Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON], в якому вказував, що 30 січня 2008 року між відповідачами [PERSON] та ПАТ (на час укладення договору ВАТ) "Державний ощадний банк України" укладений кредитний договір на суму 150 тис. грн. За договором іпотеки від 30 січня 2008 року він як майновий поручитель боржника в забезпечення виконання зобов'язань передав банку в іпотеку земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Посилаючись Закон України "Про охорону дитинства" просив визнати недійсним договір іпотеки, оскільки відсутній дозвіл органу опіки та піклування на передачу в іпотеку земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, зазначивши, що фактом укладення спірного договору порушене право неповнолітнього [PERSON] на користування земельною ділянкою. Представник відповідача Ревуцька А. В. позову не визнала, посилаючись на його безпідставність, оскільки орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини та захисту її майнових прав, дав згоду що укладення іпотечного договору. Зазначила, що передача в іпотеку будинку передбачає передачу в іпотеку і земельної ділянки, на якій він розташований. Заявила про застосування до правовідносин встановленого 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності, оскільки зазначений строк сплив, позивач втратив право захищати порушене право. Відповідачка [PERSON] позов визнала. Представник третьої особи - Тинненської сільської ради Сарненського району листом від 17 лютого 2014 року позов визнав. В судовому засіданні 15 травня 2014 року представник Коток М. О. надав лист від 13 травня 2014 року про відкликання попереднього листа та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки при наданні дозволу на передачу в іпотеку домоволодіння бралась до уваги і земельна ділянка, на якій воно розташоване. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка [PERSON], дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між [PERSON] та ВАТ "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є співвідповідач, укладений кредитний договір №2595 на суму 150 тис. грн. 30 січня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" як іпотекодержателем та позивачем [PERSON] як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки до кредитного договору № 2595 від 30 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 380. Предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка площею 0,0866 га з розташованими на ній житловим будинком та надвірними будівлями по [ADDRESS], що належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності серії ЯД № 255707 від 15 червня 2007 року, виданого на підставі рішення Тинненської сільської ради від 16 квітня 2007 року № 111; а також на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 688653, виданого виконавчим комітетом Тинненської сільської ради 11 грудня 2007 року. Загальна заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 241160 грн. Відповідно до п. 5.1.2 договору іпотеки [PERSON] гарантував, що предмет іпотеки знаходяться у його власності, на момент набуття чинності договором нікому не відчужений, під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо нього у третіх осіб немає. Сторонами не заперечувались обставини наявності на вихованні у позивача [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Статтею 17 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 177 СК України. Цими правовими нормами передбачена необхідність отримання згоди органу опіки і піклування у випадках укладення угод батьками щодо майнових прав дітей. Отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування передбачено також ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" у випадках здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Отже, оспорюваний договір міг бути укладений лише при наявності попередньої згоди органу опіки і піклування, як це встановлено ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України „Про охорону дитинства", ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", оскільки договір іпотеки зачіпає майнові права неповнолітнього стосовно майна, право на користування яким йому гарантоване законодавством. Рішенням виконкому Тинненської сільської ради № 4 від 21 січня 2008 року [PERSON] наданий дозвіл на передачу під заставу житлового будинку по [ADDRESS] , право користування яким має [PERSON] Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо порушення укладеним договором іпотеки майнових прав на земельну ділянку неповнолітнього [PERSON], оскільки право користування земельною ділянкою є за своєю природою невіддільним від права користування житловим будинком та надвірними будівлями, які на ній розташовані, що ж до цього майнового права орган опіки та піклування надав відповідний дозвіл. Судом приймаються до уваги доводи відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності. Позивач [PERSON] в обґрунтування позову посилався на обставини, які йому були відомі на час укладення спірного договору іпотеки, що він підтвердив в судовому засіданні. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що визначений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності на час звернення до суду з позовом минув, поважності причин пропущення строку не встановлено, відповідачем до винесення рішення заявлено про пропущення позивачем строку, вказані обставина у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed