Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS], яку вона відповідно до договору від 23.11.2013 року надала [PERSON] в тимчасове та платне користування на один рік. В подальшому такий термін було подовжено ще на один рік, тобто до 23.11.2015 року. Після закінчення терміну дії договору, відповідач не виселився із квартири, своєчасно не сплачував орендну плату визначену в договорі. Тому позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав, просила суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Під час судового розгляду справи позивач двічі уточнювала свої позовні вимоги, в останній редакції від 17.01.2018 року просила суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді несплати за проживання в квартирі за період часу з 01.11.2016 року по 01.09.2017 року у розмірі 10000,00 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень, а також судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1280,00 гривень. Позовні вимоги в частині визнання недійсним та розірвання договору оренди житла просила залишити без розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених у позові, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначила, що поштою приходили грошові кошти від відповідача за орендну плату за квартиру, проте вона їх не отримувала, оскільки строк договору закінчився і вони не продовжували його. В подальшому надала в судове засідання заяву, в якій просила подальший розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] не визнав, заперечував проти задоволення позову. В своїх запереченнях посилався на те, що відповідач виселився із квартири 06.09.2017 року, при цьому не мав заборгованості по оплаті орендної плати. Відповідно до умов договору орендна плата становила 800,00 гривень щомісячно. Проте деякий час ним сплачувалися грошові кошти у розмірі 1000,00 гривень, що призвело до переплати і як наслідок відповідач цю переплату включив в оплату за квітень, травень, червень 2017 року. За інші місяці також оренда плата була сплачена позивачу, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягаю. Як і не підлягає задоволенню стягнення моральної шкоди, оскільки вказані правовідносини випливають з порушень за договором. В подальшому надав в судове засідання заяву, в якій просив подальший розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 4858629 від 14.06.2013 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.06.2013 року. (а.с.6,8) Як встановлено судом, то 23.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди житлового приміщення квартири [ADDRESS], строком на 1 рік, тобто до 23.11.2014 року, який було сторонами продовжено до 23.11.2015 року. Щомісячний розмір орендної плати становив 800,00 гривень. Строк оплати 30 число кожного місяці. (а.с.4-5) Відповідно до ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За положеннями\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;зміна умов зобов'язання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 810 ЦК України\~передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона\~власник житла(наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стаття 759 ЦК України\~встановлює поняття договору найму, а саме: за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 1\~ст. 762 ЦК України\~встановлює, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 1\~ст. 763 ЦК України\~передбачає, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Повідомленням від 30.01.2017 року позивач [PERSON] повідомила [PERSON] про розірвання договору оренди квартири [ADDRESS], який закінчився 23.11.2015 року. (а.с.41) Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.08.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору оренди поновленим відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] не було виконано вимогу [PERSON] про розірвання договору оренди спірного житла, після спливу строку договору [PERSON] не повернув ключ від квартири та продовжує користуватися квартирою [PERSON] Рішення набрало законної сили 22.08.2017 року. (а.с.74-76) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час\~судового розгляду\~справи,\~судом неодноразово\~уточнювалась дата\~виселення відповідача,\~яка за\~поясненнями сторін\~різнилась,\~акт про\~виселення відповідача\~з квартири\~не складався,\~а тому\~з урахуванням\~заяви [PERSON]\~від 18.09.2017\~року адресованої\~до Маріупольської\~міської ради,\~в якій\~визначено дату\~виселення \~06.09.2017\~року та\~зазначення в\~письмових запереченнях\~сторони відповідача\~проведення оплати\~у серпні\~2017\~року,\~а також\~з урахуванням\~ухвалення рішення\~Апеляційним судом\~в серпні\~2017\~року та\~встановлення факту\~користування квартирою,\~в тому\~числі і\~на момент\~прийняття рішення\~судом,\~тому суд\~вважає встановленим\~той факт\~що відповідач\~[PERSON]\~продовжував мешкати\~у квартирі\~позивача до\~06.09.2017\~року. Тобто факт проживання відповідача у квартири позивача після спливу дії договору оренди встановлений, як рішенням суду, так і не заперечувався самим відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що за період свого проживання відповідачем [PERSON] мала справлятися плата, яка була визначена договором оренди житлового приміщення від 23.11.2013 року, яка вносилась частково. Так, перевіряючи правильність розрахунку заборгованість по орендній платі за період з 01.11.2016 року по 01.09.2017 року, суд не виходячи за рамки позовних вимог виходить з наступного. За період з 01.11.2016 року по 01.09.2017 року [PERSON] мав сплатити загальну суму орендної плати у розмірі 8000,00 гривень, із розрахунку 800,00 гривень щомісячно. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача про підвищення оплати орендної плати до 1000,00 гривень, оскільки такі обставини жодними доказами позивачем не доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До того\~ж,\~з наданої\~відповідачем [PERSON]\~розписки,\~яка в\~суді позивачем\~[PERSON]\~не заперечувалася\~слід,\~що з\~грудня 2015 року по грудень 2016 року останньою отримано по 1000,00 гривень за кожний місяць. З поштових відомостей від 16.01.2018 року за № 16/06-273, від 16.01.2018 року за № 16/10-2-527 слід, що у березні 2017 року, серпні 2017 року [PERSON] поштовим переказом були переведені грошові кошти на імя [PERSON] по 800,00 гривень за кожний місяць, які останньою були отримані. (а.с.90, 110,111-114) Таким чином, судом встановлено та вказаними доказами підтверджено отримання позивачем [PERSON] поштових переказів за № 0269, № 0270 у березні 2017 року, серпні 2017 року від [PERSON], у якості орендної плати по 800,00 гривень за кожний місяць. Крім того, суд враховує той факт, що [PERSON] сплачував з грудня 2015 року по грудень 2016 року [PERSON] орендну плату у розмірі 1000,00 гривень, в той самий час як плата була встановлена у розмірі 800,00 гривень щомісячно, то судом встановлена переплата, яка в загальній сумі становить 2600,00 гривень. Враховуючи вказані докази, суд обраховує суму заборгованості по оплаті орендної плати за період з 01.11.2016 року по 01.09.2017 року наступним чином: 8000,00 гривень 3600,00 гривень (оплата за листопад-грудень 2016 року, з урахуванням переплати за кожний місяць по 200,00 гривень, що разом становить 400,00 гривень, а також плата перерахована поштовими відправленнями за березень 2017 року, серпень 2017 року 1600,00 гривень) = 4400,00 гривень. З суми 4400,00 гривень підлягає відрахування також сума переплати, яка становить у загальній сумі 2200,00 гривень (з грудня 2015 року по жовтень 2016 року по 200,00 гривень), і тому сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2200,00 гривень. Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ті інтересу. Відповідно до вимог\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли\~\~право\~\~на\~\~її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або у випадках, передбачених статтями\~280,\~611,\~1167,\~1168 Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються. Враховуючи, що між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, а договором про оренду житлового приміщення не передбачено відшкодування моральної шкоди, тому дана правова норма не поширюється на випадки, коли моральна шкода завдається порушенням зобов'язання. Таким чином, в частині заявлених позивачем вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень, позов задоволенню не підлягає, оскільки дані вимоги суперечать нормам чинного цивільного законодавства, які регулюють питання неналежного виконання договірних зобов'язань та безпосередньо договору про оренду житлового приміщення, факт заподіяння моральної шкоди з інших підстав позивачем не доведено. Стосовно позовних вимог позивача про визнання недійсним та розірвання договору оренди житлового приміщення квартири [ADDRESS], у звязку із закінченням строку та порушення вимог п. 1.1, 4.1, 4.6, то такі вимоги позивач просила залишити без розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Таким чином, оскільки на момент подачі заяви позивачем [PERSON] розгляд справи по суті вже розпочався, то суд не може застосувати цю норму процесуального права, тому приходить до висновку про те, що вказана вимога позивачем не підтримана, тому здійснює розгляд справи в межах заявлених вимог позивача [PERSON], що відповідає положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Щодо стягнення судових витрат повязаних із наданням правової допомоги, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~повязану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З наданих позивачем квитанції та прибуткового касового ордеру від 28.02.2018 року, слід, що відповідно до договору про надання адвокатом послуг від 28.02.2018 року, [PERSON] сплатила за послуги адвоката [PERSON] - 3000,00 гривень. (а.с.125,126) Так, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Проте договору про надання адвокатом послуг від 28.02.2018 року стороною позивача суду надано не було, як і не було подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснений ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як того вимагає положення ч. 3 ст. 136 ЦПК України. В той самий час, в матеріалах цивільної справи міститься договір угода № 88/08/цив./2017 року про надання консультаційних, юридичних (адвокатських) послуг за правовими питаннями від 09.02.2017 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], за яким у відповідності до ст. 25 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" правова допомога [PERSON] надається безоплатно (пункт 4.1). (а.с.17-18) За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки такі вимоги належним чином не підтверджені. Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених вимог, враховуючи, що при зверненні із позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 гривень, в подальшому за уточнення позовних вимог було сплачено 540,00 гривень, що в загальній сумі становить 1180,00 гривень, стягненню підлягає 173,06 гривень. (задоволені позовні вимоги майнового характеру 2200,00 гривень х судові витрати в сумі 1180,00 гривень (документально підтверджені) / ціну позову у розмірі 15000,00 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: partial