Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

У липні 2018 року Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - Банк або АТ "Райффайзен Банк Аваль") звернулося до суду з позовом, у якому, враховуючи зміну підстав позову, просило стягнути на його користь солідарно із [PERSON] і [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми за період з 05 лютого 2016 року по 05 лютого 2019 року за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/04/01/2726 від 27 жовтня 2006 року в розмірі 2777,00 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату ухвалення судом рішення (а. с. 1-4, 87-89). В обґрунтування позову зазначало, що 27 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є АТ "Райффайзен Банк Аваль", та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено кредитний договір № 014/04/01/2726, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 60000,00 доларів США, строком до 27 жовтня 2016 року, а [PERSON] зобов`язувалася належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 15,25 % річних, комісії згідно із умовами договору і тарифами, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені цим кредитним договором. 27 жовтня 2006 року між Банком і Позичальником було укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої сторони дійшли згоди про те, що після передачі нерухомого майна в іпотеку Банку відсоткова ставка за кредитом становитиме 14 %. 26 червня 2009 року Банк і [PERSON] уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, врегульовали заборгованість та тимчасово на період з 15 березня 2009 року по 15 березня 2010 року зменшили розмір щомісячного платежу. Також 27 жовтня 2006 року між Банком та [PERSON] (далі - Поручитель) був укладений договір поруки, за умовами якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед Банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням Позичальника, що виникають з умов вказаного вище кредитного договору. 23 жовтня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі № 361/2095/15, яким повністю задоволено позовні вимоги Банку до [PERSON] і [PERSON] та стягнуто солідарно з них на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/04/01/2726 від 27 жовтня 2006 року в загальному розмірі 30748,44 доларів США та судові витрати в розмірі по 1827 грн. із кожної. З дати ухвалення судом зазначеного судового рішення Позичальником і Поручителем жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не здійснено, вказане рішення суду відповідачами не виконано. У ст. 625 ЦК України встановлені правові наслідки та відповідальність за порушення грошового зобов`язання, відповідно до ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з наведеного, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України із відповідачів [PERSON] і [PERSON] як боржників солідарно на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" підлягають стягненню 3 % від простроченої суми в розмірі 30748,44 доларів США за період з 05 лютого 2016 року по 05 лютого 2019 року (1096 днів), що складає 2777,00 доларів США. Представник позивача Майтапова В.Ю . у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги Банку підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем їхнього проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вони не повідомили, відзив на позов і заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду теж не подавали. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є позивач АТ "Райффайзен Банк Аваль", та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/04/01/2726 та ще дві додаткові угоди до нього № 1 від 27 жовтня 2006 року і № 2 від 03 квітня 2009 року, за умовами якого Банк надав Позичальникові кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 60000,00 доларів США, строком погашення до 27 жовтня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами згідно із умовами цього кредитного договору. Позичальник зобов`язувалася виконувати належним чином свої зобов`язання за цим договором та здійснити повне погашення отриманого кредиту у визначений договором строк до 27 жовтня 2016 року, проте своїх зобов`язань [PERSON] належним чином не виконала. Також 27 жовтня 2006 року Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є позивач АТ "Райффайзен Банк Аваль", та відповідач [PERSON] уклали договір поруки, за умовами якого Поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати перед Банком у повному обсязі за виконання [PERSON] зобов`язань, що виникають з умов зазначеного кредитного договору. За змістом умов п. 2.1 договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з Позичальником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом і штрафних санкцій. У березні 2015 року, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за даним кредитним договором та виникненням простроченої заборгованості, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно із [PERSON] і [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором № 014/04/01/2726 від 27 жовтня 2006 року, зокрема, заборгованості за кредитом, простроченим процентам за користування кредитними коштами і пені, у загальному розмірі 30748,44 доларів США. 23 жовтня 2015 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 361/2095/15, що набрало законної сили, позовні вимоги Банку до [PERSON] і [PERSON] задоволено в повному обсязі та стягнуто з них солідарно на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором № 014/04/01/2726 від 27 жовтня 2006 року в загальному розмірі 30748,44 доларів США та судові витрати в розмірі по 1827 грн. із кожної. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 82 ЦПК України, розмір заборгованості за кредитним договором № 014/04/01/2726 від 27 жовтня 2006 року доказуванню не підлягає. У ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє суду зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 цього Кодексу. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Позивачем АТ "Райффайзен Банк Аваль" заявлено вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] і [PERSON] солідарно на його користь на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої заборгованості в розмірі 30748,44 доларів США за період прострочення з 05 лютого 2016 року по 05 лютого 2019 року в розмірі 2777,00 доларів США у гривневому еквіваленті на дату ухвалення судом рішення. За офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату ухвалення судом рішення 13 червня 2019 року, 1 долар США = 26,40 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідачів [PERSON] і [PERSON] солідарно на користь позивача АТ "Райффайзен Банк Аваль" за прострочення виконання ними у вказаний вище період грошового зобов`язання підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми в розмірі 73312 грн. 80 коп., що еквівалентно 2777,00 доларів США. Також згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1762 грн., по 881 грн. із кожної. На підставі викладеного,

Outcome: approved