Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати за кожною із них у рівних частках у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок садибного типу із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначали, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, яке згідно із заповітом від 22 грудня 1993 року мати заповідала їм у рівних частках кожній. У визначений законом строк вони прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] , подавши відповідні заяви до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори. Проте у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на належний [PERSON] вказаний житловий будинок садибного типу із господарськими будівлями та спорудаминотаріальною конторою їм відмовлено, оскільки ними не надано нотаріусу документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане нерухоме майно. Мати [PERSON] за життя своє право власності житловий будинок садибного типу із господарськими будівлями та спорудамив установленому законом порядку належним чином не оформила, тому вони змушені звернутися до суду з цим позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, у якій зазначали, що позов вони підтримують, просили суд розглянути справу за їхньої відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Богданівська сільська рада Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі їхнього представника та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смертьсерії [NUMBER] , свідоцтвами про народження та шлюб позивачів. 22 грудня 1993 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Богданівської сільської ради Броварського району Київської області Йовенко Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 23, згідно із яким усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй та на що за законом вона матиме право, заповідала в рівних частках своїм двом дочкам [PERSON] і [PERSON] , позивачам у цій справі. Із спадкової справи № 480/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 23 червня 2016 року Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 23 червня та 03 серпня 2016 року до вказаної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] звернулися дві дочки померлої [PERSON] та [PERSON] . Суд встановив, що на день смерті спадкодавцю [PERSON] на праві власності належав житловий будинок садибного типу із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Факт належності [PERSON] зазначеного спірного нерухомого майна підтверджується листом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 04 листопада 2019 року за вих. № 1462, з якого видно, що згідно із записами в погосподарській книзі № 11 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , за померлою [PERSON] рахується житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Із листа Комунального підприємства Київської обласної ради "Лівобережне бюро технічної інвентаризації" від 04 липня 2016 року за вих. № 1407 вбачається, що відповідно до архівних даних бюро інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутня. Згідно із технічним паспортом на житловий будинок садибного типу із господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , виготовленим 09 квітня 2019 року, за даною адресою знаходяться: житловий будинок, позначений на плані "А-1", прибудова "а", погріб під "А-1", загальною площею 129,6 м2, житловою площею 79,5 м2, із господарськими будівлями та спорудами, зокрема: господарська будівля - "Б", прибудова - "б", сарай - "В", вбиральня - "Г", колонка - "№1", хвіртка - "№2", ворота - "№3", огорожа "№4" і "№5". Постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій від 11 жовтня 2018 року державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний спадковий житловий будинок відмовлено, оскільки спадкоємцем нотаріусу не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спірний житловий будинок та роз`яснено, що у разі відсутності документів спадкоємець вправі звернутися до суду з питанням визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди до спадкоємців є набуття спадкодавцем за життя зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (із подальшими змінами), яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України за № 1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що на момент побудови спірного садибного будинку та введення його в експлуатацію чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання свідоцтва про право власності на будинок та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підтвердженням належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку садибного типу із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є відповідний запис, зроблений у погосподарській книзі Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, на території якої знаходиться спірний спадковий житловий будинок, про реєстрацію цього садибного будинку за спадкодавцем [PERSON] . Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності на побудований та оформлений у визначеному законом порядку спадкодавцем [PERSON] до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України житловий будинок. У разі відсутності державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює видачу нотаріальною конторою спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] , свідоцтв про право на спадщину за заповітом на належне останній спірне спадкове нерухоме майно. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємицями, які прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , якій на день смерті на праві власності належав спірний спадковий житловий будинок садибного типу із господарськими будівлями та спорудами, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved