Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулось з позовом до Малого підприємства "ПМК" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Позов обгрунтовується тим, що відповідно до наказу № 9 від 20 січня 2014 року вона прийнята на посаду заступника директора МП "ПМК" з посадовим окладом 1600.00 гривень. Відповідно до наказу №14 від ЗО травня 2014 року її було звільнено з роботи за власним бажанням. Заробітна плата їй була нарахована, однак не виплачена, по причині , як пояснив директор, що засновник малого підприємства заборонив виплатити зарплату з метою економії коштів . Таким чином,за період з 20.01.2014 року по 30 травня 2014 року їй нараховано заробітну плату в сумі 7013.00 гривень, яка повністю невиплачена. Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов' язаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку складає 1600.00 гривень. За період з 01.06.2014 року по 01.12.2014 року період затримки заробітної плати складає шість місяців. Таким чином, сума заробітку за час затримки розрахунку складає 9600.00 гривень. Згідно ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито" і п. 2 ч. З ст. 81 ЦПК України робітники і службовці звільняються від сплати судового збору розгляду справи, у справах про стягнення заробітної плати. В результаті неправомірних дій відповідача їй спричинено моральну шкоду. В даний час вона не працює, намагається отримати свої зароблені кошти, однак відповідач відмовився надати їй навіть документи про розрахунок зарплати та довідку про те, що кошти невиплачені. Натомість , засновник спочатку змусив її написати заяву на розрахунок за власним бажанням, а після цього він та його працівники змушували її по телефону підписати відомості про нарахування та виплату заробітної плати. Після того як вона відмовилась, на її написали заяву до міліції про те , що вона відшкодувати підприємству шкоду. Таким чином всі ці дії відповідача спричинили їй душевні страждання, а в даний час ще приниження тим , що вона має в правоохоронних органах писати пояснення, а в суді випрошувати свою заробітну плату. За весь період роботи вона старанно працювала, не допускала недбалості, запізнень , терпляче чекала свою заробітну плату без нарікань , аж по даний час чекала, не зверталась до правоохоронних органів, вважала за можливе мирно вирішити дану проблему. Моральну шкоду завдану її вищевказаними діями відповідача вона оцінюю в суму 10 тис. грн. Позивачка просить стягнути з відповідача малого підприємства "ПМК" , в мою користь , заробітну плату за період з 20.01.2014 року по 30.05.2014 року в сумі 7013 .00 грн. середній заробіток за час затримки виплати зарплати за період з 01.06.2014 року по 01.12.2014 року в сумі 9600 .00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 тис.грн.та покласти на відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача Демчук Н.В. позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити повністю, в подальшому подала письмову заяву про продовження розгляду справи за її відсутності. Представник відповідача Матвійчук А. М. . в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що позивачка була лише оформлена на роботу, але жодного дня не працювала на підприємстві, всі бухгалтерські документи на підприємстві відсутні, так як вилучені правоохоронними органами , подала заяву про продовження розгляду справи за її відсутності. Суд заслухавши пояснення представника позивача Демчук Н.В. та представника відповідача Матвійчук А.М., дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Малого підприємства "ПМК" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як вбачається із записів трудової книжки позивач [PERSON] прийнята на роботу на посаду заступника комерційного директора МП "ПМК" з 20.01.2014 року. Згідно запису в трудовій книжці позивач [PERSON] звільнена з роботи 30.05.2015 року по ст.38 КЗ п П України. Як передбачено ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як вбачається із індивідуальної відомості застрахованої особи [PERSON] січні 2014 року позивачці нараховано заробітну плату в сумі 613,00 грн., в лютому - квітні 2014 року позивачці нараховано заробітну плату в сумі 1600,00 грн кожного місяця, в травні 2014 року позивачці нараховано заробітну плату в сумі 2041,36 грн. Свідок [PERSON], який у спірний період працював директором МП "ПМК" підтвердив, що позивачка працювала на посаді заступника директора , їй нараховувалась заробітна плата, але не виплачувалась,жодного робочого дня вона не приходила . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона ніколи не бачила на підприємстві позивачки [PERSON] і їй нічого не відомо про отримання нею заробітної плати. Доводи представника відповідача Матвійчук О.М. про відсутність доказів, які б підтверджували роботу [PERSON] в МП "ПМК", оскільки з вини директора [PERSON] відсутні бухгалтерські документи судом віхиляються, оскільки запис в трудовій книжці підтверджує, що [PERSON] з 20.01.2014 року по 30.05.2014 року працювала на посаді заступника комерційного директора МП "ПМК", а з індивідуальної відомості застрахованої особи [PERSON] вбачається, що на підприємстві в січні 2014 року позивачці нарахували заробітну плату в січні 2014 рокув сумі 613,00 грн., в лютому - квітні 2014 року в сумі 1600,00 грн. кожного місяця, в травні 2014 року позивачці нараховано 2041,36 грн. Отже, за час роботи позивачки [PERSON] на посаді заступника комерційного директора МП "ПМК" їй нараховано заробітну плату за період з 20.01.2014 року по 30.05.2014 року в сумі 7454,36 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача в її користь заробітну плату за період з 20.01.2014 року по 30.04.2014 року в сумі 7013,00 грн. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що позивачка у встановленому законом порядку звернулась в суд за захистом порушених своїх прав, надала докази про роботу на МП "ПМК" , і нарахування їй за цю роботу заробітної плати, а відповідач ці докази не спростував. Тому, вимога позивачки стягнути з відповідача малого підприємства "ПМК" , в її користь заробітну плату за період з 20.01.2014 року по 30.05.2014 року в сумі 7013 .00 грн. є підставною і підлягає до задоволення в межах заявленої нею вимоги. З розрахунку боргу зробленого судом вбачається, що заборгованість МП "ПМК" перед [PERSON] становить: 613,00 грн. + 1600,00 грн. +1600,00 грн. + 1600,00 грн. + 2041,36 грн. = 7454,36 грн. Суд виходячи із положень ст.11 ч.1 ЦПК України прийшов до висновку, що вимога позивачки [PERSON] про стягнення боргу по заробітній платі за період з 20.01.2014 року по 30.05.2014 року в сумі 7013,00 грн. підлягає до задоволення повністю, в межах заявленої позивачкою вимоги, тобто з МП "ПМК" в користь [PERSON] слід стягнути 7013,00 грн. Відповідно до ст.116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] була звільнена з роботи 30.05.2014 року, що стверджується записом в трудовій книжці. В судовому засіданні відповідач не надав доказів, що провів з позивачкою повний розрахунок. Згідно ст..117 ч.1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство , установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачка просить стягнути з відповідача МП "ПМК" в її користь середній заробіток за час затримки виплати зарплати за період з 01.06.2014 року по 01.12.2014 року в сумі 9600.00 грн. Із наданих суду доказів вбачається, що позивачка [PERSON] пропрацювала повні місяці в березні і квітні 2014 року. Ії заробіток за ці місяці становить: 1600,00 + 1600,00 =3200,00 грн. Виходячи з показів свідка [PERSON]позивачка виходила на роботу всі робочі дні. В березні 2014 року кількість робочих днів становить 20, а в квітні - 21.Отже, середній заробіток позивачки [PERSON] становить: 3200,00 грн. : 41 дн. = 78,04 грн. В червні місяці кількість робочих днів становить 19, в липні - 23, в серпні - 20, в вересні - 22, в жовтні - 23, в листопаді - 20, Всього робочих днів за вказаний період становить 127. Отже, заробіток позивачки за час затримки розрахунку з 1.06.2014 року по 1.12.2014 року становить: 127 роб. дн. Х 78,04 = 9911,08 грн. Суд виходячи із положень ст.11 ч.1 ЦПК України прийшов до висновку, що вимога позивачки [PERSON] про стягнення заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.06.2014 року по 01.12.2014 року в сумі 9600,00 грн. підлягає до задоволення повністю, в межах заявленої позивачкою вимоги, тобто з МП "ПМК" в користь [PERSON] слід стягнути 9600,00 грн. Позивачкою заявлено вимогу до МП "ПМК" про стягнення в її користь моральної шкоди, яку вона оцінила в 10000,00 грн. Моральну шкоду позивачка [PERSON] обґрунтувала тим, що в результаті неправомірних дій відповідача їй спричинено моральну шкоду. В даний час вона не працює , намагається отримати свої зароблені кошти, однак відповідач відмовився надати їй навіть документи про розрахунок зарплати та довідку про те, що кошти невиплачені. Такі дії відповідача спричинили їй душевні страждання, а в даний час ще приниження тим , що вона має в правоохоронних органах писати пояснення, а в суді випрошувати свою заробітну плату. Згідно ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що своїми діями відповідач порушив законні права позивачки [PERSON] ., що призвели до її моральних страждань і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суд виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних страждань прийшов до висновку, що розмір відшкодування відповідачем МП "ПМК" позивачці [PERSON] моральної шкоди слід визначити в сумі 1500,00 грн. , яку слід стягнути з МП "ПМК" в користь [PERSON] У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з Малого підприємства "ПМК" в користь держави судовий збір в сумі 486 (чотириста вісімдесят шість) грн.20 коп., оскільки позивачка [PERSON] була звільнена при подачі позовної заяви від сплати судового збору, а нею заявлені вимоги майнового і немайнового характеру , вимоги позивачки майнового характеру задоволені повність, немайнового характеру частково, тому до сплати відповідачу слід визначити розмір судового збору за вимоги майнового характеру в сумі 243,60 грн. і за вимоги немайнового характеру в сумі 243,60 грн. Позивачка [PERSON] понесла витрати на адвоката Демчук Н.В., яка представляла її інтереси в судовому засіданні, в сумі 1500,00 грн., що підтверджується квитанцією до касового ордера від 15.02.2015 року. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Адвокат Демчук Н.В. представляла інтереси позивачки [PERSON] на підставі угоди про надання послуг адвоката № 1 від 15 грудня 2015 року., готувала позовну заяву, приймала участь в п'яти судових засіданнях та забезпечувала подання доказів у справі, а тому витрати позивачки на правову допомогу є поміркованими і справедливими та відповідають часу витраченому адвокату на розгляд справи, а тому судові витрати в сумі 1500,00 грн. слід стягнути з МП "ПМК" в користь позивачки [PERSON]

Outcome: partial