Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

До Рівненського районного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] [PERSON] про припинення будівництва огорожі на межі між земельними ділянками. Даний позов ухвалою судді Рівненського районного суду був залишений без руху, так як при підготовці позовної заяви були допущені недоліки, які позбавляють суд можливості провести підготовку справи до розгляду, призначити її, розглянути та винести рішення. Після усунення недоліків позовної заяви, позивачка [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про захист права власності, відновлення стану земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою вул.Богдана Хмельницького, № 9 в с.Ясениничі Рівненського району Рівненської області. Власником суміжної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул.Богдана Хмельницького, № 7 в с.Ясениничі Рівненського району Рівненської області є [PERSON] - відповідачка по справі. У зв'язку з тим, що відповідачкою було піднято рівень суміжної земельної ділянки, і її земельна ділянка стала вищою від поверхні земельної ділянки позивачки на 1 м. та враховуючи, що відповідачка має намір встановити бетонний паркан висотою 2 м., з врахуванням рівня поверхні земельної ділянки відповідачки по відношенню до належної позивачці земельної ділянки цей паркан матиме висоту 3 м. Це призведе до затінення її земельної ділянки і зробить неможливим її використання за призначенням, чим заподіє їй збитки. Тому позивачка просить зобов'язати відповідачку демонтувати зведений нею паркан на межі належної позивачці земельної ділянки, влаштувати огорожу висотою 1,6 м., з врахуванням земельного насипу висотою 1 м. та судові витрати покласти на відповідачку. Позивачка [PERSON] з'явилася тільки на перші два судові засідання, після чого в судові засідання не з'являлася. Подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, з участю її представника. Представник позивачки, її батько [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що огорожа будується на межі між їхніми земельними ділянками. Межа не порушена, паркан буде 3 метри, про що йому сказав особисто [PERSON] Понад парканом, на земельній ділянці дочки довжиною 18 метрів знаходиться садок, а далі вони садять огородину. Зазначив, що заміряв, на яку відстань падає тінь від паркану на земельну ділянку дочки, і зранку земельна ділянка затіняється на 30 см., в 11 годин - 60 см. і доходить до 2,5 м. Пославшись на норми ст.91 ЗК України, заявив, що права його дочки порушені будівництвом паркану висотою 3 метри, так як згідно будівельних вимог він не може перевищувати 1,5 метри. Вважає, що відповідачкою порушені вимоги земельного законодавства про добросусідство. З цих причин дочка звернулась з даним позовом до суду і він просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заявивши, що [PERSON] обманює суд. Паркан будується не на межі земельних ділянок, а на її земельній ділянці, оскільки вони відступили від межі 40 сантиметрів. Сонце сходить і рухається по небу так, що не затіняє земельної ділянки [PERSON], а її садок посаджено поряд із межею, без дотримання відповідних правил посадки дерев. Дерева високоростучі і саме дерева дають тінь як на земельну ділянку [PERSON], так і на її земельну ділянку. Повідомила, що у них були неодноразові комісії та сказали, що порушень немає. Вона сама заміряла тінь, та вона падає на тих 40 см., що вона відступила, будуючи паркан на своїй земельній ділянці. Пояснила, що за даною адресою живуть її діти, а загороджуються, щоб себе оберегти, так як там з бару, який неподалік, ходять різні люди навіть через їх подвір'я. Вважає, що при зведенні паркану не порушено будівельні норми, тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки, [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, подала до суду заперечення, в якому зазначила, що паркан на сьогодні відсутній, є лише фундамент під огорожу, який встановлений не на суміжній межі, а на земельній ділянці [PERSON], межі земельної ділянки [PERSON] не порушені. Крім того, відповідно до ДБН 360-92, станом на 06 лютого 2017 року не встановлено нормативу висоти щодо огорожі земельної ділянки, що підтверджується висновком відділу містобудування, архітектури та будівництва № 327 від 21 грудня 2016 року. Відповідно до акту № 497 Управління ДБІ у Рівненській області, від 07 серпня 2016 року, будівельні норми і правила не порушено, порушень не виявлено. Звертає увагу, що норми СНИП 30-02-97 від 2001 року, на які позивачка посилається в своїй позовній заяві, не мають відношення до українського законодавства так як прийняті вони та введені в дію Постановою Госстроя Російської Федерації від 10 вересня 1997 року № 18-51, тож підлягають виконанню на території РФ. З огляду на вищевикладене зазначила, що відповідачка не погоджується з вимогами позивачки, а погоджується на зведення непрозорого паркану зі сторони [PERSON] висотою 1,6 м. без врахування фундаменту під огорожу. В судовому засіданні представник відповідачки підтримала позицію, заявлену в запереченнях, зазначила, що на виконання ухвали про забезпечення позову Рівненського районного суду зараз паркан не будується. Також заявила, що комісія сільської ради порушень щодо зведення підпірної стіни для стримання земельної ділянки не виявила. З огляду на те, що паркан будується на власній земельній ділянці, відповідачка, при будівництві паркану, відступила від земельної ділянки позивачки на 40 см, плюс 20 см має бути межа між сусідами, враховуючи, що висота паркану законом не встановлена, комісії порушень не виявили, просить в позові відмовити. Свідок [PERSON] дав суду показання, що всі документи на будівництво є. Перед початком будівництва паркану говорив з сусідами, проте [PERSON] тривалий час не було, тому він почав копати траншею на паркан. Коли [PERSON] появився на своїй земельній ділянці, він почав траншею засипати. Після цього він, [PERSON], засипав ту траншею, що була викопана, відступивши від межі приблизно 40 см. і почав будувати паркан на своїй земельній ділянці. Були комісії, які порушень не виявили. Де рілля [PERSON], висота фундаменту складає 40-50 см., а фундамент висотою 1 м. там де садок, який посаджено з порушенням. Після будівництва фундаменту на будинок, земля, яка була викопана, була розгорнута на їх земельній ділянці і їх земельна ділянка в рівень з іншими сусідами. Погоджується, що говорив [PERSON] про те, що паркан має бути висотою до двох метрів. Однак, те що [PERSON] стверджує, що висота паркану буде 3 метри неправда. Зазначив, що сусіди будують суміжні паркани на двох, проте [PERSON] відмовився вкладати кошти. Вважає, що будівництво паркану не порушує прав позивачки. Заслухавши пояснення сторін і їх представників, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору дарування земельної ділянки від 08 вересня 2010 року [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] земельну ділянку площею 0,150 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Ясениничі Рівненського району, кадастровий номер 56 246 827 11 08 000 0001. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 1136. Відповідно до [PERSON] з державного реєстру правочинів № 8971484 від 08 вересня 2010 року вказано, що [PERSON] отримала в дар земельну ділянку з кадастровим номером 56 246 827 11 08 000 0001. Такий кадастровий номер земельної ділянки було зазначено і в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії РВ № 001277 від 10 жовтня 2003 року на ім'я [PERSON]. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 033493 від 22 лютого 2012 року, земельна ділянка, кадастровий номер 5624682700:08:000:0001, площею 0,15 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: с.Ясениничі Рівненського району Рівненської області належить [PERSON]. Тобто, в зазначених документах є розбіжності в кадастрових номерах земельної ділянки [PERSON] Як зазначено в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 064685 від 23 вересня 2008 року, земельна ділянка з кадастровим номером 56 246 827 00 08 000 0310, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Ясениничі Рівненського району належить [PERSON]. Вказані земельні ділянки є суміжними, на них розташовані житлові будинки з господарськими будівлями, відповідачка [PERSON] на своїй земельній ділянці проводить будівельні роботи по влаштуванню паркану, а саме: залито фундамент, який одночасно є підпірною стіною для земельної ділянки та встановлені бетонні стовпчики. Згідно листа Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 03 жовтня 2016 року № 263/02-11/16, з [PERSON] та [PERSON] проведено роз'яснювальну бесіду щодо дотримання правил добросусідства та запропоновано в частині земельної ділянки, де знаходиться рілля [PERSON] збудувати паркан не вище 1,5 м. відносно рельєфу ділянки. Як вбачається з листа Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 28 листопада 2016 року № 296/02-11/16, фундамент під огорожу встановлений на земельній ділянці [PERSON], не на суміжній межі, а власне на земельній ділянці [PERSON] Межі земельної ділянки [PERSON] не порушені. Законодавством України не регламентовано норм встановлення висоти та матеріалів огорожі приватної забудови. Верхівською сільською радою станом на 28 листопада 2016 року не приймалися рішення про встановлення норм висоти та світлопроникності огорожі приватної житлової забудови. З листа № 327 від 21 грудня 2016 року Відділу містобудування, архітектури та будівництва Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, вбачається, що відповідно до ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень", який є діючим на даний час, не встановлено нормативу щодо влаштування огорож земельних ділянок. Згідно акту № 497 від 07 серпня 2016 року Управлінням ДАБІ у Рівненській області, головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок управління Держархбудінспекції у Рівненській області - [PERSON] проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил [PERSON] за місцезнаходженням об'єкта будівництва по вул.Б.Хмельницького, № 7 в с.Ясениничі Рівненського району Рівненської області. Порушень законодавства з влаштування благоустрою та огорожі перевіряючого об'єкта, на якому встановлені металеві стійки та виконана бетонна підготовка, перевіркою не встановлено. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України) і це він вчиняє на свій розсуд (ст.319 ЦК України). Стаття 373 ЦК України встановлює, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом п.п.5, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що відповідно до вимогст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст.391 ЦК України). Відповідно до положень п.3.19 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюється місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. Відповідно до змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, зміни затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 404 від 9 серпня 2012 року і зареєстровані в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 року за №1 538/21850, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 2 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.01.2013 року, п.3.2 розділу 3, не належать до самочинного будівництва господарські будівлі, до яких належить і паркан. За таких обставин, встановлення відповідачкою паркану не можна вважати самочинним. Крім того, при його зведенні [PERSON] не було порушено меж суміжних земельних ділянок, що підтверджується матеріалами справи і поясненнями самих сторін в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, ні позивачка, ні її представник не надали суду належних доказів на підтвердження того, що паркан відповідачки суттєво затінює її земельну ділянку, знизив її провітрюваність і завдав цим позивачці збитків чи завдасть таких збитків в майбутньому. Не надано суду доказів, що паркан був встановлений з порушенням будівельних норм, щодо висоти та його довжини. Долучені до справи фотографії, не можуть бути належними доказом зазначених позивачкою обставин. Навіть на цих фотографіях видно, що дерева в садку на земельній ділянці позивачки є вищими за паркан їх сусідів, і в садку ніякі сільськогосподарські культури не посаджені, а росте трава. В тому місці, де позивачка садить огород фундамент огорожі є невисоким. Для підтвердження наведених позивачкою обставин, було запропоновано провести експертизу, але представник позивачки [PERSON] відмовився від проведення експертизи, пославшись на норми земельного кодексу про добросусідство. Дійсно, збудована відповідачкою огорожа (паркан), як і будь-який інший непрозорий предмет матеріального світу, в сонячну погоду дає певну тінь, але це не той негативний фактор у здійсненні права власності на земельну ділянку, який би свідчив про наявність підстав для знесення огорожі на земельній ділянці іншого власника. Відповідно до ст.ст.90, 91 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких перешкод та порушень його прав на землю та відшкодування завданих збитків, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, щоб не створювати незручності сусідам. Згідно ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Стаття 103 ЗК України встановлює зміст добросусідства, який полягає в тому, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, не приємні запахи, шумове забруднення тощо). Дане правило добросусідства стосується як відповідачки, так і позивачки. Позивачка, звернувшись до суду з позовними вимогами захисту права власності, відновлення стану земельної ділянки, так як зведений паркан дуже затінить її земельну ділянку і зробить неможливим її використання за цільовим призначенням і заподіє збитків, належних доказів на підтвердження цього суду не надала. Численні перевірки порушень не виявили. Навпаки судом встановлено, що межі земельної ділянки позивачки не порушені, паркан відповідачка влаштовує на своїй земельній ділянці, відступивши від межі 40 см. Затінення земельної ділянки, якщо і буде, то в певну частину доби і те затінення не буде постійним. Тобто позивачка зможе використовувати свою земельну ділянку за цільовим призначенням. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов є безпідставним, не доведеним належними доказами, а тому в його задоволенні необхідно відмовити. В зв'язку з відмовою в позові, не підлягають стягненню з відповідачки і судові витрати.

Outcome: dismissed