Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом; про встановлення факту що має юридичне значення; при визнання права власності на нерухоме майно як на спадщину за законом. В подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог ( а.с.125-131). Свої вимоги мотивував тим, що його батьки при житті побудували житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року помер батько [PERSON], а [INFO] року померла мати - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] Спадщину прийняв його брат - [PERSON], який 09.04.1984 року отримав свідоцтво про право на спадщину. 11.09.1993 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] і з цього часу вони спільно проживали у [ADDRESS]. 20.01.2002 року на ґрунті побутової сварки, під час бійки [PERSON] металевою сковорідкою нанесла численні удар по голові його брата - [PERSON], спричинивши йому тілесні ушкодження, від яких він помер. 21.01.2002 року було порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 121 КК України, в подальшому злочинні дії [PERSON] перекваліфіковані на ст. 118 КК України. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2012 року [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України з нереабілітуючих підстав в зв'язку з актом амністії. У встановленому законом порядку, він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його брата - [PERSON] Восени 2016 року він дізнався, що [PERSON] [INFO] року померла. Тоді він знову став звертатися до нотаріусу з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, після смерті брата - [PERSON], але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про праву на спадщину після смерті брата, у зв'язку з тим, що усе спадкове майно було оформлено на спадкоємицю першої черги - дружину спадкодавця, [PERSON]. При житті [PERSON] залишала заповіт на все своє майно - [PERSON] [PERSON] 15.01.2014 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], однак по теперішній час свідоцтва про право на спадщину не отримала. У зв'язку з тим, що [PERSON] навмисно позбавила життя його брата - [PERSON], то на його думку не мала права на спадкування після смерті останнього і тому просив суд видане свідоцтво на право власності [PERSON] після смерті його брата визнати недійсним. Крім того, при видачі свідоцтва про смерть його рідного брата відділом реєстрації актів громадського стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області була допущена описка, замість прізвище [PERSON] записано «[PERSON]», по батькові - [PERSON] записано «[PERSON]». Тому просив суд, встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO], який народився на ст. Роздільна Одеської області, та [PERSON], померлий [INFO] року у віці 57 років, є однією і тією ж особою та є його рідним братом. Та визнати з ним право власності за законом на 65/100 частини житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 10.05.2017 року, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася повторно, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином шляхом розміщення оголошення в газетах " Урядовий кур'єр" № 102 (5971) від 03 червня 2017 року та «Одеські вісті» № 38(4964) від 30 травня 2017року про що в справі є відповідні докази (а.с. 156-159). Будь-яких заяв, пояснень чи заперечень на спростування доводів викладених в позовній заяві, до суду не надіслала. Враховуючи вказані факти, згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа: Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеській області, про час та місце слухання по справі були сповіщені належним чином, надали суду заяву, в якій просили слухати справу у відсутність їх представника ( а.с.155 ). Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, розглянувши матеріали справи, оглянувши спадкові справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 25.01.2002 року, актовий запис № 39 (а.с.33). При житті [PERSON] на праві власності належав глинобитний житловий будинок та господарчі споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданий державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області 10 квітня 1984 року, зареєстрованого в реєстрі за №832( а.с.88). За життя [PERSON] подарував [PERSON] 35/100 частини глинобитного житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування посвідченого державним нотаріусом Роздільнянської нотаріальної контори від 04.10.1999 року, реєстр № 4220(а.с.88). Згідно ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому має місце спадкування за законом. В порядку ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) до першої черги спадкоємців за законом відносяться в рівних частках: діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки ( усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 530 ЦК України (в редакції 1963 року), при відсутності спадкоємців першої черги або при не прийнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №43/02, відкритої 25.01.2002 року державним нотаріусом [PERSON] Роздільнянської державної нотаріальної контори (а.с.76-91), спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач - [PERSON], також, 25.01.2002року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ( а.с.80). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовились у встановленому порядку від належній їм частки спадщини, яка залишилась після смерті брата, [PERSON] на користь брата померлого, [PERSON]. ( а.с. 77). Влітку 2002 року позивач, [PERSON], звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою про усунення [PERSON] від спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що [PERSON] навмисно позбавила його життя ( а.с.84). 09.08.2002 року позивач подав до нотаріуса заяву з проханням не видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] до розгляду справи в суді про усунення її від спадщини ( а.с. 83). Відповідно до письма нотаріуса № 1096 від 02.11.2006 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON], у зв'язку з тим, що після смерті - [PERSON], звернулася його дружина, [PERSON], яка є спадкоємицею першої черги, він є спадкоємцем другої черги. Якщо його дружина відповідно до ст. 1224 ЦК України буде усунута від права успадкування то свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого буде видано позивачу. ( а.с.35). Згідно Ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.12.2006 року заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадщини, залишено без розгляду (а.с. 86). 31 серпня 2009 року державним нотаріусом, Трофімовою С.О., Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим № 1-1823 у спадковій справі №43/02 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] яке складається з глинобитного житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані по [ADDRESS] (а.с.89). Згідно довідки № 36/02-14/43-2002 від 17.01.2017 року виданої державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата на частку житлового будинку за [ADDRESS] у зв'язку з тим, що усе спадкове майно було оформлено на спадкоємицю першої черги - дружину брата [PERSON] 31 серпня 2009 року ( а.с.91). Як вбачається із матеріалів кримінальної справи № 1-29/11 за обвинуваченням [PERSON], [INFO] у вчиненні злочину передбаченого ст.118 КК України ( умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони), оглянутої в судовому засіданні, [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України у зв'язку з актом амністії, згідно Постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2012 року. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 14.01.2014 року, актовий запис № 30 (а.с.40). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок та господарчі споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст.1220 ч.1, ч.2 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Спадкуванням, згідно ст.1216 ЦК України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт від 18.12.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Курако К.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2024, згідно якого заповіла - [PERSON], [INFO] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось( як рухоме так і нерухоме), і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право. ( а.с.69). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №1/2014, відкритої 15.01.2014 року приватним нотаріусом Курако К.Л.. Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області (а.с.67-73), [PERSON] прийняла спадщину, своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством (абз. 2 п. 23). Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на ім'я якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права. Відповідно до абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво відповідно до ст. 1301 ЦК України про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. За змістом ч. 1 ст. 528 ЦК ( в редакції 1963 року) підставою для позбавлення права на спадкування є умисне позбавлення життя спадкодавця чи будь-якого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їхнє життя. Оскільки діяння, зазначені у ч. 1 цієї статті, є кримінально караними, вони повинні бути підтверджені вироком суду, який є самостійною та достатньою підставою для позбавлення його спадщини. Згідно пункту 4 Правових позицій Пленуму Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Бюлетень законодавства і юридичної практики України. - 1998. - N 8. - С. 189 - 193) "підставою усунення від спадщини є умисне позбавлення життя, а не наявність певного складу злочину, що призвів до цього. Тому ця норма застосовується у випадках як вчинення умисного вбивства, так і умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких сталася смерть. Факт вчинення зазначених дій встановлюється в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством". З викладеного випливає, що для усунення спадкоємця від права на спадкування має бути прийнятий судом обвинувальний вирок, що вступив у законну силу, яким встановлений конкретний склад злочину, що його вчинив потенційний спадкоємець, і за умови, що в цьому вироку буде зазначена така форма вини злочинця, як умисел. Таким чином, суду ані позивачем, ані його представником не надано доказів, що [PERSON] не мала права на спадкування. Крім того, у відповідності до п.12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 судами не встановлюється тотожність особи. Відповідно до абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі,паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. З викладеного вбачається, що судом не встановлюється факт тотожності особи. Враховуючи наведене, суд не може встановити факт тотожності особи [PERSON] та [PERSON]. Частиною 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначено, зазначено що відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК (в редакції 1963 року) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що в свідоцтві про смерть прізвище брата позивача зазначено як "[PERSON] " по батькові «[PERSON]» (а.с.33), але в актовому записі про його народження № 542 від 21.12.1945 в графі «Прізвище, ім'я» зазначено російською мовою - «[PERSON]» [PERSON], [INFO], батьком якого є - [PERSON], мати - [PERSON] .(а.с.123). Згідно Форми 1 (Заяви про видачу паспорту), наданої суду Роздільнянським РВ ГУДМС України в Одеській області вбачається, що брат позивача отримував паспорт [NUMBER] від 19.11.1967 року, у зв'язку з паспортизацією, потім у зв'язку з обміном отримав паспорт [NUMBER] від 09.10.1979 року в графі «Прізвище, ім'я, по батькові» значиться російською мовою «[PERSON]» (а.с.140). Відповідно до актовому запису про укладення шлюбу № 118 від 11.09.1993 року брат позивача «[PERSON]» 11 вересня 1993 року уклав шлюб з [PERSON] ( а.с.124). Факт того, що [PERSON], який помер [INFO] року був рідним братом позивача [PERSON] підтверджується поясненнями свідків: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживали по сусідству з родиною позивача по [ADDRESS], і яким достовірно відомо, що [PERSON] який помер [INFO] року був рідним братом [PERSON] У суду не має підстав ставити під сумніви пояснення вказаних свідків. Вказані обставини свідчать про розбіжність написання прізвища та по батькові брата позивача. Ця обставина позбавляє можливості позивачу підтвердити родинні відносини з братом та оформити належним чином спадкові права. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав на одержання свідоцтва про право на спадщину після смерті свого брата, це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану вирішити неможливо із-за смерті брата позивача, а також у зв'язку з різними мовами документів - актовий запис про народження, Ф.1, актовий запис про укладення шлюбу - російською, а свідоцтво про смерть - українською, тому суд дійшов висновку, що вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з метою захисту цивільного права позивача щодо визнання родинних відносин між ним та його братом. На підставі викладеного, суд вважає достовірно встановленим факт, що [PERSON], який помер [INFO] року був рідним братом [PERSON], [INFO].

Outcome: partial