Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON] до Російської Федерації (місто Москва) у період з 04.07.2014 року до 01.11.2014 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги в частині періоду, на який просить надати дозвіл на виїзд дитини, та остаточно просив надати вказаний вище дозвіл на період з 01.09.2014 року по 01.11.2014 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, в якому у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Дочка проживає разом з нею, проти чого відповідач не заперечує. В Російській Федерації проживають батьки позивача, які сумують за онукою [PERSON] Вона планує виїхати з дитиною до Російської Федерації з метою спілкування з батьками та надання можливості спілкування між [PERSON] та її дідом і бабою, проте відповідач не надає згоди на виїзд дитини, в зв'язку з чим вона звернулась до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали уточненні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що період, на який вони просять надати дозвіл на виїзд дитини, ними визначено з урахуванням того, що на даний час неможливо визначити момент набрання рішенням суду законної сили, оскільки вказане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Також зазначив, що пояснення свідків, які були допитані за клопотанням представника відповідача, необхідно оцінювати критично, оскільки вказані свідки є батьками відповідача. Позивач, допитана за її клопотанням та згодою в якості свідка, показала, що приблизно 5 років не відвідувала своїх батьків, які проживають в м. Москва. Після їх відвідування вона повернеться в місто Харків, оскільки в цьому місті у неї залишається робота та молодий чоловік, з яким вони планують одружитись в 2015 році. Її батьки не можуть відвідати її та онуку в місті Харкові за станом здоров'я, оскільки у її матері хворе серце, а батько нещодавно переніс операцію. Крім того, в місті Москва також проживають її дід та баба, які, відповідно, є прадідом та прабабою малолітньою [PERSON] Вказані особи за віком та станом здоров'я не мають можливості відвідати її та [PERSON] в м. Харкові. Також зазначила, що до останнього часу проживала в м. Харкові в квартирі, яка належить батькам відповідача. Нещодавно вона змінила місце проживання в м. Харкові, в зв'язку з чим після повернення до міста буде переводити дочку до іншого дитячого саду, який буде знаходитись ближче до нового місця проживання. Пояснила, що не перешкоджає спілкуванню відповідача з дитиною. Не заперечувала, що відповідач проявляє заінтересованість у спілкуванні з дочкою, а також що неодноразово отримувала від батьків відповідача грошові кошти на утримання дитини. Гарантувала повернення дочки до м. Харкова по закінченню строку, на який просить надати їй дозвіл на виїзд за кордон України. Заперечувала показання свідків відносно того, що неодноразово просила надати їй дозвіл на виїзд до Російської Федерації на постійне проживання, зазначивши, що зверталась з приводу надання їй дозволу на тимчасовий виїзд для відвідування батьків. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що доводи позовної заяви відносно того, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дочки, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Також пояснив, що позивач не планує повертатись до міста Харкова та просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації з метою залишитись там на постійне проживання, що підтверджується поясненнями батьків відповідача, які були допитані в якості свідків. Довідка, надана позивачем, відносно того, що остання виконує послуги системного адміністратора за цивільно-правовим договором, укладеним з ТОВ "Айті сервіс груп", не свідчить про наявність у неї постійного заробітку. Договір оренди житла, наданий позивачем, укладений під час судового розгляду справи з метою ввести суд в оману стосовно дійсних намірів позивача. Заяву про перевід дочки до іншого дитячого саду позивач не оформлювала. Наведені обставини свідчать про відсутність у позивача наміру повернення в м. Харків та порушення інтересів дочки, яка у зв'язку з наведеним буде позбавлена спілкування з відповідачем та його родиною. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, рішення просив прийняти з урахуванням інтересів дитини. [PERSON], допитана за її згодою в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю відповідача. Позивач неодноразово зверталась до них з проханням сприяти в тому, щоб відповідач надав їй дозвіл на виїзд в Російську Федерацію на постійне проживання. Також зазначила, що відповідач належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, цікавиться життям дитини та утримує останню. Останнім часом позивач надає можливість спілкуватись з дочкою тільки в її присутності. [PERSON], допитаний за його згодою в якості свідка, в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача. Позивач неодноразово зверталась до них з проханням сприяти в тому, щоб відповідач надав їй дозвіл на виїзд в Російську Федерацію на постійне проживання. Крім того, до них звертались батьки позивача, які також просили сприяти ним в тому, щоб відповідач надав дозвіл на виїзд позивача до Російської Федерації на постійне проживання. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується даними Свідоцтва про народження серії [NUMBER], а також визнано сторонами по справі. Як вбачається з довідки, виданої 26.06.2014 року КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка № 13", [PERSON] оглянута та здорова, епід. оточення у домі вільне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між позивачем та відповідачем 01.08.2008 року було укладено шлюб. Як встановлено судом з пояснень сторін, їх представників, станом на час розгляду даної цивільної справи вказаний шлюб розірваний згідно рішення суду першої інстанції, яке оскаржено відповідачем до суду апеляційної інстанції. Після припинення спільного проживання подружжя дитина проживає з позивачем. Позивач є громадянином Російської Федерації та має безстрокову посвідку на постійне проживання в Україні. Як встановлено судом із Свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] від 19.04.2006 року та Свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 19.04.2006 року, виданих Рязанським відділом РАЦС управління РАЦС Москви, Свідоцтва про народження [NUMBER] від 29.08.1979 року, виданого Волгоградським районним відділом РАЦС м. Москви, єдиного житлового документу № 5380922, карточки обліку № 415062410, виписки з домової книги № 5380917, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], які проживають в м. Москва. Факт проживання батьків позивача в м. Москва також не заперечувався представником відповідача. Згідно договору оренди житла від 07.07.2014 року, укладеного на строк до 07.07.2015 року, позивач орендувала ізольовану квартиру [ADDRESS], з метою проживання у вказаній квартирі. Відповідно до довідки № 7 від 07.07.2014 року, виданої ТОВ "Ай Ті Сервіс груп", позивач у вказаному товаристві з 02.06.2014 року виконує послуги системного адміністратора по цивільно-правовому договору. Оцінюючи доводи та заперечення сторін, суд керується наступним. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1 ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Як вбачається з найменування та змісту розділу 5 СК України, до інших членів сім'ї та родичів відносяться в тому числі баба та дід, а також прабаба та прадід. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. З наведених положень законодавства України вбачається, що батьки не повинні перешкоджати дитині у спілкуванні з бабою та дідом, прабабою та прадідом, які проживають в іншій державі. Обставин, які б свідчили про те, що спілкування малолітньої [PERSON] з родичами, які проживають в м. Москва, суперечить інтересам дитини, судом не встановлено. Позивач в судовому засіданні зазначила, що гарантує повернення дитини в м. Харків після закінчення строку тимчасового виїзду за кордон України. За таких обставин, оцінюючи вказані вище положення законодавства України в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності у позивача та малолітньої [PERSON] права на тимчасовий виїзд до Російської Федерації з метою контакту з членами сім'ї та родичами, які там проживають. Доводи представника відповідача відносно того, що позивач з дитиною не мають наміру повертатись до України після реалізації ними права на контакт з родичами, не можуть бути визнані судом підставою для відмови в реалізації права вказаних осіб на контакт з родичами та відмови в позові, оскільки згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог. Оскільки станом на день ухвалення рішенні в даній справі, враховуючи можливість його оскарження в апеляційному порядку, у суду відсутні відомості щодо дати набрання рішенням законної сили, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved