Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

29 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за межі України. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що відповідач не приймає участі в житті та вихованні дитини, не спілкується з дитиною. На даний час вони з дочкою планують виїхати за межі України для відпочинку та відвідування родичів, але відповідач ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон, тому вона вимушена звернутися до суду. На підставі викладеного, просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за межі України до досягнення нею вісімнадцятирічного віку. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, в остаточній редакції просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], з території України до Російської Федерації в м. Москва, а також АР Крим, без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] на періоди з 20.06. по 31.08. та з 27.12. по 19.01., щорічно, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, просила уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представники третіх осіб - служби по справам дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради та служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явились, від начальників служби надійшли заяви з проханням розглядати справу у відсутності представника служби у справах дітей з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 березня 2005 року, який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №144 від 20 червня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] відповідно. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] року, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]. З рішення комісії з питань захисту прав дитини Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 16 березня 2011 року за №89-п, вбачається, що комісією визнано, що [PERSON] не приймає участі у вихованні [PERSON], [INFO] року народження. Згідно рішень Служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації від 07 червня 2012 року, 05 квітня 2013 року та 05 травня 2014 року, [PERSON] до органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації з питань вирішення спору відносно участі у вихованні доньки того із батьків, який проживає окремо від неї, не звертався. Згідно довідки від 20 серпня 2014 року за №1960 виданої ЖКП «Жилкомплекс», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад родини: дочка - [PERSON], 2005 р.н. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що позивач має намір виїхати з донькою до родичів до Російської Федерації в м. Москва на відпочинок, однак у зв'язку з втратою зв'язку з відповідачем, немає можливості отримати від нього дозвіл на вивіз дитини за межі України. За таких обставин, суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини за межі України на відпочинок разом з матір'ю не буде порушенням прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Також діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи те, що відповідач не надав заперечень проти тверджень позивача, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] року народження за кордон без згоди батька. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 243 гривни 60 копійок.

Outcome: approved