Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

20 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Березнегуватського районного суду із зазначеною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" ( далі ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" ). У позові зазначив, що він є власником земельної ділянки, яка розташована по вулиці 1 Травня, 51, в смт Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, кадастровий номер 4821155100:01:011:0011, та на якій знаходиться нежитлова будівля - автозаправочна станція, власником якої є відповідач. Даний факт перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном у повній мірі. У звязку з тим, що відповідач не має права власності на земельну ділянку, на якій розташовано його майно, [PERSON] просить суд усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом демонтажу зазначеної нежитлової будівлі, яка є власністю ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ". Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити його, наголошували на тому, що земельна ділянка належить позивачу, а відповідач користується нею безпідставно. Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що право власності на земельну ділянку позивач зареєстрував після укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, також на невідповідність адреси та кадастрового номера земельної ділянки, на яку позивачу видано свідоцтво про право власності. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, що містить справа, вислухавши пояснення сторін, суд доходить наступного. Судом встановлено, що 13 вересня 2003 року приватне підприємство Октан, в особі директора [PERSON], та ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" уклали договір купівлі-продажу нежилої будівлі ( автозаправочної станції ), що знаходиться за адресою: смт Березнегувате Миколаївської області, вулиця 1 Травня, 51, який було посвідчено державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 851 ( а. с. 7 8 ). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності від 05 березня 2015 року, що видане на заміну Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК № 092240, виданого 31 жовтня 2003 року Березнегуватською селищною радою, позивач є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Березнегуватський район, смт Березнегувате, вулиця 1 Травня, 51, кадастровий номер 4821155100:01:011:0011, цільове призначення для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови ( а. с. 5 ). Згідно з копією державного акта, на заміну якого було видано зазначене свідоцтво, адреса земельної ділянки, належної позивачу, значиться: смт Березнегувате, вулиця 1 Травня, 47, кадастровий номер 4821155100:03:011:0002, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, яку позивач придбав на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 1996 року № 600 ( а. с. 33, 81 - 82 ). Як слідує з наведеного, на момент укладення договору позивач не мав права власності на земельну ділянку, а зареєстував його після купівлі відповідачем автозаправочної станції. До того ж, адреса, кадастровий номер та цільове призначення земельної ділянки, що зазначені в державному акті та свідоцтві про право власності, не співпадають. Частиною 1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зі змісту позову слідує, що [PERSON] звертається із негаторною позовною вимогою, яка полягає в усуненні перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено вищезазначеною статтею, в той же час посилаючись на ст.387 ЦК України, що має віндикаційний характер, неврахувавши, що такі дві вимоги є взаємовиключними, а одночасне їх пред'явлення є неможливим. Як вбачається з п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані ( статті 57 - 59 ЦПК ), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Крім того, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що відповідає положенням ст.60 ЦПК України. За змістом ст.ст.57 та 212 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладених обставин, наведеного аналізу доказів та норм закону, суд доходить висновку про те, що позивачем не надано належних доказів того факту, що нежитлова будівля ( автозаправочна станція ), що належить відповідачу, знаходиться на земельній ділянці, власником якої є [PERSON], до того ж правова підстава для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відсутня, а оскільки доказів того, що права позивача порушено, не надано, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed