Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Всеукраїнського об»єднання «Свобода» про визнання відомоостей такими, що не відповідають дійсності і принижують ділову репутацію, спростування таких відомостей, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що на шпальтах газети Всеукраїнського об»єднання «Свобода» від [INFO] - [INFO] була розміщена стаття під назвою "[INFO]" з підзаголовком "[INFO]". В даній статті наведені матеріали, які є неправдивими і шкодять діловій репутації позивача. Такими матеріалами є викладена інформація: "Про народного депутата України та активного учасника Революції Гідності [PERSON] ширяться найрізноманітніші чутки. Раніше деякі експерти стверджували, що він - іще один завуальований проект [PERSON]. Проте сам [PERSON] таке припущення рішуче заперечує. А от нещодавно нардеп очолив виборчий штаб заступника голови Дніпропетровської ОДА та "правої руки" [PERSON] [PERSON], який тепер балотується по одномандатному виборчому округу №205 на Чернігівщині, повідомляє портал "Україна без корупції". Для [PERSON] крісло нардепа - ще один шанс, щоб уникнути кримінального переслідування, якого він страшився давно. Нагадуємо, що як повідомляли ЗМІ, торік [PERSON] разом зі ще одним прибічником олігархічного пулу літали в Ізраїль, побоюючись ув"язнення." Зазначена у статті інформація порушує особисті немайнові права позивача, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку невизначеного кола осіб, які прочитали написану та викладену відповідачем статтю. Своїми діями відповідач ганьбить позивача, як учасника Майдану, однією з ідей якого була деолігархізація суспільства, за яку боровся і позивач. Поширена відповідачем інформація є недостовірною, без надання належних доказів, які підтверджували висновки, викладені в статті, без посилання на офіційні джерела інформації. В статті міститься однозначна (невмотивована, необ"єктивна) оцінка [PERSON], в очах читачів, як зрадника майдану ("[INFO]"), прибічника та помічника т.зв. оліхархів. Посилаючись на норми права, просить визнати, відомості, викладені на шпальтах газети Всеукраїнського об»єднання «Свобода» від [INFO] - [INFO] у статті під назвою "[INFO]" з підзаголовком "[INFO]" такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, визнати наклепом дії відповідача з виготовлення та поширення інформації відносно позивача у зазначеній статті та зобов'язати відповідача шляхом публікації, на тій самій полосі у тій же рубриці і тим самим шрифтом спростувати недостовірну інформацію, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1 грн. В судове засідання позивач не з"явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та присив суд задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно до положень ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до вимог ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав в т.ч. відноситься право на повагу до гідності та честі. Згідно положень ст.. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 3 цієї норми визначено, що негативна інформація, поширена на особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" роз'яснено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Пунктом 4 Постанови Пленуму роз'яснено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи, набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських та інших обов'язків. Відповідно до абзацу 2 п.15 Пленуму, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування їх у пресі, передання по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації; поширення в мережі "Інтернет" чи з використанням інших телекомунікаційних засобів зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно роз'яснень, викладених у п.19 вказаної Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ст. 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 року № 2657- XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно- стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно п.3 ч.1 ст. 42 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" від 16.11.1992 року редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" від 11.09.1997 року, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів визначаються законами України: "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", "Про телебачення і радіомовлення", "Про інформаційні агентства" та "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів". Відповідно до п. пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1, відповідно до ст.. 227 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фатів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського Суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Судом встановлено, що на шпальтах газети Всеукраїнського об»єднання «Свобода» від [INFO] - [INFO] була розміщена стаття під назвою "[INFO]" з підзаголовком "[INFO]". В даній статті наведені матеріали, які є неправдивими і шкодять діловій репутації позивача. В статті міститься, зокрема, таке твердження, що "Про народного депутата України та активного учасника Революції Гідності [PERSON] ширяться найрізноманітніші чутки. Раніше деякі експерти стверджували, що він - іще один завуальований проект [PERSON]. Проте сам [PERSON] таке припущення рішуче заперечує. А от нещодавно нардеп очолив виборчий штаб заступника голови Дніпропетровської ОДА та "правої руки" [PERSON] [PERSON], який тепер балотується по одномандатному виборчому округу №205 на Чернігівщині, повідомляє портал "Україна без корупції". Для [PERSON] крісло нардепа - ще один шанс, щоб уникнути кримінального переслідування, якого він страшився давно. Нагадуємо, що як повідомляли ЗМІ, торік [PERSON] разом зі ще одним прибічником олігархічного пулу літали в Ізраїль, побоюючись ув"язнення." Відповідно до положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року, публічними фігурами визнаються особи, які обіймають державні посади або користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, соціальній сфері чи іншій галузі). В свою чергу з п.п. 3,4,6 Декларації вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації порівняно з іншими особами. Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні люди неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Європейської Конвенції "Про захист прав та основних свобод людини". Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в пункті 19 роз'яснено, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Суд дійшов висновку, що вказана стаття є нічим іншим як оціночним судженням, а отже не підлягає спростуванню. Оскільки в статті відсутня недостовірна інформація, а за висловлювання оціночних суджень відповідач не може бути притягнутий до відповідальності, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Враховуючи наведене, підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди суд також не вбачає. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed