Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку по [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги наступним чином. Вона являється власником житлового будинку за вказаною адресою, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок виданого 20.03.1990 року. Окрім неї, у вказаному житловому будинку, зареєстрований також і її син, [PERSON], який фактично з 2012 року не проживає за місцем своєї реєстрації і у добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку. Актом депутата Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області від 01.10.2014 року встановлено, що відповідач з червня 2012 року фактично не проживає у належному їй, на праві приватної власності житловому будинку. Довідка видана Мирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області від 03.10.2014 року №1352 підтверджує факт відсутності за місцем реєстрації проживання [PERSON] з 2012 року. До того, відповідач періодично навідується в гості до неї, але фактично не проживає разом з нею, мешкає за іншою невідомою їй адресою, створив для себе іншу сім'ю. На її неодноразові прохання знятися з реєстраційного обліку за місцем обліку він дає свою згоду, однак не вчинив жодних дій направлених на зняття з реєстраційного обліку. Тим самим, відповідач фактично більше року не проживає у належному їй на праві власності житловому будинку, а реєстрація його місця проживання обмежує її право, як власника нерухомого майна. Оскільки відповідач до цього часу не знявся з реєстраційного обліку у добровільному порядку, захистити своє право як власника житлового приміщення можливо лише в судовому порядку шляхом подачі позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. У своїй письмовій заяві позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги, розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать відповідні повідомлення та розписка про отримання ним виклику до суду, натомість не надав заяви про розгляд справи за його відсутності або заперечень на позов, про що суд вважає можливим застосувати положення ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа без самостійних вимог Томаківський районний сектор головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області просить розглянути справу за відсутності у судовому засіданні свого представника, про що подано відповідну письмову заяву. Перевіривши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову або таких, що порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За умовами ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Встановлено, що власником спірного житлового будинку по [ADDRESS] являється позивачка, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок виданого 20 березня 1990 року. Актом депутата Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області від 01.10.2014 року було встановлено, що відповідач з червня 2012 року фактично не проживає у належному позивачці на праві приватної власності житловому будинку. Довідка видана Мирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області від 03.10.2014 року №1352 також підтверджує факт відсутності за місцем реєстрації проживання [PERSON] з 2012 року. Отже, суд вважає, що в даному випадку існують підстави згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право на користування житлом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Outcome: approved