Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У травні 2019 року позивачка звернулась до суду із заявою про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що у 2011 році перебувала у близьких стосунках з відповідачем, від яких [INFO] вона народила сина [PERSON] . Оскільки вона з батьком дитини не перебувала у зареєстрованому шлюбі, в актовому записі про народження відомості про батька було внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Батьком дитини є відповідач, який відмовляється визнати своє батьківство щодо сина [PERSON] . Дитина знаходився на повному її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На підставі викладеного, просила визнати відповідача [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Кальміуський районний у м.Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши батьком дитини [PERSON] - [PERSON] А також, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 7500 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на отримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач та його представник, яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги, адвокат Журавльова І.В. в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутність, уточнені позовні вимоги визнали. Третя особа - Кальміуський районний у м.Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що просить вирішити справу на розсуд суду на підставі наявних доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є позивачка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.02.2018 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 463. За відомостями КЛПЗ "Пологовий будинок № 1 ", позивачка перебувала в акушерському відділенні КЛПЗ "Пологовий будинок № 1" м.Маріуполя 04.06.2012 року по 09.06.2012 року у зв`язку із пологами. [PERSON] [INFO] 01.25 год. народила живу доношену дитину чоловічої статі вагою 3650 г., зростом 58 см., у терміні 39 тижнів вагітності. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України № 00013224573 від 24.12.2013 р., відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Позивачкою на підтвердження своїх доводів надано суду докази щодо батьківства відповідача, а саме її переписку з відповідачем, з якої вбачається, що відповідачу було відомо, що позивачка чекає від нього дитину, спільні світлини, що підтверджують перебування сторін у близьких стосунках. З копії індивідуальної карти вагітної та породіллі № 1397 на ім`я [PERSON] вбачається, що в графі прізвище чоловіка зазначено - « [PERSON] ». Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України (далі - СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу. Згідно положень статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Положенням ч.1 ст.128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду. Частиною 2 цієї статті визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно ч.3,4 цієї статті позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, матеріалами справи підтверджується, що на момент народження дитини позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, тому відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Цивільне судочинство, згідно ст. 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність , допустимість, достовірність кожного доказу окремо у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів), як встановлено статтею 89 ЦПК України. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства ( материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п. 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%. Згідно висновку експерта за № 8-687 від 30.10.2019 року, [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9999 %. Європейський Суд з прав людини зауважив, що « в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Kalacheva v. Russia № 3451/05 ЄСПЛ від 07.05.2009 року). Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема факт доведення батьківства позивачкою по справі вищезазначеними доказами, зокрема висновком експертизи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання батьківства. Відповідно до ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. Згідно роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до п.20 п.1 Розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі по тексту - Правила), що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про: визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. На підставі вищенаведеного, враховуючи висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення батьківства, суд приходить до переконання про наявність підстав і для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки права та обов`язки матері, батька і дитини, зокрема і обов`язок з утримання дитини, ґрунтуються на походженні дитини від них, враховуючи встановлення судом наявності кровного споріднення між відповідачем та дитиною [PERSON] , суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання рухомого та нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до довідки № 87, виданої 05.03.2019 року директором ЗОШ № 34 м. Маріуполя, дитина [PERSON] навчається у 1-Б класі ЗОШ № 34. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує наступні обставини майнового і сімейного стану відповідача, які існують на час розгляду справи в суді. Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а положенням ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Щодо визначення розміру аліментів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, законодавець закріпив мінімальний рекомендований розмір аліментів прив`язав його до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стягнення якого залежить від доведеності розміру доходу відповідача та можливості його сплатити. Позивачка наполягала на стягненні аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття посилаючись на норми ч.3 ст. 182 СК України. Однак за змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Досліджуючи матеріальний стан сторін, та можливість відповідача та позивача утримувати свого неповнолітнього сина, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований МПП «РЕНАТА» з 01.08.2019 року на посаді оператора, що підтверджується довідкою № 1-к від 03.02.2020 року. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Прожитковий мінімуму на дитину віком від 6 років до 18 років, на момент звернення позивачки складав 2027 грн. Таким чином, суд дослідив всі докази, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, оскільки враховуючи вимоги ст. 180 СК України, за якою обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, в тому числі і на мати дитини, розмір аліментів у сукупності становитиме суму, що перевищує прожитковий мінімум для особи відповідного віку. Відповідно до cт. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положення ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору при звернені до суду з позовом про стягнення аліментів, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. (згідно ставки судового збору, встановленої на момент звернення до суд із позовом). Оскільки позовні вимоги позивача задоволені про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на її користь в сумі 764,80 грн. Окрім того, з відповідача на користь позивача з огляду на задоволення позовних вимог підлягає відшкодуванню сплачена нею сума витрат, пов`язаних з оплатою за виконання молекулярно - генетичної експертизи у розмірі 7614 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved