Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

28.01.2014 року Кредитна спілка «Аккорд» (далі по тексту - позивач) звернулася до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості (а.с.2-3). Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.08.2014 року позовні вимоги Кредитної спілки "Аккорд" задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уроженця м. Кривого Рогу, на користь Кредитної спілки "Аккорд" заборгованість за кредитним договором № Офіс-С/КР-2708/2 від 16 січня 2008 року станом на 14 січня 2014 року в сумі 45 524, 96 грн. (сорок п`ять тисяч п`ятсот двадцять чотири), що включає: - залишок кредиту - 6 867,1 грн; залишок процентів - 21 222,14 грн; нараховані штрафні санкції - 6 867,1 грн; інфляційну складову та 3% річних - 10 568,62 грн. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уроженця м. Кривого Рогу, на користь Кредитної спілки "Аккорд" понесені ним судові витрати в сумі 455, 24 грн (чотириста п"ятдесят п"ять) (а.с.52-53). Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.08.2020 року заяву [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Сагайдак Денис Сергійович про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року по цивільній справі № 214/759/14 за позовною заявою Кредитної спілки «Аккорд» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року по справі 214/759/14 за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 вересня 2020 року об 11годині 30 хвилин заправилами спрощеногопозовного провадження в залісудового засідання № 6 Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, розташованому по вул. Демиденка, 6а, в м.Кривому Розі, Дніпропетровській області (а.с.80-81). Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2020 року справу за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до [PERSON] про стягнення заборгованості, передано на розгляд Білгород-Дністровського міжрайонного суду Одеської області (67707, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27) - (а.с.97-98). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі № 214/759/14-ц за позовом КС «Аккорд» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до судового розгляду (а.с.106-107). В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 16 січня 2008 року між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір № Офіс-С/КР-2708/2, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 10 000 грн на строк 12 місяців, з 16 січня 2008 року по 16 січня 2009 року, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим дговором. Згідно із п. 4.3 договору, сторони погодили графік платежів щодо погашення кредиту та виплати процентів. Згідно із п. 5.1 договору при порушенні строків сплати кредиту, передбачених графіком платежів, спілка має право нарахувати пеню, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення (а.с. 8-9). Згідно із витягом з протоколу № 000015660 від 13 січня 2014 року суму нарахованої пені за весь час прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором № Офіс-С/КР-2708/2 від 16 січня 2008 року зменшено до 6 867,1 грн., припинено її нарахування та залишок списано Невиконання відповідачем зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення КС «Аккорд» до суду із відповідним позовом. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сагайдак Д.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви КС «Аккорд»про стягнення боргу [PERSON] , з наступних підстав. Так, представник відповідача зазначив, що вказаний кредитний договір № Офіс-С/КР-2708/2 від 16.01.2008 року був укладений між його довірителем та КС «Криворізьке відділення КС «Аккорд», тобто з іншою юридичною особою, яка не є позивачем по даній справі та відсутні документи щодо відступлення права вимоги КС «Аккорд», яка звернулась до суду із позовною заявою до відповідача. Крім цього, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачем взагалі були отримані грошові кошти. Після укладення його довірителя кредитного договору з КС «Криворізьке відділення КС «Аккорд», у кредитодавця виникли певні тимчасові фінансові труднощі та відповідач знайшов іншого кредитора. За твердженням представника відповідачка, наявний в матеріалах справи розрахунок суми заборгованості не відповідає дійсності, так як його довіритель не отримував у борг коштів від даного позивача та не здійснював жодних платежів на його користь. У звіті про дебетові та кредитові операції по рахунку міститься інформація про рух коштів відкритий в ПАТ «КБ «ПриватБанк», хоча у кредитному договорі № Офіс-С/КР-2708/2 від 16.01.2008 року зазначено зовсім інший банківський рахунок, навіть у іншому банку, що свідчить про фальсифікацію для продовження строків позовної давності, так як вони сплили. На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог (а.с.85-87). У судове засідання представник позивача - КС «Аккорд» не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. (а.с.126). В матеріалах справи наявні заяви представника позивача - КС «Аккорд» про розгляд справи без його участі, які були подані до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської під час первісного розгляду даної справи (а.с.16, 19, 21, 25). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, але його представник - адвокат Сагайдак Д.С. подав до суду заяву, згідно із якою просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача. Зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує та правова позиція викладена у відзиві (а.с.130). Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Розглянувши позовну заяву, відзив на неї, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні,16 січня 2008 року між сторонами було укладено Кредитний договір № Офіс-С/КР-2708/2, відповідно до якого кредитодавцем було надано кредит у розмірі 10 000 грн. на строк 12 місяців, з 16 січня 2008 року по 16 січня 2009 року, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим дговором. Згідно із п. 4.3 договору, сторони погодили графік платежів щодо погашення кредиту та виплати процентів. Згідно із п. 5.1 договору при порушенні строків сплати кредиту, передбачених графіком платежів, спілка має право нарахувати пеню, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення (а.с. 8-9). Згідно із витягом з протоколу № 000015660 від 13 січня 2014 року суму нарахованої пені за весь час прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором № Офіс-С/КР-2708/2 від 16 січня 2008 року зменшено до 6 867,1 грн., припинено її нарахування та залишок списано. Невиконання відповідачем зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення позивача до суду із відповідним позовом. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини першої, другої статті 207 України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тут слід наголосити, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Окремо слід зауважити, що також Верховний суд України прийшов до висновку, що у разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. На підставі викладеного можна зробити наступний висновок: якщо клієнт впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою строки позовної давності. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який клієнт не здійснив. За таких обставин, суд приходить до висновку про сплив строків позовної давності, так як останній платіж відповідачем було здійснено у 2008 році, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а.с.7), а позивач звернувся до суду у 2014 році. Суд не приймає до уваги звіт про дебетові та кредитові операції по рахунку [NUMBER] «Аккорд» Кредитна спілка» від 09.08.2012 року про сплату [PERSON] кредиту у розмірі 48 грн. (а.с.45), як належний доказ переривання строків позовної давності, так як він сплачений на іншій банківський рахунок та в іншому банку,що викликає сумніві щодо здійснення відповідачем даного платежу. Крім цього вбачається, що позовні вимоги заявлені Кредитною спілкою «Аккорд», а кредитний договір № Офіс-С/КР-2708/2від 16.01.2008 року був укладений з відповідачем КС «Криворізьке відділення КС «Аккорд», тобто іншою юридичною особою, відсутні документи щодо відступлення права вимоги КС «Аккорд». Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Таким чином, які саме умови містились в «рекламному буклеті», з якими погодився відповідач, з представлених позивачем матеріалів встановити неможливо. Відповідно не можливо і встановити чи порушувались відповідачем ці умови, якими правами та обов`язками наділялись сторони за вказаним договором.. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог КС «Аккорд» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed