Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права оренди земельної ділянки в порядку спадкування, посилаючись на те, що 26.12.2007 року між Краснолиманською міською радою та його матір`ю [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого Краснолиманська міська рада передала в оренду земельну ділянку несільськогосподарського призначення - для розвитку інфраструктури місць відпочинку на території Краснолиманської міської ради площею 1,0000 га, кадастровий номер 1413300000:07:002:1052 строком на 49 років. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина. Позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належало померлій. Однак, до складу спадщини не було включено право оренди земельної ділянки, яку орендувала його мати за договором оренди від 26.12.2007 року. Державним нотаріусом позивачу було роз`яснено, що вказане право не входить до складу спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] .. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не видавалась. В зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, відзиву на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26.12.2007 року між Краснолиманською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки № 126/07. Предметом договору відповідно до п. 1 вказаного договору є те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення -для розвитку інфраструктури місць відпочинку, на підставі рішень Краснолиманської міської ради від 14.03.2007 року №5/10-440 та від 20.12.2007 року №5/19-1299, яка знаходиться на території Краснолиманської міської ради (район "Голубі озера"). Відповідно до п.2 вказаного договору в оренду передається ділянка загальною площею 1,0000 га, у тому числі 1,0000 га землі, що використовуються для відпочинку (інші). Відповідно до п. 8 договір укладено на 49 років (а.с. 7). [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 29.10.2019 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2020 року виданого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , є її: син [PERSON] .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з квартири [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60102682 від 05.05.2020 року, наявна інформація про спадкодавця, яким є [PERSON] , датою смерті якої зазначено 29.10.2019 року, про спадкову справу, номер якої у спадковому реєстрі: 65037159. Свідоцтво про право на спадщину, номер якого у спадковому реєстрі: 65795095, датою видачі вказаного свідоцтва є 05.05.2020 року (а.с. 14). Як вбачається з інформаційної довідки № 2434/02-14, виданої 09.09.2020 року Державним нотаріусом Першої краматорської Державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] до Першої краматорської Державної нотаріальної контори, звернувся з заявою про прийняття спадщини її син [PERSON] , [INFO] [PERSON] отримав чотири свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того судом також було встановлено та підтвержено наданим позивачем доказами, що на його звернення до Першої краматорської державної нотаріальної контори про визнання за [PERSON] право оренди земельної ділянки, державним нотаріусом позивачу було роз`яснено, що вказане право не входить до складу спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] .. 23.04.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Лиманської міської ради з заявою про зміну орендаря в договорі оренди землі №126/07 з померлої матері на нього. Листом від 19.05.2020 року №2548-02-16 Лиманська міська рада повідомила позивача [PERSON] , що відповідно до п. 40 вказаного договору право на орендовану земельну ділянку в разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно із ч. 1 ст. 781 ЦК України договір найму припиняється в разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.2 ст.792 ЦК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 5 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом. За змістом ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, у тому числі, в разі смерті фізичної особи - орендаря. В той же час, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря (фізичної особи - підприємця) після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору. Пунктом 40 вказаного договору оренди земельної ділянки передбачено право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам чинного законодавства. Оскільки [PERSON] не відмовився від оренди земельної ділянки, яка перебувала у оренді його матері [PERSON] , то він має право на оренду після смерті своєї матері. Окрім того, указаним договором оренди не передбачено заборони переходу права оренди спадкоємцям і це не суперечить чинному законодавству. Указане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.12.2015 року у справі №6-375цс15, постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №266/2505/17-ц. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки строк дії договору оренди від 2007 року, укладеного між Краснолиманською міською радою та [PERSON] не сплив, його умовами не передбачена заборона переходу права на оренду в порядку спадкування та вважає можливим визнати за [PERSON] право оренди земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на строк дії вищевказаного договору. Вирішуючи питання про судовий збір суд виходить з того, що позивачем при зверненні до суду із позовом, сплачено судовий збір в повному обсязі та в позовні заяві не зазначено, що позивач бажає відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне витрати, по сплаті судового збору, залишити за позивачем.

Outcome: approved