Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

24.09.2018 р. до суду звернулися з вищевказаними позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги останні обгрунтували так. 14.09.2018 року департаментом охорони здоров'я Закарпатської ОДА на адресу Міжгірського медичного коледжу було надіслано копію рукописної заяви відповідача адресованої Президенту України Порошенко П.О., зареєстрованої 04.09.2018 р. за № 22/038058-07, з метою перевірки фактів викладених в заяві та надання пояснень по суті. В заяві адресованій президенту відповідач [PERSON], перекручуючи факти та наводячи обставини, які не відповідають дійсності, відкрито звинуватила директора Міжгірського медичного коледжу [PERSON] та заступника директора Міжгірського медичного коледжу [PERSON] у діях щодо вимагання хабарів від абітурієнтів за вступ до коледжу та від студентів коледжу за отримання позитивних оцінок з навчальних дисциплін, приниженні студентів, необ'єктивному оцінюванні знань студентів коледжу, у безпідставному переведенні дітей відповідача - [PERSON], [PERSON], на платну форму навчання в Міжгірському медичному коледжі, безпідставному недопущенні [PERSON] до здачі підсумкового оцінювання з метою схилення останнього до дачі хабаря, а також у тому, що [PERSON] ображала [PERSON] нецензурними словами, що змусило відповідача забрати документи дітей з коледжу і перевести їх на навчання до загальноосвітньої школи. Позивачі вважають, що заява відповідачки містить недостовірну інформацію, яка принижує їх честь, гідність та ділову репутацію, оскільки інформація викладена відповідачем в заяві: повідомлена третім особам про порушення позивачами вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі етики тощо без жодних доказів; не є оціночним судженням, бо містить посилання на фактичні дані, які за твердженням відповідача в дійсності відбувалися під час вступу та навчання дітей відповідача у Міжгірському медичному коледжі. Окрім цього, відповідач в заяві від 04.09.2018 р. відкрито звинуватила позивачів у вчиненні корупційних діянь. Позивачі вказали, що вони є посадовими особами вищого навчального закладу, їх поведінка та репутація перебуває під пильним наглядом громадськості та вищого керівництва, а тому поширення негативної інформації, яка стосується професійної діяльності позивачів, кидає тінь на їх ділову репутацію, підриває довіру до них і ставить під сумнів їх ділові якості, що свідчить про порушення відповідачем особистих немайнових прав позивачів на повагу до честі та гідності й недоторканість ділової репутації. За цих підстав та на підставі ст.ст. 32, 68 Конституції України, ст.ст. 23,270,275,277,280,297,299 ЦК України, ст. 30 ЗУ "Про інформацію ", Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.95 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" позивачі просять визнати недостовірною та такою, що порушує їх особисті немайнові права і порочить їхню честь, гідність та ділову репутацію інформацію поширену [PERSON] в заяві до Президента України Порошенка П.О., зареєстровану 04.09.2018 року за № 22/038058-07; стягнути з [PERSON] на користь позивачів моральну (немайнову) шкоду в розмірі 20 тис. грн. кожній та судові витрати. Представник позивачів - адвокат [PERSON] заявлений позов [PERSON] та [PERSON] підтримав на підставі обгрунтувань зазначених у позові, просить такий задовольнити та розглянути справу без участі відповідача в заочному провадженні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належно судовою повісткою, про що є розписка у справі. Окрім цього, [PERSON] викликалась у судові засідання через оголошення на веб-сторінці Міжгірського районного суду, на офіційному сайті судової влади України. Клопотання про відкладення справи до суду від імені [PERSON] не надходило. Відзив на позов відповідачем не подано. Суд ухвалив, за згодою представника позивачів, про заочне провадження в справі, згідно вимог ст. 280 ЦПК України. Судом установлено такі обставини. На підставі наказу директора Міжгірського медичного коледжу [PERSON] № 22-0 від 11.08.2016 року зараховано з 1 вересня 2016 року студентами першого курсу денної форми навчання за спеціальністю (спеціалізацією) «Медсестринство.Лікувальна справа» за рахунок коштів фізичних,юридичних осіб [PERSON], [PERSON]. Згідно договорів від 08 серпня 2016 року, укладеного директором Міжгірського медичного коледжу [PERSON] і [PERSON] , указаний освітній заклад забов'язався надавати освітні послуги (навчання) для отримання диплому молодшого спеціаліста зазначеними особами протягом 01.09.2016 - 01..07.2020 р.р. з визначенням вартості навчання за кожний календарний рік окремо в сумі 9241 грн. [PERSON], відповідно до договору, оплатила навчання дітей за перший курс, що стверджено квитанціями про оплату коштів в банківській установі. В січня 2018 року студентів другого курсу відраховано з числа студентів, зокрема: [PERSON] за невиконання навчального плану з таких дисциплін: біологія, мікробіологія, анатомія людини, психологія, біонеорганічна хімія, фізична і колоїдна хімія, історія України; [PERSON] за власним бажанням, - на підставі наказів директора Міжгірського медичного коледжу [PERSON] від 11.01.2018 р. №№ 1-0,6-0. За змістом заяви [PERSON] на адресу Президента України Порошенко П.О. (позивачі надали в справу ксерокопію, посвідчену [PERSON] власним підписом) вона звернулась з приводу навчання своїх дітей-двійнят: [PERSON] і [PERSON], в Міжгірському медичному коледжі, зазначивши, що є особою з інвалідністю третьої групи, вдовою, матір'ю трьох дітей, мешкає в сільській місцевості і раділа про вступ дітей до навчального закладу, які успішно склали вступні екзамени. У цій же заяві [PERSON] повідомила відомості, які позивачі вважають недостовірними і такими, що принижують їх честь і гідність та ділову репутацію. Окрім цього, [PERSON] повідомила, що змушена була забрати дітей з коледжу і перевести до загальноосвітньої школи (11 класу), вказала, що діти добре склали ЗНО, однак залишаються приниженими діями позивачів, медичний коледж має недобір студентів протягом останніх років, вимагає припинити приниження дітей сиріт і напівсиріт та талановитих студентів, висловилась з приводу марно витрачених на навчання дітей коштів, які вважає мають бути повернуті. 05 вересня 2018 року звернення [PERSON] було надіслано на розгляд в Закарпатську обласну державну адміністрацію. 12 вересня 2018 року це зверненні передано на розгляд департаменту охорони здоров'я Закарпатської ОДА з контрольною вимогою про результати вирішення звернення повідомити облдержадміністрацію та автора листа. 19 вересня 2018 року директор Міжгірського медичного коледжу [PERSON] за вих.№ 135 письмово повідомила департамент охорони здоров'я Закарпатської ОДА про таке: - з метою розгляду фактів, наведених у заяві [PERSON] нею створено комісію для службової перевірки в складі [PERSON] - директор коледжу (голова комісії), [PERSON] - заступник голови профкому ММК (член комісії), [PERSON] - інспектор з кадрів (член комісії); - комісія встановила, що відрахування студентки [PERSON] було здійснено на основі Положення про організацію навчального процесу у ВНЗ, затв. наказом МОН України від 02.06.1993 р. № 161 (пункти 3.12.2.1 та 3.12.2.3 за академічну заборгованість з семи предметів);- відібрано письмові пояснення від заступника директора [PERSON] і [PERSON]; - про неуспішність студентки [INFO], своєчасно по телефону, повідомлялось [PERSON] (маму), куратором групи [PERSON]; - 15 січня 2018 року [PERSON] відмовлено видати документи про освіту обидвох дітей з покликанням, що для цього не має підстав; - 19.01.2018 року на основі звернення [PERSON] на урядову «гарячу лінію» від 16.01.2018 року та листа департаменту освіти і науки Закарпатської ОДА дирекція видала свідоцтва про освіту з додатками та академічними довідками [PERSON] і [PERSON] під розписку про одержання документів [PERSON] (мамою); - відраховані студенти продовжили навчання у Майданській ЗОШ І-ІІІ ст.; за результатами ЗНО ці особи зараховані на навчання в Ужгородський національний університет ([PERSON] - на хімічний факультет спеціальність екологія, - на бюджет, [PERSON] на контрактній основі факультет історії та міжнародних відносин, спеціальність: середня освіта, спеціалізація історія; - за наслідками службової перевірки комісія дійшла висновку, що неправомірних дій при відрахуванні студентки [PERSON] з контингенту студентів коледжу не виявлено і факти, наведені у заяві [PERSON] не відповідають дійсності. Оцінивши встановлені обставини, які підтверджені письмовими документами, поданими позивачами як докази, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, доводи представника позивача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. До встановлених обставин, суд застосовує наступне нормативно-правове врегулювання. У відповідності дост.32 Конституції Україникожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно ч.1ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі постанова Пленуму ВСУ №1) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Поряд з цим, п.18 даної постанови Пленуму ВСУ №1 закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої іншими особами порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Такий висновок міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003. В пункті 19 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У п.16 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що відповідно дост.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» - громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Із змісту встановлених обставин у справі видно, що відповідачка звернулась із заявою до Президента України по причині відрахування з числа студентів з Міжгірського медичного коледжу її дочки та припиненням навчання її сина за власним бажанням, будучи впевненою в тому, що її діти навчалися добре і вважала причиною неуспішності дочки створенням, на її переконання, «системи поборів викладачів» у навчальному закладі та предвзятим відношенням до всіх студентів у цілому. Відповідачка в своєму зверненні піддала критиці керівництво цього навчального закладу і, по суті, висловила надмірні судження щодо керівника і заступника керівника навчального закладу. Натомість відповідачка не зазначила жодного конкретного факту вимагання в неї чи її дітей грошей позивачами чи викладачами. Перевірка звернення відповідачки, по суті проведена під керівництвом і контролем керівника навчального закладу, дії якого піддані різкій критиці в зверненні. Натомість посадова (службова особа) будь-якого державного органу чи державної установи зобов'язана розглянути звернення громадянина і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Системний аналіз вищевикладених правових норм щодо застосування до встановлених обставин і правовідносин дає підстави дійти висновку, що в справі не має юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Суд також констатує, що особливістю реалізації права громадянина на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб є те, що межі допустимої інформації щодо цих осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства (положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях Європейського суду «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі»). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, звертаючись із зверненням і пропозиціями до Президента України, діяв в межах наданого йому конституційного права на звернення громадян, і згідно з висновками, викладеними в рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 р № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), - це не може вважатись поширенням відомостей, що порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди. Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: dismissed