Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

10 січня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточнень і доповнень, остаточно просив ухвалити рішення, яким здійснити реальний розподіл житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який розташований за адресою: [ADDRESS], згідно варіанту №1 судової будівельно - технічної експертизи № 283-285 від 04 вересня 2014 року, виділивши йому у власність будівлі і споруди, а також частину земельної ділянки, зафарбовані на плані синім кольором, стягнути з відповідача на його користь різницю вартості виділених часток, стягнути з відповідача вартість будівельних робіт по переплануванню житлового будинку для ізоляції двох частин, витрати по оплаті судового збору, вартості експертизи, вартості проекту перепланування, витрати по оплаті вартості бензину по явці до суду та інших органів, ксерокопіювання документів, юридичної допомоги. Вимоги за позовом обґрунтовані тим, що в порядку спадкування отримав у власність 1/2 частку спірного будинку та земельної ділянки, інша 1/2 частина яких належить [PERSON], проте вони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо їхнього реального поділу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка та її представник проти позову заперечили, посилаючись на наявність заповіту від 19 січня 1995 року за яким спірний житловий будинок у повному обсязі успадкований та належить [PERSON], позивач участі в його утриманні не приймав, державний акт про право власності на земельну ділянку відсутній, а тому вважають, що позивач не набув права власності у спірному майні. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями (домоволодіння), який розташований за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,25 га., наданої для його обслуговування. Згідно технічного паспорту вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ"А-1" з прибудовою літ. "а-1", площею 58.7 кв.м., господарських будівель та споруд: літньої кухні літ. "Б-1" площею 76,40 кв.м., погрібу літ. "Ж-1" площею 8,80 кв.м., сараю літ. "В-1" площею 14.10 кв.м., вбиральні літ. "Д-1" площею 1,0 кв.м., паркану №1, ворот №2, колодязя №3, басейну для забору води №4, замощення I. Позивачеві [PERSON] та відповідачці [PERSON] належить по 1/2 частині вищевказаного домоволодіння та земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 20 грудня 2007 року (а.с.5, 6, 34,36). Сторони у спірному будинку не проживають постійно, кожен має власне житло у якому зареєстрований, будинок використовують для дачного відпочинку та садівництва. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен може володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб та не порушуючи їхніх інтересів. Відповідно до ст.ст. 364, України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні виходити з положень ст.ст. 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку, він провадиться за наявності на це дозволу компетентного органу (ст. 152 ЖК України). Верховний Суд України в абзаці третьому п. 7 постанови Пленуму від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» також наголосив, що у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необгрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. З висновку судової будівельно-технічної експертизи №283-285 від 04 вересня 2014 року вбачається, що спірний житловий будинок технічно можливо поділити, але з відхиленням від розміру часток кожного власника. За І варіантом поділу відхилення складає 1/100 частки (частка позивача після поділу складає 49/100 ід.ч., відповідача 51/100 ід.ч.), за ІІ варіантом - 3/100 частки (частка позивача - 47/100 ід.ч., відповідача - 53/100 ід.ч.) . Грошова компенсація учаснику спільної власності, частка якого зменшилась, за І варіантом поділу становить 671.39 грн., за ІІ варіантом - 2 014,17 грн. Перший та Другий варіанти поділу будинку передбачають його перепланування, вартість будівельних робіт по здійсненні якого складає 1 561,78 грн. (а.с.85-108). Виконавчий комітет Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області своїм рішенням від 28 листопада 2014 року №1 відмовив [PERSON] в наданні дозволу на перепланування будинку, у зв»язку з ненаданням ним документів за встановленим переліком. Як пояснила у судовому засіданні голова Олександрівської сільської ради Валявська В.П., допитана судом у якості свідка, [PERSON] надав всі необхідні документи для отримання дозволу на перепланування за виключенням згоди іншого співвласника житлового будинку на його перепланування. Перелік документів затверджено рішенням сільської ради. Ствердила, що за надання такої згоди співвласником відповідний дозвіл було б надано. Вказане свідок підтвердила листом Олександрівської сільської ради від 13.02.2015 року. Відповідачка згоду на перепланування будинку надати відмовляється. Разом з тим, право співвласника на виділ частки зі спільного майна не може бути обмежене іншими співвласниками. Яким чином реалізація позивачем свого права на перепланування спільного майна погіршує умови експлуатації і проживання у ньому відповідачка не вказує, згоди на перепланування відповідачка не надає, заперечуючи позовні вимоги у повному обсязі. Рішення сільської ради прийнято формально, а вимоги щодо надання згоди відповідача на перепланування будинку не враховують прав та інтересів позивача. За такого, суд вважає за можливе ухвалити рішення про реальний поділ домоволодіння, оскільки вжитими судом заходами не вдалося забезпечити законне право позивача на перепланування будинку з виділенням його частки за безпідставної відмови сільської ради у такому. Вирішуючи питання про варіанти поділу домоволодіння, суд враховує, що відповідачка відмовилася погоджувалася обговорювати будь-який запропонований експертом варіант поділу, суду твердила, що усталеного порядку користування домоволодінням між нею та позивачем не склалося. Враховуючи наведене, суд вважає доцільним поділити будинок за першим варіантом експертизи, з урахуванням побажань позивача, оскільки саме перший варіант визначає поділ спірного домоволодіння з найменшим відступленням від часток співвласників та найбільше відповідає інтересам сторін. Крім того, за цим варіантом найменшою є грошова компенсація учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. За вказаним на користь позивача з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за відхилення від частки в розмірі 671,39 грн. Роботи по ізоляції окремих квартир та приміщень, вартістю 1561,78 грн., слід покласти на сторони порівну, оскільки за змістом ст.360 ЦК України кожний учасник спільної часткової власності повинен нести витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки. Крім того, у відповідності до чинного законодавства, для здійснення усіх перепланувань житлового будинку необхідно сторонам отримати дозвіл на перепланування будинку в сільській раді, а в послідуючому отримати дозвіл в ДАБК на проведення будівельних робіт. Згідно ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Враховуючи, що проведено реальний поділ частки домоволодіння в с.Михайлівка відповідно до варіанту 1 будівельно-технічної експертизи, суд вважає за доцільне поділити в натурі земельну ділянку для обслуговування домоволодіння, виділивши [PERSON] ? земельної ділянки, площею 1250,0 кв.м., що відповідає його ідеальній частці в цьому домоволодінні. Спадщина належить спадкоємцям з часу її відкриття. Наявність заповіту померлого [PERSON] на іім"я відповідачки, яким їх заповідано житловий будинок в селі Михайлівка, не свідчить про набуття відповідачкою права власності на цей будинок, оскільки спадщину вона у відповідності до законодавства не прийняла, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.47). Наявні правовстановлюючі документи (свідоцтва про право на спадщину) позивача на оспорюване майно відповідачкою не оспорюються. Щодо здійснення відповідачкою ремонту домоволодіння свідчили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], однак доказів у підтвердження вартості проведених робіт відповідачка суду не представила. Крім того, проведення невід"ємних поліпшень спільного майна без згоди іншого співвласника не допускається й не позбавляє права останнього на виділ його частки. За такого доводи відповідачки у заперечення позовних вимог до уваги судом не приймаються. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача половину витрат за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 1402 грн. та за виготовлення проекту перепланування у розмірі 1000 грн, а всього 2402 грн. Крім того, як встановлено висновком експерта ринкова вартість домоволодіння складає 67139,0 грн., а отже позивач не доплатив судовий збір, з якого пропорційно задоволеним позовним вимогам з нього підлягає стягненню у дохід держави судового збору у розмірі 55 грн.30 коп., а іншу частину судового збору у розмірі 335 грн. 70 коп. в дохід держави слід стягнути з відповідача. Щодо стягнення витрат за правову допомогу у розмірі 2000 грн., то вони стягненню з відповідача не підлягають, оскільки їх надання у даній справі позивачем не підтверджено належними доказами. Щодо стягнення витрат позивача згідно представлених чеків по оплаті витрат на купівлю бензину по явці до суду та інших органів, то у відповідності до ст.85 ЦПК України вони відносяться до витрат позивача й розподілу не підлягають. Витрати на оплату копіювання документів до судових витрат згідно ст.79 ЦПК України не віднесено, а тому права на їх стягнення позивач не має. За такого, враховуючи вище зазначене, позов підлягає до задоволення частково лише у частині реального поділу спірного домоволодіння, земельної ділянки та вказаного вище розміру судових витрат.

Outcome: approved