Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

01.08.2019 до суду з позовною заявою звернулася позивач [PERSON] до Турківської міської ради Львівської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , а ще раніше [INFO] померла її мати [PERSON] . До спадкового майна після смерті її батька належить житловий будинок та літня кухня за адресою [ADDRESS] . Вона являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті свого батька, оскільки заповіту він не залишив. Інших спадкоємців, в тому числі, які мають право на обов`язкову частку немає. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно вона не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушена звернутись до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 11.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, 25.11.2020 представник позивача - адвокат Канарєєв І.О. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Турківської міської ради Львівської області в підготовче засідання не з`явився, 16.09.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому засіданні. Водночас у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачкою та її батьком [PERSON] підтверджено наданими позивачкою свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від січня 1971 (а.с.8) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13.08.1988 (а.с. 9). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , про що 01.06.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). До складу спадщини, що відкрилась після смерті \~батька позивачки - [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлого на житловий будинок та літню кухню за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 11.07.2019 № 1823 [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] (а.с.27). Будучи спадкоємцем за законом після смерті свого батька позивач звернулася із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. Проте постановою приватного нотаріуса Турківського РНО Федаш М.М. від 29.07.2019 їй було відмовлено у оформленні спадкових прав після смерті батька [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадковий житловий будинок з приналежними господарськими будівлями та спорудами (а.с.26). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р.) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред.2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Будівництво житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] проводилось на підставі будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виданого районним архітектором виконавчого комітету Турківської міської Ради народних депутатів забудовнику [PERSON] ,. Земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво виділена забудовнику [PERSON] рішенням виконкому Турківської міської Ради народних депутатів. Заступником головного архітектора Львівської області погоджено проект будинку (а.с.13-20). Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 29.07.2019 № 1918 житловий будинок [PERSON] , який помер [INFO] розташований в [ADDRESS] (а.с. 28). \~Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 30.07.2019 №682, згідно земельно-облікових документів міської ради, житловий будинок по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці орієнтованою площею 0,06 га. комунальної власності Турківської міської ради Львівської області та перебувала в користуванні [PERSON] . Суд встановив, що спірний будинок є збудований в 1983 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.21\~- 23), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 16.07.2019 (а.с.31\~-\~39) та житловий будинок [PERSON] розміщений по [ADDRESS] .на земельній ділянці комунальної власності Турківської міської ради площею 0,06 га (а.с. 29). Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного батька підставно просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно. За таких обставин справи, суд дійшов, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. А тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі\~ст.\~1216-1218,\~1220, 1261, 1268\~\~ЦК України,\~ст 4, 10, 12, 13, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: approved