Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Направленим і підтриманим в судовому засіданні позовом, заявник просила суд ухвалити рішення про поділ спільного майна подружжя, яким є автомобіль марки "Peugeot Biper", білого кольору, 2012 року випуску, номер кузову VF3AA8HSCB8172618 реєстраційний номер "АМ 52 68 ВТ" (далі за текстом скорочено спірне майно або спірний автомобіль) шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1\\2 частини його вартості. В обґрунтування заявленого позивач повідомила суду, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Спірний автомобіль було придбано за час шлюбу і за сімейні кошти. За таких обставин, спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, позивач є його власником в 1\\2 частині, а отже позов підлягає до повного задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні вимог не визнала, просила суд їх відхилити. В обґрунтування такої позиції представник повідомила суду, що автомобіль було придбано за кошти чоловіка, які він отримав працюючи за кордоном, а отже такі кошти, на переконання відповідача, є його особистою власністю. Придбаний автомобіль відповідач використовував для зайняття професійною діяльністю і його ділити не має підстав, хоча кошти виручені з такої діяльності і направлялись на потреби родини. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Сторони уклали шлюб 7 вересня 2013 року (а.с.5). За поясненням позивача, що не оспорювались і не спростовувались представником відповідача, шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 3 січня 2017 року (рішення на час розгляду даної справи не набуло законної сили), 29 січня 2014 року у сторін народилась спільна дитина. Відповідач має зареєстроване місце проживання з березня місяця 2013 року в с. Довжик Житомирського району Житомирської області (а.с.7). Спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем 5 квітня 2016 року на підставі ввізної митної декларації від 1 квітня 2016 року. На підставі положень ч. 2 ст. 61 ЦПК України, судом було визнано загальновідомим факт вартості спірного автомобіля на час розгляду справи в розмірі 100 415 гривень. Інших доказів сторонами не надавалось, як і не заявлялось взагалі клопотань про необхідність їх витребування та доповнення дослідженого. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного Кодексу України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст. 61 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Проаналізував фактичні обставини справи, що встановлені на підставі доказів сторін та норми закону, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову виходячи з наступного. Суд погоджується із доводами позивача, щодо того, що спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до закону і не потребує такого визнання в судовому порядку. Позову про визнання такого майна особистою приватною власністю не заявлялось тощо. Такий висновок суд робить на підставі таких обставин. Так, автомобіль було придбано за рахунок заробітної плати позивача, в період перебування сторін у зареєстрованого шлюбу та мета придбання такого майна, суд вважає беззаперечно свідчить, що воно є спільним сумісним. Одночасно, доводи представника відповідача, суд відкидає як не доведені у визначеному законом порядку для розгляду справ у суді І інстанції. Застосовуючи згадувані норми матеріального права при прийнятті рішення у даній справі, суд керується і усталеною судовою практикою з даних правовідносин (постанови Верховного Суду України від 1 липня 2015 року справа 6-612цс15; від 7 вересня 2016 року справа 6-801цс16; від 25 листопада 2015 року). Так, роблячи висновок про наявність саме спільної сумісної власності подружжя, слід встановити наявність трьох наступних складових: 1)час набуття такого майна; 2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3)мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. При цьому суд зауважує, що робота за кордоном зазначених висновків суду не спростовує. Згадувані норми закону зазначають, що до обєктів спільної сумісної власності подружжя відноситься заробітна плата незалежно від місця її отримання (ст. 61 СК України). Голослівні твердження представника відповідача щодо того, що автомобіль придбавався для зайняття професійною діяльністю, судом до уваги не приймається, адже пояснення представника не є доказами в розумінні положень ч. 2 ст. 57 ЦПК України. Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача 1/2 частини його вартості за відсутності згоди на то іншого співвласника, суд позбавлений можливості їх задовольнити, враховуючи зазначені вимоги матеріального закону та усталену судову практику з даних правовідносин (п. 25 ППВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", правовий висновок ВСУ у справі №6-2925цс15). Таким чином, суд вважає можливим лише припинення права спільної сумісної власності подружжя на дане спірне майно, шляхом визнання за кожною стороною по 1\\2 частині автомобіля із залишенням його у спільній частковій власності, тим самим задовольнивши позов частково. Вирішуючи спір наведеним чином, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Так, позивачем при зверненні до суду було сплачено судового збору в розмірі 1 319,80 гривень (а.с.2). Задовольняючи позов частково, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 659,90 гривень на підставі положень речення другого ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial