Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять суд: -визнати незаконним та скасувати наказ АТ КБ «Приватбанк» №Э.DN-УB-2020-6986210-п від 20.07.2020 про звільнення [PERSON] ; -визнати незаконним та скасувати наказ АТ КБ «Приватбанк» № Э.DN-УB-2020-6994782-п від 20.07.2020 про звільнення [PERSON] ; -визнати незаконним та скасувати наказ АТ КБ «Приватбанк» № Э.DN-УB-2020-6994745-п від 20.07.2020 про звільнення [PERSON] ; -визнати незаконним та скасувати наказ АТ КБ «Приватбанк» № Э.DN-УB-2020-6998744-п від 20.07.2020 про звільнення [PERSON] ; -поновити [PERSON] на роботі в АТ КБ «Приватбанк» на посаді Керівника проекту Напрямку трудових ресурсів (HR) та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; -поновити [PERSON] на роботі в АТ КБ «Приватбанк» на посаді головного фахівця Напрямку трудових ресурсів (HR) та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; -поновити [PERSON] на роботі в АТ КБ «Приватбанк» на посаді головного менеджеру з персоналу Напрямку трудових ресурсів (HR) та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; -поновити [PERSON] на роботі в АТ КБ «Приватбанк» на посаді Керівника напрямку-Заступника Керівника Дирекції' Напрямку трудових ресурсів (HR). В обґрунтування своїх вимог позивачі в позовній заяві зазначили, що вони були співробітниками Напрямку трудових ресурсів HR АТ КБ «Приватбанк» та є членами Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ «Приватбанк» (надалі - «Профспілка»), окрім [PERSON] , яка є членом Дніпропетровської обласної організації Всеукраїнської Професійної спілки працівників Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» (далі - Всеукраїнська профспілка). 09.05.2020 року Голова Правління AT КБ «Приватбанк» П. Крумханзл, згідно рішення Наглядової ради банку (протокол № 11/20 від 19.03.2020) видав Наказ № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу Банку», яким розпорядився: 1.Ліквідувати напрямок трудових ресурсів (HR) та Управління оцінки ефективності та створити інші підрозділи з лінійним підпорядкуванням Керівнику дирекції з HR та корпоративного управління; 2.Скоротити штат працівників та вивести із штатного розкладу Банку більше шістдесяти штатних одиниць, включаючи посаду Керівника напрямку - Заступника Керівника дирекції Напрямку трудових ресурсів Головного офісу (HR) Головного офісу; 3.Ввести до штатного розкладу Банку нові посади у створені підрозділи та затвердити штатний розклад дирекції з HR та корпоративного управління. 4.Попередити працівників, які обіймають посади, які підлягають скороченню, не пізніше, ніж за два місяці, про їх можливе наступне звільнення 20.07.2020, одночасно запропонувавши їм вакантні посади, наявні у Банку, що відповідають їх спеціальності та кваліфікації, або які вони можуть знайти з урахуванням їх освіти, кваліфікації, досвіду та стану здоров`я; 5.Повідомляти працівників, що підлягають скороченню, про подальше появлення вакантних посад; 6.Звільнити працівників, які не виявили бажання зайняти запропоновані або інші вакантні посади у Банку, з дотриманням усіх прав та гарантій таких працівників згідно трудового законодавства; 7.Розробити посадові інструкції по усіх нових посадах відповідно до Методичних рекомендацій до розробки посадових інструкцій співробітників Приватбанку. 20.07.2020 року позивачів було звільнено з займаних посад у AT КБ «Приватбанк» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу Банку». Вважають, що таке звільнення є незаконним тому, що фактично було змінено лише назви посад та структурних підрозділів, а сама реорганізація є фіктивною. Намагаючись обійти вимогу ст. 49-2 КЗпП України, представники адміністрації пропонували співробітникам Напрямку трудових ресурсів Головного офісу (HR) переведення на знов створені посади (по факту це посади з іншими назвами, ніж були раніше), та надавали їм для ознайомлення посадові функціональні обов`язки тих посад, які ці співробітники обіймали, видаючи їх за функціональні обов`язки нових посад, які, як вже йшлося вище, ще не були розроблені. Також відповідач не виконав вимоги закону щодо надання для ознайомлення всіх вакансій, наявних на підприємстві, бо кожному з Позивачів була запропонована лише одна посада. Крім того, в попередженні про скорочення штату працівників було зазначено, що можливе переведення на одну з вакантних посад, «анонсованих на комунікаційних ресурсах Банку», але де саме цей перелік знаходиться та які саме посади є вакантними, жодному з позивачів не було повідомлено, а повний перелік вакансій так і не був до них доведений. Отже, вважають, що відповідач порушив вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Також вказують, що запропоновані AT КБ «Приватбанк» посади були нижчі за рангом, ніж ті, які вони займали. Крім того, позивач [PERSON] є учасником бойових дій, а тому на нього розповсюджується дія ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників. Зазначають, що накази про звільнення позивачів були винесені з грубим порушенням Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Первинною профспілковою організацією співробітників AT КБ «Приватбанк» було обґрунтовано відмовлено в наданні згоди на звільнення [PERSON] та [PERSON] та зазначено, що наказ № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу Банку» є незаконним. Теж саме стосується Дніпропетровської обласної організації Всеукраїнської Професійної спілки працівників АТ КБ «Приватбанк», членом якої є [PERSON] , яка також обґрунтовано відмовила Відповідачу в наданні згоди на звільнення. Окремо звертають увагу суду, що Відповідач не надсилав подання на звільнення, а Первинна профспілкова організація співробітників AT КБ «Приватбанк» не надавала згоди на звільнення [PERSON] , яка прийнята в Профспілку 01.05.2020 року. Крім того, вказують, що, згідно п. 7 статуту, держава є 100% власником AT КБ «Приватбанк» і не заінтересована у звільненні працівників в період карантину. 21.08.2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 02.10.2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначив, щодо позовних вимог [PERSON] вказує, що, 13.05.2020 року о 16:30 Позивачу-1 було особисто в офісі відповідача за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30 оголошено про введення нового штатного розпису та нових структурних підрозділів у Дирекції з HR та корпоративного управління AT КБ "ПриватБанк", ознайомлено із Наказом "Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку" від 09.05.2020 року № Э.28.0.0.0/1-6824295 затвердженого Головою Правління та повідомлено про майбутнє вивільнення працівників 20.07.2020 року разом із пропозицією на переведення на вакантну посаду. 24.06.2020 року Банк надіслав Первинній профспілковій організації співробітників АТ КБ "ПриватБанк" подання про отримання згоди на вивільнення працівників, враховуючи Працівника-1, від 24 червня № 20.1.0.0.0/7-106000. 06.07.2020 року [PERSON] повторно повідомлено про можливе наступне вивільнення та запропоновано обрати посаду відповідно до оновленого списку вакансій. 09.07.2020 року [PERSON] отримав повторне повідомлення із оновленим списком запропонованих вакансій. 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Того ж дня [PERSON] засвідчив власним підписом ознайомлення із Наказом та у день звільнення з ним було проведено остаточний розрахунок та надано трудову книжку із відповідним записом. Щодо позовних вимог [PERSON] зазначає, що 13.05.2020 року йому було особисто в офісі відповідача, за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, оголошено про введення нового штатного розпису та нових структурних підрозділів у Дирекції з HR та корпоративного управління AT КБ "ПриватБанк", ознайомлено із Наказом "Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку" від 09 травня 2020 року № Э.28.0.0.0/1-6824295 затвердженого Головою Правління та повідомлено про майбутнє вивільнення працівників 20.07.2020 року разом із пропозицією на переведення на вакантну посаду, що підтверджується підписом [PERSON] на попередженні про скорочення штату працівників. 24.06.2020 року Банк надіслав Первинній профспілковій організації співробітників АТ КБ "ПриватБанк" подання про отримання згоди на вивільнення працівників, враховуючи [PERSON] від 24 червня № 20.1.0.0.0/7-106000. 06.07.2020 року [PERSON] повторно повідомлено про можливе наступне вивільнення та запропоновано обрати посаду, відповідно до оновленого списку вакансій. 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, і він того ж дня засвідчив власним підписом ознайомлення із цим Наказом. У день звільнення з ним було проведено остаточний розрахунок та надано трудову книжку із відповідним записом. Щодо позовних вимог [PERSON] зазначає, що 18.05.2020 року їй було оголошено про введення нового штатного розпису та нових структурних підрозділів у Дирекції з HR та корпоративного управління AT КБ "ПриватБанк" шляхом аудіо та відео конференції із застосуванням програмного забезпечення «Zoom», ознайомлено із Наказом "Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку" від 09.05.2020 року № Э.28.0.0.0/1-6824295 затвердженого Головою Правління та повідомлено про майбутнє вивільнення працівників 20.07.2020 року. 05.06.2020 року на Засіданні з робочих питань Дирекції з HR та корпоративного управління AT КБ "ПриватБанк" шляхом аудіо конференції із застосуванням програмного забезпечення «Zoom», [PERSON] повторно було повідомлено про майбутнє вивільнення працівників Дирекції з HR та корпоративного управління, включаючи скорочення посади Керівника Напрямку трудових ресурсів (HR), яку вона займає, та їй було запропоновано наявні вакантні посади станом на дату проведення засідання. 24.06.2020 року Банк надіслав Дніпропетровській обласній організації Всеукраїнській Професійній спілки працівників AT КБ "ПриватБанк" подання про отримання згоди на вивільнення [PERSON] . 25.06.2020 року [PERSON] повторно повідомлено про можливе наступне вивільнення та запропоновано обрати посаду відповідно до оновленого списку вакансій. 03.07.2020 року Керівник Дирекції з HR та корпоративного управління вчергове запропонував вакантні посади Позивачці шляхом надсилання листа на електронну, корпоративну пошту Працівниці. 06.07.2020 року Банк продублював Повторний лист № 2 за вих. № 20.1.0.0.0/7- 113576 шляхом надсилання поштовим відправленням № 100181751350. 07.07.2020 року Позивачка не отримала Повторний лист № 1 із списком запропонованих вакансій. 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 15:41:09 та 15:42:14 [PERSON] , відкривши Наказ в системі електронного документообігу AT КБ "ПриватБанк" "ПриватДок", додав додатковим виконавцем 1 рівень 2 [PERSON] та [PERSON] 16:00:03 [PERSON] поставила відмітку "ознайомлений" із Наказом в системі електронного документообігу AT КБ "ПриватБанк" "ПриватДок". Протягом дня було відправлено повідомлення про необхідність отримати наказ та трудову книжку на фінансовий (корпоративний) телефон [PERSON] ( [NUMBER] ) Вайбером ( Vib er ), Вотсаппом (Whatsapp), а також на корпоративну електронну поштову скриньку ([INFO] ) та Skype ([NUMBER]). Через відсутність на робочому місці [PERSON] було надіслано на домашню адресу цей Наказ. У день звільнення з нею було проведено остаточний розрахунок та надано трудову книжку із відповідним записом. 12.06.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про захист порушених трудових прав, вважаючи, що через прийняття Наказу "Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку" від 09.05.2020 року № 3.28.0.0.0/1-6824295 її трудові права були порушені. 28.08.2020 року Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/3702/20 в задоволенні позовної заяви [PERSON] було відмовлено повністю. Щодо позовних вимог [PERSON] , вказує, що 13.05.2020 року її було особисто за домашньою адресою: [ADDRESS] оголошено про введення нового штатного розпису та нових структурних підрозділів у Дирекції з HR та корпоративного управління AT КБ "ПриватБанк", ознайомлено із Наказом "Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку" від 09.05.2020 року № Э.28.0.0.0/1- 6824295 затвердженого Головою Правління та повідомлено про майбутнє вивільнення працівників 20.07.2020 року разом із пропозицією на переведення на вакантну посаду, що підтверджується її підписом на Попередженні про скорочення штату працівників. 06.07.2020 року її повторно повідомлено про можливе наступне вивільнення та запропоновано обрати посаду відповідно до оновленого списку вакансій. 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та було проведено остаточний розрахунок та надано трудову книжку із відповідним записом. Питання щодо визначення структури підприємста чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є складовою права на управління біяльністю підприємством. Наказ № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку» є законним. Переважне право позивача [PERSON] в данному випадку не застосовується. Відмови профспілок на надання згоди на вивільнення позивачів не обгрутновані належним чином, а тому до уваги відповідачем не брались. Відповідач заперечує проти позовних вимог позивачів у повному обсязі, вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 01.10.2020 року позивачі подали відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просили задовольнити позов та зазначили, що представник відповідача не має повноважень для здійснення представництва, а під час повідомлення працівників з наказом № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку» було порушено карантинні заходи. Крім того, зазначили, що їм у день звільнення не було сплачено премію з 01.07.2020 по 20.07.2020, а також компенсацію за невикористану відпустку: [PERSON] за 36 днів; [PERSON] - за 28 днів; [PERSON] - за 104 дні; [PERSON] - за 44 дні. Наполягали на задоволенні позовних вимог. 02.10.2020 року від третьої особи - Дніпропетровської обласної організації співробітників АТ КБ «ПриватБанк» надійшли пояснення на відзив на позовну заяву, на обґрунтування яких було зазначено, що наказ № Э.28.0.0.0/1-6824295 порушує права співробітників, а в наслідок реорганізації змінились назви посад та підрозділів, що свідчить про те, що єдиною метою є спроба звільнити «зайвих» для адміністрації працівників. [PERSON] була звільнена з грубим порушенням ст. 43 КЗпП України, оскільки профспілка не надавала згоди її звільнення та вказують, що вона не отримувала письмового документу ані зі списком вакантних посад, ані посадових інструкцій. 02.10.2020 року від третьої особи надійшли пояснення на відзив на позовну заяву, на обґрунтування яких було зазначено, що вони виступали проти наказу № Э.28.0.0.0/1-6824295, оскільки вважали його незаконним. Крім того, вказують, що позивачі були звільненні з грубим порушенням закону, а саме ст. 43 КЗпП України, оскільки вони не надавали згоди на звільнення працівників. 13.10.2020 року представник відповідача надав заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що представник відповідача має повноваження для представництва, а порушень карантинних заходів під час повідомлення працівників з наказом Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку» не було. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлений позов та пояснив, що 14.05.2020 року його під підпис повідомили про наступне вивільнення та запропонували одну посаду, нижчу ніж ту, яку він займав, без посадової інструкції. Він працював керівником проекту, а було запропоновано осаду головного фахівця. Листи від 24.06.2020 року та 06.07.2020 року не отримував, а 20.07.2020 року його ознайомили з наказом про звільнення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, та пояснила, що під час повідомлення про наступне вивільнення їй пропонували одну посаду. Представник позивачів - адвокат Сизонов Є.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що первинною профспілковою організацією співробітників АТ КБ "ПриватБанк" не було надано згоди відповідачу на звільнення [PERSON] . Йому було запропоновано 1 посаду, яка була нижча за рангом. Щодо звільнення [PERSON] зазначає, що повідомлення про наступне вивільнення за допомогою програми «Zoom» не може слугувати доказом належного повідомлення. Крім того, [PERSON] є членом Дніпропетровської обласної організації Всеукраїнської Професійної спілки працівників АТ КБ "ПриватБанк" і згоди на її звільнення надано не було. Щодо звільнення [PERSON] зазначив, що вона не отримувала списку вакантних посад і не була ознайомлена з посадовими інструкціями, крім того, первинною профспілковою організацією співробітників АТ КБ "ПриватБанк" не було надано згоди відповідачу на її звільнення. Представник позивачів - [PERSON] у судовому засіданні також пояснив, що коли створювався новий структурний підрозділ не було відомо, які посадові інструкції та на які посади переведуть позивачів. З цього питання [PERSON] усно звертався до заступника керівника трудових ресурсів щодо ознайомлення з посадовою інструкцією посад, які пропонувались для переведення, але відповіді йому не надали. Щодо звільнення [PERSON] представник позивача - адвокат Піщенков надав пояснення, що 18.05.2020 року під підпис її не було ознайомлено про можливе вивільнення, а повідомлення через програму «Zoom» не є належним доказом. 05.06.2020 року [PERSON] нічого не отримувала. Листи від 25.06.2020 року, 03.07.2020 року та від 06.07.2020 року не отримувала. 20.07.2020 року [PERSON] не розписалась у наказі про звільнення. Щодо відмітки про отримання повідомлення в системі «ПриватДок» зазначає, що вони не підтвердженні електронним підписом [PERSON] і не можуть бути доказом. Щодо розрахунку при звільнення [PERSON] зауважує, що їй не було виплачено при звільненні за 104 дні невикористаних відпусток та премії. Листи про необхідність забрати трудову книгу вона не отримувала. З якого часу [PERSON] припинила ходити на роботу не знає. 12.07.2020 року Дніпропетровською обласною організацією Всеукраїнської Професійної спілки працівників АТ КБ "ПриватБанк" була надана відмова щодо її звільнення, яка була підписана головою обласної спілки. У листі з Всеукраїнської Професійної спілки працівників АТ КБ "ПриватБанк" було помилково вказана посадова особа, яка її підписала, оскільки відповідь надавала саме обласна спілка. Щодо звільнення [PERSON] пояснив, що її було повідомлено під підпис про можливе вивільнення 13.05.2020 року посада, яку їй запропонували не відповідала займаній та була нижча за рангом. Лист від 06.07.2020 року [PERSON] не отримувала, з наказом про звільнення була ознайомлена 04.08.2020 року. Повного розрахунку з нею не було проведено. Стосовно того, що [PERSON] не входить до складу членів Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ "ПриватБанк" зазначив, що була допущена помилка у написані імені: замість « [PERSON] » було зазначено « [PERSON] ». Щодо звільнення [PERSON] пояснив, що 13.05.2020 року йому особисто було оголошено під підпис про можливе вивільнення працівників та було запропоновано 1 посаду, яка була ідентична попередній. Лист від 06.07.2020 року він не отримував, а 20.07.2020 року його ознайомили з наказом, було проведено розрахунок без премії та видано трудову книгу. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання просила відмовити у задоволенні позову та пояснила, що наказ про зміну у штатному розписі - законний. Посилання позивачів на те, що прийняття наказу № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку» не відповідає меті банку, як встановлено у Статуті, не було підкріплено належними доказами та зазначила, що втручання у господарську діяльність підприємства не допускається. Позивачі [PERSON] та [PERSON] оскаржували наказ № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку», але їм було відмовлено у задоволенні позову, на даний час справа знаходиться на розгляді в Апеляційному суді. [PERSON] також зверталась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання незаконним та скасування наказу № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку», але у задоволені позову було відмовлено. Також вказує, що позивачі протягом двох місяців мали право перевестись на іншу посаду банку, хоча банк надавав іншу вакансію та було запропоновано оновлений список вакансій. Рівноцінність запропонованої вакансії не є критерієм вимоги закону. Щодо переважного права позивача [PERSON] на залишення на роботі зазначає, що таке право надається коли є скорочення, а тому відповідачем не було порушено переважне право у зайнятті посади [PERSON] . Щодо рішення профспілкової організації зазначає, що його рішення повинно бути обґрунтованим щодо незаконності звільнення. Вказує, що згідно витягу з реєстру юридичних осіб, керівником Всеукраїнської Професійної спілки працівників Акціонерного Товариства комерційного банку "ПриватБанк" є [PERSON], а на ухвалу суду про витребування надання згоди на звільнення [PERSON] надійшла відповідь підписана [PERSON], який не має повноважень на підпис таких документів. Крім того, вказала, що від Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ "ПриватБанк" було надано протокол засідання, де учасником є [PERSON] , а не [PERSON] , яка є учасником процесу. Щодо [PERSON] вказує, що 13.05.2020 року його було повідомлено під підпис про наступне вивільнення 20.07.2020 року. Всі посади керівників проектів HR ліквідовані, а йому було запропоновано посаду з вищою зарплатою, яка відповідала його попередній посаді. 24.06.2020 року банк відіслав первинній профспілковій організації подання на отримання згоди на вивільнення працівників. 06.07.2020 року банк повторно надіслав [PERSON] оновлений список вакантних посад. 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та з ним було проведено остаточний розрахунок і видано трудову книгу. Профспілка відмовила у наданні згоди на його вивільнення. [PERSON] 13.05.2020 року 13.05.2020 року було повідомлено під підпис про можливе наступне вивільнення 20.07.2020 року разом з пропозицією про переведення на нову вакантну посаду та йому було запропоновано 1 вакантну посаду. 24.06.2020 року банк відіслав первинній профспілковій організації подання на отримання згоди на вивільнення працівників. 06.07.2020 року банк повторно надіслав [PERSON] листи про наступне вивільнення та оновлений список вакантних посад. Відомостей про отримання [PERSON] вказаних листів не має. 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та з ним було проведено остаточний розрахунок і видано трудову книгу. [PERSON] 18.05.2020 року було оголошено про введення нового штатного розпису, зміни у штатному розписі та було повідомлено про майбутнє вивільнення шляхом застосування програми «Zoom». 05.06.2020 було складено акт за підписами 4 осіб про її повідомлення і одночасно була запропонована нова вакантна посада, яка відповідала її кваліфікації. 24.06.2020 року банк надіслав Дніпропетровській обласній організації Всеукраїнської Професійної спілки працівників АТ КБ "ПриватБанк" подання про отримання згоди на вивільнення працівника, на що банк отримав відмову. 25.06.2020 року, 03.07.2020 року та 06.07.2020 року їй було повторно надіслано оновлений список вакантних посад. Рішенням Красногвардійського суду м. Дніпропетровська у справі 204/3702/20 було встановлено, що відповідач листами повідомляв [PERSON] . 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та з нею було проведено остаточний розрахунок і надіслано листи про необхідність отримання трудової книги. Зазначає, що [PERSON] поставила відмітку "ознайомлений" із Наказом, який був відправлений на її робочу пошту, в системі електронного документообігу AT КБ "ПриватБанк" "ПриватДок" та пояснила, що для входу в систему «ПриватДок» треба ввести логін, пароль і підтвердити вхід через телефон. Крім того, зазначила, що [PERSON] пропонували пройти конкурс на члена правління. [PERSON] 13.05.2020 року було повідомлено під підпис про введення нового штатного розпису, зміни у штатному розписі, про майбутнє вивільнення та була надана пропозиція на переведення. 06.07.2020 року банк повторно повідомив [PERSON] про можливе наступне вивільнення та надав оновлений список вакантних посад. Відомостей про отримання вказаних листів не має. 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та з нею було проведено остаточний розрахунок. Поштою 20.07.2020 року банк направив на її адресу лист про необхідність отримання трудової книги та копії наказу про звільнення. Відомостей щодо отримання нею того листа у банку немає. До звільнення запит профспілковій організації не направлявся. З наказом про звільнення вона ознайомилась 04.08.2020 року, коли прийшла до офісу, бо в день звільнення вона не з`явилась на роботу. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 13.05.2020 року був під підпис повідомлений про скорочення штату працівників та йому було запропоновано: переведення на посаду «Головний фахівець Управління кадрового діловодства» з окладом 31800 грн. на місяць і групою преміювання 6; переведення на одну з вакантних посад, що є на даний час в АТ КБ «ПриватБанк», анонсованих на телекомунікаційних ресурсах Банку (т. 2 а.с. 35-36). 24.06.2020 року за вих. №20.1.0.0.0./7-106000 банком первинній профспілковій організації співробітників АТ КБ «ПриватБанк» було направлено подання про отримання згоди на вивільнення працівників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з скороченням штату та чисельності працівників через зміни до організаційної структури Дирекції з HR та корпоративного управління (т. 2 а.с. 37-38). 06.07.2020 року за вих. № 20.1.0.0.0./7-113595 [PERSON] банком було направлено повідомлення (т. 2 а.с. 40), в якому нагадали про майбутнє вивільнення працівників 20.07.2020 року та зазначили, що ознайомитись із актуальним списком вакантних посад та обрати посаду, відповідно до спеціальності, кваліфікації та досвіду можливо за посиланням: https://privatbank.ua/work. Вказаний лист від 06.07.2020 року позивачем [PERSON] отриманий не був. Надане представником відповідача повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 42) не містить підпису позивача [PERSON] , а лише мість підпис працівника поштового зв`язку. 13.07.2020 року Первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ «ПриватБанк» на повідомлення банку про вивільнення працівників не надала своєї згоди щодо звільнення [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 87-89). Наказом № Э.DN-УВ-2020-6986210-п від 20.07.2020 року [PERSON] був звільнений (т. 2 а.с. 43) на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України через зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників. З наказом він ознайомився особисто та поставив свій підпис. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням [NUMBER] від 08.12.2015 року (т. 1 а.с. 79). Позивач [PERSON] 13.05.2020 року був під підпис повідомлений про скорочення штату працівників та йому було запропоновано: переведення на посаду «Головний фахівець Управління організаційного розвитку» зі збереженням умов оплати праці; переведення на одну з вакантних посад, що є на даний час в АТ КБ «ПриватБанк», анонсованих на телекомунікаційних ресурсах Банку (т. 2 а.с. 44-45). 06.07.2020 року за вих. № 20.1.0.0.0./7-113601 [PERSON] банком було направлено повідомлення (т. 2 а.с. 46), в якому нагадали про майбутнє вивільнення працівників - 20.07.2020 року та зазначили, що ознайомитись із актуальним списком вакантних посад та обрати посаду, відповідно до спеціальності, кваліфікації та досвіду можливо за посиланням: https://privatbank.ua/work. Вказаний лист від 06.07.2020 року позивачем [PERSON] отримано не було. Наказом № Э.DN-УВ-2020-6994782-п від 20.07.2020 року позивач [PERSON] був звільнений (т. 2 а.с. 47) на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України через зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників. З наказом він ознайомився особисто та поставив свій підпис. Позивача [PERSON] 18.05.2020 року на засіданні з робочих питань Дирекції HR та корпоративного управління АТ КБ «ПриватБанк» шляхом аудіо-конференції із застосуванням програмного забезпечення «Zoom» було вчергове ознайомлено із Наказом «Про зміни в штатному розкладі головного офісу банку» від 09.05.2020 року за № Э.28.0.0.0/1-6824295 та повідомлено про майбутнє вивільнення працівників Дирекції HR та корпоративного управління, включаючи і посаду, яку вона обіймала. На засіданні [PERSON] було запропоновано вакантні посади станом на день проведення засідання, що підтверджується актом про повідомлення працівника про майбутнє вивільнення (т. 2 а.с. 48). 24.06.2020 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-105999 банком Дніпропетровській обласній організації Всеукраїнської Професійної спілки профспілковій організації співробітників АТ КБ «ПриватБанк» було направлено подання про отримання згоди на вивільнення працівників, в тому числі [PERSON] , у зв`язку з скороченням штату та чисельності працівників через зміни до організаційної структури Дирекції з HR та корпоративного управління (т. 2 а.с. 49-51). 24.06.2020 року за вих. №20.1.0.0.0/7-106564 банком на адресу [PERSON] направлялось повідомлення (т. 2 а.с. 53-57), в якому нагадали про майбутнє вивільнення працівників - 20.07.2020 року, надіслали перелік вакансій станом на 22.06.2020 року та зазначили, що ознайомитись із актуальним списком вакантних посад та обрати посаду, відповідно до спеціальності, кваліфікації та досвіду можливо за посиланням: https://privatbank.ua/work. Вказаний лист від 24.06.2020 року позивачем [PERSON] отримано не було. 03.06.2020 року на електронну пошту [PERSON] був направлений електронний лист (т. 2 а.с. 60), який був продубльований за вих. № 20.1.0.0.0/7-113576 від 06.07.2020 року та направлений поштовим зв`язком на домашню адресу [PERSON] (т. 2 а.с. 61), в якому нагадали про майбутнє вивільнення працівників - 20.07.2020 року, надіслали перелік вакансій станом на 03.07.2020 року та зазначили, що ознайомитись із актуальним списком вакантних посад та обрати посаду, відповідно до спеціальності, кваліфікації та досвіду можливо за посиланням: https://privatbank.ua/work. Вказані листи позивачем [PERSON] отримані не були. 12.07.2020 року за вих. № 2/13-07 Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської професійної спілки працівників АТ КБ «ПриватБанк» надала відповідь на ім`я керівництва банку, у якій було зазначено, що пропозицію голови правління АТ КБ «ПриватБанку» стосовно звільнення 15 працівників, в тому числі і [PERSON] , вважають такою, що порушує вимоги законодавства (т. 3 а.с.122-124). Наказом № Э.DN-УВ-2020-6994744-п від 20.07.2020 року [PERSON] була звільнена (т. 2 а.с. 65) на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України через зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників. 20.07.2020 року о 15:41:09 та 15:42:14 [PERSON] додала додатковим виконавцем 1 та 2 рівень 2 [PERSON] та [PERSON] , а о 16:00:03 [PERSON] проставила відмітку "ознайомлений" в системі електронного документообігу AT КБ "ПриватБанк" "ПриватДок" (т. 2 а.с. 64). [PERSON] 13.05.2020 року була під підпис повідомлена про скорочення штату працівників та їй було запропоновано: переведення на посаду «Головний фахівець Управління винарогод та мотивації» з окладом 26000 грн. на місяць і групою преміювання 6; переведення на одну з вакантних посад, що є на даний час в АТ КБ «ПриватБанк», анонсованих на телекомунікаційних ресурсах Банку (т. 2 а.с. 71-72). 06.07.2020 року за вих. № 20.1.0.0.0./7-113588 [PERSON] банком було направлено повідомлення (т. 2 а.с. 73), в якому нагадали про майбутнє вивільнення працівників - 20.07.2020 року та зазначили, що ознайомитись із актуальним списком вакантних посад та обрати посаду, відповідно до спеціальності, кваліфікації та досвіду можливо за посиланням: https://privatbank.ua/work. Вказаний лист від 06.07.2020 року позивач [PERSON] не отримувала. Наказом № Э.DN-УВ-2020-6994745-п від 20.07.2020 року [PERSON] була звільнена (т. 2 а.с. 75) на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України через зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників. Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 червня 2012 року у справі № 6-65цс12, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку із такими змінами при умові дотримання власником вимог частини другої статті 40, статей 42, 43, 49-2 КЗпП України. Крім того, як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне вивільнення. Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження працівника не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Постановою Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20) визначено, що "Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника....Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення" Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, постанові від 18.09.2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18) провадження № 11-431асі18. Відповідно до п.а ч. 2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці. Таким чином суд прийшов до висновку про те, що при звільненні позивачів, відповідачем, в порушення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, останнім не були були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з`явились та існували на підприємстві з моменту повідомлення позивачів про наступне вивільнення по день звільнення, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, а тільки запропонував одну посаду, яка на думку відповідача відповідала спеціальності позивачів. Посилання відповідача на інтернет ресурс та зазначення, що позивачі можуть ознайомитись із актуальним списком вакантних посад та обрати посаду, відповідно до спеціальності, кваліфікації та досвіду за посиланням: https://privatbank.ua/work, не є належним доказом виконання відповідачем своїх зобов`язань, що передбачені ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки неможливо встановити, які саме вакансії на той період перебували на вказаному відповідачем інтернет ресурсі, чи були там всі наявні в той час вакантні посади, чи ознайомились позивачі з вказаним переліком вакансій і взагалі, чи мали позивачі доступ до вказаного інтернет ресурсу. Статтею 160 КЗпП України встановлено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Трудові колективи через обраних ними уповноважених, професійні спілки в особі своїх виборних органів і представників контролюють додержання всіма працівниками нормативних актів про охорону праці на підприємствах, в установах, організаціях. Частинами 1-3 ст. 252 КЗпП України визначено, що працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Суд не приймає посилання позивачів на відсутність згоди прфспілкових організацій на їх звільнення оскільки вказані відмови не мають належного обгрунтування та посилання на законодавство, а містять лише незгоду профспілки з наказом № Э.28.0.0.0/1-6824295 від 09.05.2020 року "Про зміни в штатному розкладі Головного офісу Банку", та посилання на те, що КМУ та МВС України не рекомендували звільняти працівників в період карантину. Суд не приймає посилання позивачів на незаконність наказу № Э.28.0.0.0/1-6824295 від 09.05.2020 року "Про зміни в штатному розкладі Головного офісу Банку", оскільки на даний час вказаний наказ не визнано незаконним та не скасовано. Суд приймає посилання представника відповідача, що на позивача [PERSON] не розповсюджується переважне право на залишення на роботі, оскільки воно враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Враховуючи, що при зміні штатного розпису мало місце повне скорочення працівників напрямку трудових ресурсів (HR), суд приходить до висновку, що норма ч. 2 ст. 42 КЗпП України щодо надання позивачу [PERSON] переважного права на залишення на роботі в данному випадку не застосовується. Щодо посилань відповідача, що у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/3702/20 за позовом [PERSON] було встановлено, що відповідач дотримався всіх умов законодавства щодо звільнення працівників, суд зазначає, що вказане рішення не може бути прийняте судом у якості доказу дотримання відповідачем норм трудового законодавства, оскільки предметом позову у вказаному рішенні було визнання незаконним та скасування наказу № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку», а не поновлення на роботі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач не дотримався вимог КЗпП України, а тому є підстави для скасування наказів про звільнення позивачів та поновлення їх на роботі. Щодо позовних вимог позивачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 299/967/15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100). Відповідно до довідки про заробітну плату і про доходи (т. 1 а.с. 92а), заробітна плата [PERSON] за травень 2020 року склала - 38940 грн., за червень 2020 року - 65462,99 грн. середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 2676,99 грн., виходячи з розрахунку, що [PERSON] фактично відпрацьовано протягом двох місяців з 01.05.2020 року по 30.06.2020 року 39 робочих днів. Кількість робочих днів вимушеного прогулу [PERSON] з 20.07.2020 року по 21.05.2021 року, тобто по день винесення рішення судом, становить 211 робочих днів. Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється наступним чином: 2676,99*211=564846,94 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 564846,94 грн. Відповідно до довідки про заробітну плату і про доходи (т. 1 а.с. 92), заробітна плата [PERSON] за травень 2020 року склала - 36013,08 грн., за червень 2020 року - 27413,50 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1626,32 грн., виходячи з розрахунку, що [PERSON] фактично відпрацьовано протягом двох місяців з 01.05.2020 року по 30.06.2020 року 39 робочих днів. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 20.07.2020 року по 21.05.2021 року, тобто по день винесення рішення судом, становить 211 робочих днів. Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється наступним чином: 1626,32*211=343154,06 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 343154,06 грн. Відповідно до довідки про заробітну плату і про доходи (т. 1 а.с. 91), заробітна плата [PERSON] за травень 2020 року склала - 35420 грн., за червень 2020 року - 36041,12 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1832,33 грн., виходячи з розрахунку, що [PERSON] фактично відпрацьовано протягом двох місяців з 01.05.2020 року по 30.06.2020 року 39 робочих днів. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 20.07.2020 року по 21.05.2021 року, тобто по день винесення рішення судом, становить 211 робочих днів. Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється наступним чином: 1832,33*211=386622,98 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 386622,98 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Враховуючи, що позивачі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнені від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, за подання позивачами позову немайнового зарактеру з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3243,2 грн. Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Загальна сума стягнутих з відповідача на користь позивачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 1294623,98 грн., тому, враховуючи вимоги п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь держави за подання позивачами позову майнового зарактеру підлягає стягненню судовий збір в сумі 10135 грн. Отже, до стягнення з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору у розмірі 13378,20 грн. Пунктом 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: partial