Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

05 лютого 2016 року ПАТ "КБ Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору №ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року закрите акціонерне товариство "комерційний банк Приватбанк", правонаступником якого є позивач надав громадянину [PERSON] кредит в сумі 39150,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 30.10.2027 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.10.2007 року укладено іпотечний договір з [PERSON] (надалі - третя особа), відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 62,87 м2, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. За умовами вказаного договору сторонами узгоджена вартість предмету іпотеки, яка становить 227250,00 грн. Оскільки [PERSON] умови кредитного договору № ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року виконує неналежним чином, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.01.2011 року звернено стягнення на даний предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором № ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року в сумі 314311 гривень 15 копійок шляхом надання ПАТ КБ "Приват банк" права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" з початковою ціною, що відповідає сумі заборгованості та виселено [PERSON] з будинку [ADDRESS] із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Враховуючи вказане, просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку в [ADDRESS]. Представник позивача Українець М.Ю. в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Не заперечив щодо заочного розгляду справи Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до суду не з'явились. Дослідивши письмові матеріали справи при заочному розгляді справи, суд приходить до висновку про наступне: Встановлено, що 31.10.2007 року між Приватбанком та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZRRWGA00004139 За умовами вказаного договору банк надав позичальнику (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог по справі) кредитні кошти з кінцевим строком повернення до 30.10.2027 року в розмірі 39150,00 доларів США на споживчі потреби. Також встановлено, що для забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором,31.10.2007 року укладено договір іпотеки з [PERSON], посвідчений нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області, відповідно до п. 35.3 якого в іпотеку надано житловий будинок, загальною площею62,87 м2, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі та надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 39150,00 доларів США. Оскільки [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувались, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.01.2011 року звернено стягнення на даний предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором № ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року в сумі 314311 гривень 15 копійок шляхом надання ПАТ КБ "Приват банк" права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" з початковою ціною, що відповідає сумі заборгованості та виселено [PERSON] з будинку [ADDRESS] із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Як визначено ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення є ст. 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 ЗУ «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Позивач у своєму позові не зазначив іншого постійного житлового приміщення, куди відповідач повинен бути виселений з іпотечного житла, оскільки спірний будинок [ADDRESS] не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а отримано [PERSON] у спадок. Доказів про наявність у відповідача іншого житла, крім переданого в іпотеку, суду не надано. Такий висновок суду відповідає неодноразово висловленій правовій позиції Верховного Суду України, які містяться в постановах від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15, від 10.02.2016 року в справі №6-2830цс15, від 03.02.2016 року в справах №6-1449цс15 та №6-2947цс15.

Outcome: dismissed