Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

31 січня 2014 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд ухвалити рішення, яким виділити в натурі в самостійну одиницю домоволодіння [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку літ. "Е" площею 233,7 кв. м., контора "Н" площею 75,1 кв. м., магазин "О" площею 86,1 кв. м., навіс "П" площею 32,0 кв. м., огорожі 4,6, вимощення №І, належні [PERSON] в самостійний об'єкт з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння, яке в цілому складається з житлового будинку літ "Е" площею 233,7 кв. м., контора "Н" площею 75,1 кв. м., магазин "О" площею 86,1 кв. м., навіс "П" площею 32,0 кв. м., огорожі 4,6, вимощення №І, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона є співвласником домоволодіння з надвірними спорудами, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На праві власності їй належать 97/100 частини зазначених приміщень: на підставі договору дарування частини домоволодіння від 23.12.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 11038 - 6/100 домоволодіння; на підставі договору дарування частини домоволодіння від 24.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 13072 - 91/100 домоволодіння. Зазначене домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві приватної власності відповідно до Державного акту а право власності на земельну ділянку від 21 січня 2005 року. В фактичному користуванні [PERSON] відповідно до технічного паспорту виданого КП "ОМБТІ та РОН" 30.10.2013 року знаходиться житловий будинок літ. «Е» площею 233,7 кв. м., контора "Н" площею 75,1 кв. м., магазин "О" площею 86,1 кв. м.. навіс "П" площею 32,0 кв. м., огорожі 4,6, вимощення №І. У житловому будинку літ. "Е", згідно технічного паспорту є самочинно переобладнаною із житлової площі в нежитлову приміщення 5-13 площею 9,5 кв. м. На теперішній час в приміщенні знаходиться кухня замість житлової кімнати. Зазначена вище частина домоволодіння, яка є в фактичному користуванні позивача, складає окремий об'єкт нерухомості, який може існувати як окремий самостійний об'єкт нерухомого майна, має окремі автономні інженерні мережі та всі необхідні приміщення. Крім того, переобладнане вище приміщення відповідає технічним, санітарним, та пожежним вимогам, у зв'язку із чим не потребує переобладнання. Спору щодо користування зазначеними приміщеннями з іншим співвласником в позивача не має. Проте, укласти договір про виділ частки не є можливим оскільки у співвласника доволодіння - [PERSON] частина належних йому будівель є самочинно збудованою і на них немає правовстановлюючих документів. У зв'язку із зазначеним позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду надана заява в якій відповідач не заперечує проти задоволення поданої заяви та просить розглядати справу без його участі. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Згідно ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. До нерухомих речей згідно положень ч. 1 ст. 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, та право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення відповідно до ст. 182 ЦК України підлягають державній реєстрації. Згідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах незаборонених законом. Згідно вимог ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Як вбачається із договору дарування частини домоволодіння від 23.12.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 11038 [PERSON] належить 6/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Також, на підставі договору дарування частини домоволодіння від 24.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 13072, [PERSON] належить 91/100 домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] Зазначене домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві приватної власності відповідно до Державного акту а право власності на земельну ділянку Серії ОД №028957 від 21 січня 2005 року. В фактичному користуванні [PERSON] відповідно до технічного паспорту виданого КП "ОМБТІ та РОН" 30.10.2013 року знаходиться житловий будинок літ. «Е» площею 233,7 кв. м., контора "Н" площею 75,1 кв. м., магазин "О" площею 86,1 кв. м.. навіс "П" площею 32,0 кв. м., огорожі 4,6, вимощення №І. У житловому будинку літ. "Е", згідно технічного паспорту є самочинно переобладнаною із житлової площі в нежитлову приміщення 5-13 площею 9,5 кв. м. Зазначена вище частина домоволодіння, яка є в фактичному користуванні позивача, складає окремий об'єкт нерухомості, який може існувати як окремий самостійний об'єкт нерухомого майна, має окремі автономні інженерні мережі та всі необхідні приміщення. Крім того, переобладнане вище приміщення відповідає технічним, санітарним, та пожежним вимогам, у зв'язку із чим не потребує переобладнання. Згідно ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами по цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також у зв'язку із визнанням відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про виділення частки з права спільної часткової власності, визнання права власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України підлягають обов'язковій державній реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: approved