Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до територіальної громади с. Мартинівка Канівського району в особі Степанецької сільської ради об'єднаної територіальної громади Черкаської області, третя особа: Міськрайонне управління у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про перебіг позовної давності та виділення земельної частки (пай). Позов мотивований тим, що з січня 1976 року по березень 1986 року її батько [PERSON] працював трактористом в колгоспі ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району. Весь період він перебував у трудових відносинах, був членом колгоспу. 17 березня 1986 року її батько, внаслідок нещасного випадку на виробництві, помер. Колгосп ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району припинив свою діяльністьв листопаді 1992 року, на його базі створено колективне сільськогосподарське товариство КСП імені Кірова с. Мартинівка, яке в 2000 році було реорганізовано в ТОВ « Агрофірма «Мир-Сем і К». Державний акт на право колективної власності на землю КСП "ім. Кірова" Мартинівської сільської ради Канівського району був видано 12.01.1996. Її батько як член колгоспу помилково не був включений до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), який долучався до Державного акту на право колективної власності на землю, що позбавляє можливості її успадкувати належне йому право на земельну частку (пай). Строк для поновлення порушеного права пропустила з поважних причин оскільки після смерті батька весь час тяжко працювала, крім того доглядала хвору матір, потім сама тяжко захворіла та сама досить тривалий час лікавалась та в результаті отримала ІІ групу інвалідності. Після смерті батька вона фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном. Тому вона просить поновити їй строк звернення до суду та просить суд постановити рішення котрим виділити їй земельну частку (пай), розміром встановленим для членів КСП ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області у кадастрових гектарах із земель запасу Степанецької сільської об'єднаної територіальної громади розташованих на території Мартинівського старостинського округу . Позивач в судове засідання не з'явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату Кутовій Є.Е., позовні вимоги підтримала, та просила суд їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду телефонограму про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечують щодо їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 6,14,15). [INFO] [PERSON] помер , що підтверджується свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Мартинівською сільською радою Канівського району Черкаської області ( а.с. 3). Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві вбачається, що [PERSON] загинув від нещасного випадку під час виконання своїх обов'язків (а.с.4). Судом встановлено що [PERSON] працював в колгоспі «ім. Кірова» с. Мартинівка Канівського району , який було перетворено в КСП імені Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської , та згодом КСП імені Кірова реорганізовано в ТОВ « Агрофірма «Мир-Сем і К» з січня 1976 року по березень 1986 року, що підтверджується архівною довідкою (а.с.11,12). З протоколу № 13 засідання правління колгоспу ім. Кірова с. Мартинівка від 17 липня 1975 року, який виданий державним архівом Черкаської області, вбачається, що [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу (а.с.9). Крім того допипитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] який був головою колгоспу ім. Кірова, підтвердив, що [PERSON] був членом колгоспу і помер від нещасного випадку на виробництві. Крім того зазначив, що після його смерті його членство в колгоспі не припинялося. Пояснив, що під час розпаювання його не було включено до списку пайовиків можливо помилково, оскільки на його думку він дійсно мав право на пай як член колишнього колгоспу. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 527, 548, 549 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) може бути обєктом спадкування. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З архівної довідки трудового архіву Канівського району вбачається, що згідно з рішенням загальних зборів протокол № 4 від 14.11.1992 року , колгосп ім. Кірова припинив свою діяльність, на його базі створено КСП імені Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області. КСП імені Кірова реорганізовано в ТОВ « Агрофірма «Мир-Сем і К» Згідно довідки міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 31-23-0.192-662/178-18 вбачається, що вартість земельної частки (паю) в КСП ім. Кірова по Мартинівській сільській раді становить 147814,50 грн. Середній розмір земельної частки(паю) становить 3,96 га. (а.с.13). Судом встановлено, що [PERSON] був членом колгоспу «ім. Кірова», с. Мартинівка , який було перетворено в КСП імені Кірова з 17 липня 1975 року по березень 1986 року. Так як він загинув від нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї виплачувалась допомога, з членів колгоспу його не виключали, що вбачається з показань свідка, який був допитаний в судовому засіданні. На час видачі державного акта на право колективної власності на землю [PERSON] залишався членом колективного господарства ім. Кірова с. Мартинівка, Канівського району Черкаської області, який було перетворено в КСП імені Кірова, якому була передана у колективну власність земля для ведення сільськогосподарського виробництва, тому відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно розяснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Оскільки спадкодавець на час одержання колективним сільськогосподарським підприємством імені Кірова с. Мартинівка Канівського району району Черкаськоїої області державного акта на право колективної власності на землю залишався членом даного КСП, тому його спадкоємці мають право на земельний пай . Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини після померлого [PERSON], для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом п. 1, 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємець [PERSON] фактично прийняла спадщину, в тому числі право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельні частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України). Оскільки право спадкодавця на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП імені Кірова було порушено, суд виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б) ч. 1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved