Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

В листопаді 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до Новознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа: Третя кременчуцька державна нотаріальна контора - про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування на земельний пай. В своїй позовній заяві позивач вказував, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: земельний пай на території с. Вільна Терешківка, Кременчуцького району (AT «Світанок»), розміром 4,81 умовних га. Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) від 30.12.1996 року, виданого Кременчуцькою районною державною адміністрацією. За життя померла [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Волощиною Н.А., згідно якого все своє майно заповіла своєму сину - [PERSON] (Позивач). Померла [PERSON] , до дня смерті, була прописана та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживав разом з матір`ю в [ADDRESS] , оскільки мати, через свій похилий вік, не могла самостійно себе обслуговувати, купувати необхідні речі, продукти та доглядати господарство. Отже [PERSON] прийняв спадщину, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті.. [PERSON] звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову, оскільки він заяву про прийняття спадщини протягом 6-ти місяців не подавав, а факт постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті не підтверджується документально, також нотаріус позбавлений можливості оформити спадщину, так як у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на землю. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: - встановити факт постійного проживання [PERSON] [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , на час відкриття спадщини, а саме станом на [INFO], за адресою: [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] [INFO] , право власності в порядку спадкування, на земельний пай розміром 4,81 га, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адмінмежах с. Вільна Терешківка, Кременчуцького району, Полтавської області, після померлої [INFO] матері - [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Новознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Третьої кременчуцького державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі. Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та підтверджується наявними доказами у справі та не оспорюється сторонами, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.10.2004 року, виданого Червонознам`янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: земельний пай на території с. Вільна Терешківка, Кременчуцького району (AT «Світанок»), розміром 4,81 умовних га. Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) від 30.12.1996 року, виданого Кременчуцькою районною державною адміністрацією. (сертифікат серія [NUMBER] ). За життя померла [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Волощиною Н.А., згідно якого все своє майно заповіла своєму сину - [PERSON] (Позивач). Померла [PERSON] , до дня смерті, була прописана та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживав разом з матір`ю в [ADDRESS] , оскільки мати, через свій похилий вік, не могла самостійно себе обслуговувати, купувати необхідні речі, продукти та доглядати господарство. Отже [PERSON] прийняв спадщину, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті.. [PERSON] звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову, оскільки він заяву про прийняття спадщини протягом 6-ти місяців не подавав, а факт постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті не підтверджується документально, також нотаріус позбавлений можливості оформити спадщину, так як у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на землю. Згідно статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом с свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до Глави 6 ЦПК України, судом розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст.315 ЦПКУ передбачено,що судом можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В листі ВССУ «Про судову практику з розгляду цивільних справ в порядку спадкування зазначено: «Щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, судам зокрема, слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.» Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховнорго Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно до ст.1216 ЦКУ, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ст. 1220 ЦКУ). Місцем відкриття спадщини у відповідності до ст.1221 ЦКУ є останнє місце проживання спадкодавця. Положеннями ст.1262 ЦКУ встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і збоку матері. Згідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст..1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ № 21/753/0/4-13 від 16.05.2013 „ Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування", зазначено: «Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку" Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та іншу нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право власності відповідно до згаданих нормативних актів, залежало лише від законності набуття такого права, однією із підстав якого визначався договір купівлі-продажу домоволодіння. Більш того, інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР передбачала реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ( п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( п.20 Інструкції). Відповідно до вказаних нормативних актів записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади ( публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі.

Outcome: approved