заявами про самовільне захоплення належного йому майна та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали покази, що позивач вирощував худобу на фермі яка належить відповідачу і 23.10.2014 року позивач не був допущений на територію ферми [PERSON], родичем відповідача. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач посилається на ст. 387 ЦК України, за яким власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Так, посилаючись як на підтвердження права власника на поросята - 85 голів, свиноматок -12, кнура - 1, вівці та барани - 38 позивач надав до суду реєстраційні свідоцтва овець/кіз від 30.10.2014 року в кількості 38 шт., реєстраційні свідоцтва свиней від 08.10.2014 року в кількості 33 шт. Проте, судом вказані документи не може бути визнано правовстановлюючими документами з тих підстав, що Положенням про ідентифікацію та реєстрацію свиней, затверженим наказом Міністерства аграрної політики України від 31.12.2004 року №497, реєстраційне свідоцтво свиней (далі - реєстраційне свідоцтво) це документ установленої форми, виданий адміністратором Реєстру тварин для племінних тварин основного стада (основні кнури і свиноматки) та містить дані стосовно тварини, її переміщення, власників/утримувачів, місцезнаходження, реєстрації у Реєстрі тварин, стану здоров'я і є супровідним документом при будь-якому переміщенні цих тварин та Положенням про ідентифікацію та реєстрацію овець і кіз, затверженим наказом Міністерства аграрної політики України від 31.12.2004 року №498 реєстраційне свідоцтво овець/кіз (далі - реєстраційне свідоцтво) - документ установленої форми, виданий адміністратором Реєстру тварин, що містить дані стосовно тварини, її переміщення, власників/утримувачів, місцезнаходження, реєстрації у Реєстрі тварин, стану здоров'я та є супровідним документом при будь-якому переміщенні тварин. Реєстраційне свідоцтво свиней та реєстраційне свідоцтво овець/кіз не є документами, що підтверджують права власності на тварин. Посилаючись як на підтвердження права власника великої рогатої худоби в кількості - 12 голів позивач надав до суду паспорта великої рогатої худоби від 30.10.2014 року в кількості 12 шт., проте судом вказаний документ не може бути визнано поскільки згідно Положення про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затверженим наказом Міністерства аграрної політики України від 17.09.2003 року №342, п.1.3. ідентифікації і реєстрації підлягають усі тварини, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Пунктом 1.4. даного Положення передбачено що ідентифікація і реєстрація великої рогатої худоби запроваджується з метою в тому числі для підтвердження права власності на тварин. Час вибуття майна з володіння позивач зазначає 23.10.2014 року, тоді як паспорта великої рогатої худоби в кількості 12 шт. від 30.10.2014 року. Крім того свідок [PERSON], яка проводила ідентифікацію тварин, надала суду покази, що самі тварини при ідентифікації їй не надавалися, бирка - вушний знак установленого зразка з нанесеним ідентифікаційним номером не прикріплявся на кожне вухо тварини. Судом встановлено, що за захистом порушеного права власності позивач звернувся до органів внутрішніх справ з заявою про самовільне захоплення належного йому майна та погрози фізичною розправою із застосуванням вогнепальної зброї. Дана заява зареєстрована до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень за №2226 від 29.10.2014 року та розглянуто працівниками Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області. Згідно висновку за результатами розгляду повідомлення від 04.11.2014 року розгляд заяви [PERSON] вважати закінченою. Надалі після вивчення прокуратурою Добровеличківського району даних матеріалів їх було зареєстровано до ЄРДР №42014120140000017 від 07.11.2014 року. Саме процесуальні слідчі дії відповідно до Кримінального процесуального кодексу України спрямовуються на виявлення спірного майна в особи, його ідентифікації та належності власнику, забезпечення заходів збереження та повернення власнику. В межах розгляду цивільної справи всі ці обставини судом не встановлені. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], заявлені сторонами та допитані судом , не надали суду чітких зазначень, щодо статі, віку, породи, наявності та кількості великої рогатої худоби, поросят, свиноматків, кнурів, овець та баранів, гусей, курей, качок, його належності позивачу, його місця знаходження у відповідача. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи надані позивачем докази, суд відзначає, що жодної обставини, яка підлягає доказуванню за даним позовом - підтвердження права власності, вибуття з володіння, утримання майна відповідачем - позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст.180, 317,321,328,387 ЦК України, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом N 11 , п.19 Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", ст.7, 35 Закону України "Про тваринний світ", Положенням про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затверженим наказом Міністерства аграрної політики України від 17.09.2003 року №342, Положенням про ідентифікацію та реєстрацію свиней, затверженим наказом Міністерства аграрної політики України від 31.12.2004 року №497, Положенням про ідентифікацію та реєстрацію овець і кіз, затверженим наказом Міністерства аграрної політики України від 31.12.2004 року №498, ст.ст. 3, 4, 5,10, 15, 27, 31, 57, 60, 61, 88, 107, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed