Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Виноградівський РВ ГУДМС України про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги мотивовано тим, з відповідачем [PERSON] позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1996 року і від якого у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2006 році шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач залишив позивачку разом з дітьми і вибув в невідомому напрямку, після цього і по даний час діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її повному утриманні. Відповідач не приймає ніякої участь у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не сплачує аліменти. Протягом навчання дітей як в дошкільному навчальному закладі, так і в школі, батько ними також не цікавився, жодного разу батьківські збори не відвідував, батьківського піклування не проявляв . Шість років з часу розлучення позивачка повністю самостійно займалася вихованням дітей, їх матеріальним забезпеченням культурним розвитком та освітою. В 2012 році позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] На даний час [PERSON] має намір разом із меншим сином виїжджати за кордон з метою відпочинку під час канікул , розширення його кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, однак не може отримати згоди на таку поїздку у свого колишнього чоловіка. Після припинення шлюбних відносин з [PERSON] вони втратили будь-який зв»язок. Фактичного місця перебування він не повідомляв, мотивуючи тим, що між ними повністю припинено будь-які стосунки, він має іншу сім»ю, дітей, отже дати дозвіл на виїзд зі мною нашої дитини- сина [PERSON] за межі України та дозвіл на виготовлення нашому сину проїзного документу дитини для здійснення поїздки за кордон, позивачка отримати від нього не мала можливості оскільки під час нашого останнього спілкування з ним влітку 2007 року він категорично безпідставно відмовився, не мотивуючи свою відмову жодними підставними доводами. Позивачка просить в судовому порядку надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивачка [PERSON] про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовільнити,проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про день , час та місце розгляду справи повідомлений в порядку ст.74 ЦПК України, в судове засідання не з»явився. Згідно з ч.1ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи без самостійних вимог Виноградівський РВ ГУДМС України про день слухання справи належним чином повідомлений, в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1996 року і від якого у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2006 році шлюб між сторонами розірвано. Діти після розірвання шлюбу і по даний час проживають разом з позивачкою. Відповідач не приймає ніякої участь у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не сплачує аліменти. Протягом навчання дітей як в дошкільному навчальному закладі, так і в школі, батько ними також не цікавився, жодного разу батьківські збори не відвідував, батьківського піклування не проявляв . Шість років з часу розлучення позивачка повністю самостійно займалася вихованням дітей, їх матеріальним забезпеченням культурним розвитком та освітою. На даний час позивачка має намір разом із меншим сином виїжджати за кордон з метою відпочинку під час канікул , розширення його кругозору, ознайомлення з культурою інших народів. Після розірвання шлюбу сторони втратили будь-який зв»язок. Фактичного місця перебування відповідач н не повідомляв, мотивуючи тим, що між ними повністю припинено будь-які стосунки, він має іншу сім»ю, дітей, отже дати дозвіл на виїзд зі мною нашої дитини- сина [PERSON] за межі України та дозвіл на виготовлення нашому сину проїзного документу дитини для здійснення поїздки за кордон, позивачка отримати від нього не мала можливості, оскільки під час останнього спілкування з ним влітку 2007 року він категорично безпідставно відмовився надати дозвіл, не мотивуючи свою відмову жодними підставними доводами. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено законодавчими та нормативними актами, основними з них є: Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня ї 994 року № З857-ХІЇ; Постанова КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України"'; Постанова КМУ від 23 квітня 2003 року № 569 "Про затвердження. Порядку повернення до України позбавлених, батьківського піклування дітей, які є громадянами України"; Постанова КМУ від 26 вересня 2002 року № 1432 "Про затвердження Порядку повернення дітей-іноземців до місць їх постійного проживання". Правила оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. затверджені постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Так, у відповідності до п.17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. N 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, а згідно п.18 - оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 , виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). У відповідності до п.7 ПОЛОЖЕННЯ про проїзний документ дитини, затвердженого Указом Президента України від 7 вересня 1994 року N 503/94, документ (проїзний документ дитини) оформлюється у порядку, визначеному Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України". Згідно ст..4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені один із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон та дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини повністю узгоджується з її правами та обов"язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу [PERSON] на виготовлення дитячих проїзних документів [PERSON],[INFO] та надання дозволу на виїзд дитини за кордон буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved