Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач за первинним позовом звернувся у Франківськоий районний суд м. Львова 16.02.2011 року із цивільним позовом до відповідача [PERSON] про демонтаж самовільної добудови до квартири № 4 у будинку [ADDRESS] та демонтаж самовільно влаштованого на прибудинковій території цегляного гаражу За результатами розгляду, справи, 11 листопадла 2011 року судом було прийнято заочне рішення про задоволення позовних вимог, яке ухвалою суду від 18 листопада 2015 року скасовано судом, а справу призначено до судового розгляду. Більш повно підстави таких рішень викладені в ухвалі та рішенні суду ( ас.26-28, 88). Як і попередньо, позивач - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, у своїй позовній заяві, в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на території ЛКП «Вулецьке» знаходиться будинок [ADDRESS], який перебуває у комунальній власності. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності №18117537 від 17 березня 2008 року власником квартири № 4 по [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно з актом обстеження від 15 травня 2009 року , складеного комісією ЛКП «Вулецьке» , встановлено, що власник квартири № 4 самовільно здійснив добудову до своєї квартири розмірами 4,0 м. х 5,0 м. та 5,0 м. х 7,0 м. і надбудову третього поверху , а саме вимурував стіни, влаштував залізобетонне перекриття та покрівлю, а на прибудинковій території встановив цегляний гараж розміром 3,5 м. х 5,0 м. без належного на це права та проектної документації. На підставі акта та доповідної записки, складених ЛКП "Вулецьке", 17 квітня 2009 року, Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано Розпорядження № 269 « Про знесення самовільної добудови до квартир № 2 та № 4 по [ADDRESS] та самовільно влаштованих двох гаражів", яким серед іншого, зобовязано [PERSON] у місячний термін за власні кошти знести самовільно здійснену добудову до квартири розмірами 4,0 м. х 5,0 м. 5,0 х 7,0 м. і надбудову третього поверху, а також цегляний гараж з впорядкуванням прибудинкової території. Оскільки відповідач на попередження ЛКП не реагує, позивач змушений звернутись до суду. 06 жовтня 2015 року відповідач за первинним позовом [PERSON], у свою чергу, звернувся в суд з позовними вимогами до Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради , третя особа без самостійних вимог на стороні Франківської районної адміністрації Львівської міської ради - Львівське комунальне підприємство «Вулецьке» про усунення перешкод у користуванні приміщенням, та згодом 10.11.2015 року змінив предмет спору, просить визнати за ним право власності на реконструйовану квартиру № 4 у будинку [ADDRESS]. Ухвалою суду від 30 листопада 2015 року судом ухвалено об»єднати в одне провадження вказані цивільні справи із присвоєнням їм єдиного номеру ( ас. 136). В судовому засіданні 08 грудня 2015 року позивач за зустрічним позовом свої позовні вимоги уточнив, просить визнати незаконним та скасувати пункт 3 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 269 від 17 квітняч 2009 року « Про знесення самовільної добудови до квартир № 2 та № 4 по [ADDRESS] та самовільно влаштованих двох гаражів", в частині зобов»язання його, [PERSON] , за власні кошти знести самовільно здійснену добудову розмірами 4,0 м. х 5,0 м. та 5,0 м . х 7,0 м. і надбудову третього поверху, а також цегляний гараж з впорядкуванням прибудинкової території. Визнати за ним право власності на реконструйовану квартиру № 4 по [ADDRESS] загальною площею 414,30 кв. м (житлова площа 233,3 м.кв.), частка 1:1 та визнати за ним право власності на гараж, що розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] загальною площею 42,0 м. кв. , що позначений літерою «Б», частка 1:1. В обґрунтування своїх зустрічних та уточнених позовних вимог покликається на те, що наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 24.04.2008 року № 179 будинок [ADDRESS] знятий із балансу міської ради житлових будинків , у яких приватизовано житло. 04.07.2008 року ним придбано спірну квартиру після чого проведено її реконструкцію. Своїми листами від 27.10.2010 року № 35-2867 , від 29.06.2010 року № 35-Вих. - 515 від 18.06.2010 року, № 35-904 та від 11.03.2010 року № 24/3-Я-256/01 Франківська районна адміністрації Львівської міської ради та витягом із протоколу від 19.01.2010 року, мешканцям будинку погоджено технічну можливість завершення реконструкції квартир. 07.04.2011 року Франківською районною адміністрацією ЛМР прийнято розпорядження № 171 «Про звершення самочинно розпочатої реконструкції квартир № 1,2,3 по [ADDRESS]», однак без його квартири - квартири № 4. Вподвальшому, Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16.04.2013 року визнано право власності за територіальною громадою на частину квартири № 1 по [ADDRESS], а 10.06.2014 року за рішенням суду, визнано право власності на реконструйовану квартиру № 1 по [ADDRESS] за [PERSON] Просить уточнені позовні вимоги задоволити, звертаючи увагу суду на те, що Розпорядження відповідача № 269 від 17.04.2009 року про зобов»язання його привести реконструйовану квартиру до попереднього стану та Розпорядження № 171 від 17.04.2011 року про погодження самочинно виконаних робіт будинку [ADDRESS], що виконані іншими мешканцями цього будинку, суперечать один одному, а відтак, Розпорядження відповідача № 269 від 17.04.2009 року, підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач за первинним позовом позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позові, просить його задоволити. Щодо позовних вимог уточненого зустрічного позову, то просить у задоволенні такого відмовити за відсутністю на це підстав. Представник відповідача за первинним позовом у судовому засіданні проти первинного позову заперечив із покликанням на доводи своєї зустрічної позовної заяви та обгрунтуваннгя викладені в судових рішеннях, копію яких долучив до матеріалів справи. Просить відмовити в його задоволенні, а уточнений зустрічний позов, задоволити. Представник відповідача за зустрічним позовом - Львівської міської ради первинний позов Франківської районної адміністрації ЛМР підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити за відсутню на це підстав. При цьому пояснив, що земля для добудови відведеною не була, власник квартири № 4 [PERSON] до Львівської міської ради в цих питань не звертався. Вважає, що такий не дотримався дозвільної процедури. Жодної відмови [PERSON] Львівською міською радою не надавлося, а тмоу його позовні вимоги є передчасними. У той же час, представаник Львівської міської ради не зміг пояснити суду, чиєю власністю є прибудинкова земельна ділянка та піцдтвердив відсутність підтверджуючих документиів на право власності у Львівській міській раді. Просить відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник третьої особи ЛКП «Вулецьке», що діє на стороні Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, проти зустрічного позову заперечила, підтримавши позицію та доводи відповідача Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази , приходжу до висновку, що у задоволенні первинного позову слід відмовити, а уточнений зустрічний позов, слід задоволити в повному обсязі. Судом встановлено, що наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 179 від 24 квітня 2008 року «Про зняття з балансу міської ради житлових будинків, у яких приватизовано житло», житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 150 кв.м. знято з балансу Львівської міської ради та обов'язано ЛКП «Вулецьке» передати за актом згадану будівлю власникам приватизованого житла, у тому числі й [PERSON] ( ас. 117). Відповідач [PERSON] є власником квартири № 1 будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності №19410931 від 04 липня 2008 року ( ас. 59). Згідно листів Франківської районної адміністрації Львівської міської ради адресованих мешканцям будинку [ADDRESS], у тому числі й [PERSON], адміністрацією визнано та підтверджено технічну можливість завершення самочинно розпочатих реконструкцій квартир № 1, № 2, № 3, № 4 згідно з попередніми технічними умовами від 18 березня 2009 року, 06 квітня 2009 року та 29 вересня 2008 року( ас.65 -68). Відповідно до Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 171 від 07 листопада 2011 року погоджено завершення самочинно розпочатих реконструкцій квартир № 1, № 2, №3 у будинку [ADDRESS] ( ас. 49). Судом також встановлено, що відповідачем [PERSON] здійснено самочинну добудову квартири № 4 у будинку [ADDRESS], а саме добудову розмірами 4,0 м. х 5,0 м. та 5,0 м. х 7,0 м. і надбудову третього поверху , а саме вимурувано стіни, влаштовано залізобетонне перекриття та покрівлю, а на прибудинковій території встановлено цегляний гараж розміром 3,5 м. х 5,0 м. без належно оформлених на той час права та проектної документації. Із копії "Генплану забудови прибудинкової території будинку [ADDRESS]", посвідченого директором та майстром третьої дільниці ЛКП " Вулецьке", вбачається наявність добудов до будинку(ас.10). Згідно постанови Інспекції Державного архітектурного контролю Львівської міської ради № 496-р від 01.08.2008 року, [PERSON] за здійснене самочинне будівництво притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..97 КУпАП та накладено штраф в розмірі 170 грн. 17 квітня 2009 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було прийнято розпорядження № 269 від 17 квітняч 2009 року « Про знесення самовільної добудови до квартир № 2 та № 4 по [ADDRESS] та самовільно влаштованих двох гаражів", де серед інщого, [PERSON] зобовязано за власні кошти знести самовільно здійснену добудову розмірами 4,0 м. х 5,0 м. та 5,0 м . х 7,0 м. і надбудову третього поверху, а також цегляний гараж з впорядкуванням прибудинкової території ( ас. 6). Отже, встановлено, що дане Розпорядження видано Франківською районною аждміністрацією Львівської міської ради після раніше наданих нею ж, письмових погоджень. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи , або особа щодо якої встановлено ці обставини. В ході розгляду розгляду даної цивільної справи, встановлено, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року, на підставі цього ж розпорядження, прийнято рішення про визнання права власності за територіальною громадою на частину квартири № 1 по [ADDRESS], а рішенням від 10 червня 2014 року, визнано за власником квартири № 1 право власності на реконструйовану квартиру шляхом проведення добудови. Як і попередніми судами, так і вданому судовому засіданні встановлено, що квартира № 1 знаходиться над квартирою № 4, тобто над квартирою відповідача [PERSON]. Отже, судом достеменно встановлено, що за специфікою конструкції будинку [ADDRESS], здійснення демонтажу [PERSON] самочинного будівництва своєї квартири №4, не можливе без руйнації квартир №1 та № 2 , право власності яких вже визнано судом (ас 72-77). Відповідно до роз»яснень, викладених у постанові № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»: Положення статті 376 ЦК України, поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами ( п.1) Відповідно до статті 376 ЦК України, суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про знесення самочинно збудованного нерухомого майна. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; абоз істотним порушеннямбудівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до п. 17 Постанови, позщов про знесення самочинно збудованого нерухомого майнва може бути предявлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушеног, зокрема, власником( користувачем) суміжної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391,396 ЦК україни, статтею 103 Земельного Кодексу України. Разом з тим, позивач за первинним позовом свої позовні вимоги обгрунтовує невідповідними доводами та такими, що суперечать прийнятим ним же рішенням. Суд також встановив, що реконструкція квартири № 4 по [ADDRESS] здійснена з дотриманням будівельних норм та правил України, що підтверджується Проектом на відповідність будівельним нормам та правилам, складеним на замовлення [PERSON] ТзОВ «ЮДК-Проект» від 05.11.2015 року. З даного Проекту вбачається, що реконструкцію квартири №4 по [ADDRESS] виконано з дотриманням всіх будівельних, санітарних, протипожежних та інших норм, а сам будинок є безпечним для експлуатації. Ні позивач за первинним позовом, ні відповідачі за зустрічним позовом вказаних висновків не мпростували. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. В силу вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена або припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Із змісту ст.331 ЦК України, вбачається, що право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Дана частина закріплює широке коло можливостей для узаконення самочинно побудованих об'єктів. Необхідними умовами такого узаконення є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки, відсутність заперечень з боку власника (користувача) земельної ділянки, відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. Та у відповідності до п. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Я встановлено судом, будинок [ADDRESS] знятий з балансу міської ради та переданий власникам. Прибудинко?ва терито?рія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів)квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку( Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" № 417- VІІІ від 14 травня 2015 року). Статтею 95 ЗК України, передбачено право землекористувачів на спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель та споруд. Із змісту ст.376 ЦК України, на яку посилається представник позивача як на правову підставу позову, вбачається, що наслідком самочинного будівництва являється не лише знесення такого. Зокрема згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що здійснена добудова не порушує прав третіх осіб чи заціцкавлених осіцб в цілому,а навпаки, із чотирьох реконструйованих квартир,три узаконено. У той же час, Франківською районною адміністрацією м. Львова не перевірялося наявність згоди співвласників будинку [ADDRESS], не враховано, що є таке, що набрало законної сили рішення суду про визнання права власності на реконструйовану квартиру № 1 по [ADDRESS], що знаходиться над квартирою відповідача за первинним позовом- [PERSON], а також не врахована наявність технічної документації та висновків на відповідність будівництва всім нормам та стандартам. Що стосується доводів позивача за первинним позовом про демонтаж гаражу та покликань представника Львівської міської ради на відсутність доказів про те що прибудинкова територія перебуває у власності територіальної громади , а також доказів про те, що Львівська міська рада є власником земельної ділянки по [ADDRESS] в розміні ст.. 376 ЦК України , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не знаходять свого підтвердження з урахуванням наступного. Відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Відповідно до наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 24.04.2008 року № 179 будинок [ADDRESS] знятий із балансу міської ради житлових будинків , у яких приватизовано житло. Стороною позивача за первинним позовом не враховано, що 07. 04. 2011 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було прийнято розпорядження № 171, яким затверджено висновок міжвідомчої комісії в частині погодження технічної можливості завершення самочинно розпочатих реконструкцій квартир № № 1,2,3 по [ADDRESS] , відповідно до поданих проектних пропозицій. Відтак, встановлено, що спірний гараж розташований на земельній ділянці, яка належить на праві власності мешканцям будинку [ADDRESS] та в жодній мірі не порушує інтересів інших власників квартир будинку та користувачів земельної ділянки, про що свідчить відсутність претензій один до одного. Суд, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, знаходить необхідним позов [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво задоволити, а позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про демонтаж самовільно здійсненої добудови до квартири - відхилити, оскільки достовірно встановлено, що розширення житлової площі кв.№4 за адресою: [ADDRESS] відповідають державним будівельним нормам, не порушують прав третіх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed