Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Універсал Банк", звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, просить: 1. Стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість по нарахованим відсоткам за Кредитним договором №001/2900/756-0118 від 14.09.2007 року за період з 20.05.2013 року по 13.08.2014 року в сумі 14791,89 швейцарських франків, що еквівалентно за курсом НБУ, сумі 214409,92 грн.; 2. Стягнути на свою користь з [PERSON] суму боргу у вигляді курсової різниці за Кредитним договором №001/2900/756-0118 від 14.09.2007 року у розмірі 776814,62 грн., посилаючись на те, що 14 вересня 2007 року між сторонами був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав від банку кредит у розмірі 120011,00 швейцарських франків строком до 10 листопада 2037 року зі сплатою відсотків у розмірі 4,5% річних за користування кредитом. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, позовні вимоги банку задоволено, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 125586,39 швейцарських франків, що еквівалентно 1037682 грн. 66 коп., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у відповідності до п. 1.1.3 Кредитного договору № 001-2900/756-0118 встановлено, що до всієї простроченої суми основного боргу з моменту звільнення його з основного місця роботи (08.09.2008) застосовується процентна ставка в розмірі 31,35 відсотки річних, а отже, станом на 13.08.2014 року заборгованість за Кредитним договором № 001-2900/756-0118 по нарахованим відсоткам за період з 20.05.2013 року по 13.08.2014 року складає 14791,89 швейцарських франків, додатково зазначивши, що зважаючи на той факт, що Кредитний договір було укладено в іноземній валюті, та курс швейцарського франка у гривні у порівнянні з днем позовної заяви значно зріс, вважає, що з моменту ухвалення рішення суду курсова різниця складає 776814,62 грн. Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить: 1. Стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість по нарахованим відсоткам за Кредитним договором №001/2900/756-0118 від 14.09.2007 року за період з 20.05.2013 року по 13.08.2014 року в сумі 52094,41 швейцарських франків; 2. Стягнути на свою користь з [PERSON] суму боргу у вигляді інфляційних витрат за Кредитним договором №001/2900/756-0118 від 14.09.2007 року у розмірі 760058,31 грн., посилаючись на те, що 14 вересня 2007 року між сторонами був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав від банку кредит у розмірі 120011,00 швейцарських франків строком до 10 листопада 2037 року зі сплатою відсотків у розмірі 4,5% річних за користування кредитом. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, позовні вимоги банку задоволено, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 125586,39 швейцарських франків, що еквівалентно 1037682 грн. 66 коп., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у відповідності до п. 1.1.3 Кредитного договору № 001-2900/756-0118 встановлено, що до всієї простроченої суми основного боргу з моменту звільнення його з основного місця роботи (08.09.2008) застосовується процентна ставка в розмірі 31,35 відсотки річних, вважаючи, що станом на 05.08.2015 року заборгованість за Кредитним договором № 001-2900/756-0118 по нарахованих та несплачених відсотках з дати набрання судовим рішенням про стягнення заборгованості з позичальника (25.02.2014) складає 52094,41 швейцарських франків. Також зазначає, що оскільки рішення Деснянського районного суду м. Києва залишається невиконаним, у відповідності до ст. 625 ЦК України Боржник зобов'язаний відшкодувати Кредитору інфляційні втрати, а відтак, з дати набрання рішенням у цивільній справі законної сили, тобто з 25 лютого 2014 року по дату розрахунку, тобто по 05 серпня 2015 року, індекс інфляції складає 1,74 , а відтак інфляційне збільшення суми боргу за Кредитним договором № 001-2900/756-0118 складає 760058,31 грн., надавши відповідний розрахунок заборгованості за Кредитним договором. У судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" позовні вимоги підтримав у повному обсязі з наведених у позові підстав. У судовому засіданні представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, надавши письмові пояснення, обґрунтовуючи свої заперечення тим, вимоги позивача полягають у стягненні курсової різниці валют, яка утворилась після ухвалення судового рішення у зв'язку із знеціненням гривні відносно швейцарського франка, однак ні законом, ні умовами укладеного договору не встановлена можливість позикодавця захистити своє порушене право в обраний спосіб, додатково зазначивши, що з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року законної сили, право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось, посилаючись на абз. 1-4 стор. 4 Ухвали ВССУ від 11.02.2015 року, додатково зазначивши, що при заявлені зазначеної вимоги позивач невірно визначає термін який підлягає розрахунку, оскільки у позовних вимогах позивач зазначає період нарахування заборгованості по підвищеним відсоткам з 20.05.2013 року по 13.08.2014 року, а в додатку 1 до заяви «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 001-2900/756-0118» розрахунковий період визначений в терміні з 26.02.2014 року по 10.07.2015 року, також зазначаючи, що нарахування кредитором на валютний кредит інфляційних витрат, є порушенням права боржника, посилаючись на позицію, яка неодноразово відображалась в судових рішеннях, зокрема, в ухвалі ВСУ від 09.11.2011 року по справі № 6-56944св10, ухвалі ВССУ від 19.10.2011 року по справі №6-28589св11. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Банк Універсальний", тип якого було змінено на публічне акціонерне товариство та внаслідок зміни найменування Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Універсал Банк" (рішення загальних зборів від 22.06.2009 року), що підтверджується копією Витягу з Статуту Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк". Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, позовні вимоги було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за Кредитним договором № 001-2900/756-0118 від 14.09.2007 р. у розмірі 125586,39 швейцарських франків, що еквівалентно 1037682 грн. 66 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн., у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено. Рішення набрало законної сили 25.02.2014 року. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судами було встановлено, що 14.09.2007 poкy між Відкритим акціонерним товариством "Універсал банк" та [PERSON] був укладений Кредитний договір 001-2900/756-0118, за умовами якого позивач зобов'язався надати вiдповiдачу грошові кошти у розмірі 120011,00 швейцарських франків, а вiдповiдач у свою чергу зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі, на умовах та в строк, визначені цим Договором. Кінцевий термін погашення кредиту - 10.09.2037 року. За умовами вищезазначеного Кредитного розмір процентної ставки за користування кредитом становить: 4,5% річних за користування кредитом у період з 14.09.07р. по 10.09.12р. включно; 9,95% річних за користування кредитом у період з 11.09.12р. по 10.09.2037р. включно; 13,5% річних за користування кредитом у період з 14.09.07 р. по 10.09.12р. та 29,85% річних за користування кредитом у період з 11.09.12р. по 10.09.2037р. - підвищена процента ставка при користуванні Кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення). У разі звільнення Позичальника з основного місця роботи встановлюються нові процентні ставки: базова - 10,45% річних та підвищена - 31,35% річних. Виконання позивачем ПАТ «Універсал Банк» умов кредитного договору в частині надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 120011,00 швейцарських франків у судовому засіданні відповідачем не оспорювалось та підтверджувалось матеріалами справи та випискою по особовому рахунку. 10.09.2008р. [PERSON] було звільнено з основного місця роботи у ТОВ «Євробенк ЕФГ Україна Дистрибуція» та з наступного дня після його звільнення позивачем застосовано нові процентні ставки за користування кредитом відповідно до п. 1.1.3 договору , а саме : базова - 10,45%, підвищена - 31,35% річних. Суди дійшли висновку, що оскільки саме за цим місцем роботи з відповідачем був укладений Кредитний договір з пільговою відсотковою ставкою, тому його звільнення з цієї роботи за умовами Кредитного договору є підставою до застосування нової процентної ставки за користування кредитними коштами (п.1.1.3), що не вимагало укладення додаткової угоди. До 10 вересня 2008 року відсотки нараховувалися відповідно до графіку платежів, що оформлений додатком № 2 до Кредитного договору, а починаючи з 10 вересня 2008 року плата по відсоткам розрахована, виходячи із відсоткової ставки в розмірі 10,45%. До лютого 2012 року відповідач свої зобов'язання позичальника виконував майже в повному обсязі, маючи лише по трьом періодам прострочену заборгованість по відсоткам. Починаючи з березня 2012 року відповідач свої зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Банк у відповідності до вимог п.5.2.5 Кредитного договору направив 17 грудня 2012 року позичальнику [PERSON] вимогу від 14 грудня 2012 року про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов'язання. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги. Вимогу позичальник отримав 22 грудня 2012 року, але у встановлений договором строк її не виконав, а тому з огляду на вимоги ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України суди дійшли висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» в частині дострокового стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 125586,39 швейцарських франків, що еквівалентно 1037682 грн. 66 коп. Також суди дійшли висновку про відсутність підстав для визнання Кредитного договору недійсним з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів». Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по нарахованим відсоткам за Кредитним договором від 14 вересня 2007 року за період з 20 травня 2013 року по 13 серпня 2014 року включно у розмірі 14791,89 швейцарських франків, що еквівалентно за курсом НБУ 214409 грн. 92 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2144 грн. 10 коп., в іншій частині позовних вимогах відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року касаційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Судом було встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, було задоволено позовні вимоги банку, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 125586,39 швейцарських франків, що еквівалентно 1037682 грн. 66 коп., та витрати по сплаті судового збору. Даним рішенням з відповідача було стягнуто тіло кредиту, нараховані відсотки до 20 травня 2013 року та підвищені відсотки. Як встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року, позивач 13 грудня 2012 року у відповідності до п. 5.2.5 Кредитного договору направив на адресу відповідача повідомлення (вимогу), в якому зазначив про існуючу заборгованість відповідача по сплаті кредиту та нарахованим процентам. Тобто, позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором, внаслідок чого були ухвалені відповідні судові рішення про стягнення заборгованості у розмірі 125586,39 швейцарських франків, що еквівалентно 1037682 грн. 66 коп. Таким чином, термін виконання зобов'язання за цим договором банком було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з таким позовом. Суд дійшов висновку, що з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року законної сили, право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось. Судом також було зазначено, що суди не перевірили та не з'ясували, чи з часу набрання законної сили рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року відповідач здійснював погашення заборгованості, по яким платежам, та в якій сумі, та відповідно правильно не визначились із видами відповідальності, які можуть бути застосовані до відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до Розрахунку до позовної заяви про стягнення заборгованості, втрат від інфляційних процесів за Кредитним договором №001/2900/756-0118 від 14.09.2007 року, станом на 05.08.2015 року: сума до стягнення згідно рішення суду - 1037682,66 грн.; сплачено по рішенню суду за період з 25.02.2014 року по 05.08.2015 року - 10576,83 грн.; залишок суми стягнення згідно рішення суду - 1027105,83 грн.; сума інфляційних витрат - 760058,31 грн. Судами об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного кредитного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачу послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість, внаслідок чого були ухвалені відповідні судові рішення про дострокове виконання зобов'язання за цим Кредитним договором. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Отже, приймаючи до уваги висновки колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 11 лютого 2015 року, термін виконання зобов'язання за Кредитним договором №001/2900/756-0118 від 14.09.2007 року позивачем було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з позовом про дострокове виконання зобов'язання за цим Кредитним договором, внаслідок чого були ухвалені відповідні судові рішення. Таким чином, з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року законної сили, право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось. Судом також встановлено, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року не було виконано у повному обсязі. Відповідно до постанови головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 05.02.2015 року на підставі виконавчого листа № 2-2393/2013 від 16.06.2014 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з боржника: [PERSON], державний виконавець постановив проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, в розмірі 20%, до повної виплати заборгованості у розмірі 1041123,66 грн., виконавчого збору у розмірі 104112,36 грн., та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 100 грн.; стягнуті кошти перераховувати на р/р 37316001004457, код банку 820019, код 34967593, одержувач: ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві. Відповідно до службової записки директора Юридичного департаменту Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на підставі отриманої від ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва Постанови про стягнення з заробітної плати від 05.02.2015 року запроваджується щомісячне утримання з усіх видів заробітку(доходу), що належать до виплати [PERSON], як боржнику, в розмірі 20%, до повної виплати заборгованості в розмірі 1041123,66 грн., виконавчого збору у розмірі 104112,36 грн., та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 100 грн. Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати ПАТ "Банк Михайлівський" відносно [PERSON] за постановою від 05.02.2015 року ВП №46332284 за виконавчим документом № 2-2393/2013 від 16.06.2014 року за період з 01 травня 2015 року по 31 грудня 2015 року утримана сума у розмірі 90083,50 грн. Відповідно до витягу з інформаційних систем позивача на виконання судового рішення були зараховані платежі на тіло кредиту: 22.12.2015 року - 1027,94 швейцарських франків; 30.10.2015 року - 1565,00 швейцарських франків; 03.07.2015 року - 477,95 швейцарських франків. Визначення поняття "зобов'язання" міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до абзацу 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 2 ст. 625 ЦК, які передбачають відповідальність боржника. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Аналогічний висновок Верховного Суду України викладений у постанові у справі за № 6-771цс15 з відповідною правовою позицією. Таким чином, іноземна валюта, а саме швейцарський франк, яка була предметом Кредитного договору №001/2900/756-0118 від 14.09.2007 року, індексації не підлягає. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Суд вважає, що представником відповідача були доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог до нього. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed