Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 грудня 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2501/1207/88-460 (далі - Договір), за умовами Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 11,9 % річних на строк з 18 грудня 2007 року по 10 грудня 2017 рік. За умовами даного договору, позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок [NUMBER] щомісяця, через касу Банку згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору. Крім того, п. 3.2. Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Також умовами договору, а саме п. 3.10. договору сторонами погоджено, що у випадку порушення умов кредитного договору та/або умов Іпотечного договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється Банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане Позичальником особисто у Банку. Разом з тим, відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за уклеєним між ним та банком належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 12.03.2014 року становить 437 421, 06 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 423 244, 70 грн. та сплаті процентів в розмірі 14 176, 36 грн. При цьому, банком з дотриманням положень п. 3.10 договору направлялось відповідачам повідомлення про порушення основного зобов'язання із вимогою про його виконання та необхідність дострокового повернення суми кредиту у зв'язку із порушенням умов договору, однак дана досудова вимога банку залишилась відповідачами без виконання. Також в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 2501/1207/88-460 -Z-1 від 18 грудня 2007 року (надалі - Іпотечний договір), відповідно до умов якого [PERSON], як іпотекодавець передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 21394733, яка належить їй на праві власності. Крім того, також виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою. Зокрема, відповідно до укладеного 7 травня 2009 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк" та [PERSON], [PERSON] договору поруки № 2501/1207/88-460 -Р-1 визначено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 2501/1207/88-460 від 18 грудня 2007 року й відповідно несе відповідальність у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за договором. При цьому, договором поруки визначено, що поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність й відповідно поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. 25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до умов якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Сведбанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Сведбанк" як кредитора у зазначених зобов'язаннях. Посилаючись на вказане, банк, збільшивши в ході розгляду справи позовні вимоги просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 931,10 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 627 254,52 грн. та складається із: суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 44 555,85 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 595 508,27 грн.; суми заборгованості за відсотками - 2 375,25 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 31 746,25грн.; а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 21394733, яка належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження та вирішити питання про розподіл судових витрат, сплачених банком при зверненні до суду в розмірі 3654, 00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про задоволення позову. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не оспорюючи суму боргу в іноземній валюті, не погодився із визначенням розміру суми заборгованості в гривневому еквіваленті, а також просив відмовити в позові в частині вимог банку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2501/1207/88-460 (далі - Договір), за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45 000, 00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 18 грудня 2007 року по 10 грудня 2017 рік, на умовах, передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки передбачені цим договором. Порядок та строки погашення заборгованості за даним кредитним договором встановлені в додатку №1 до нього (а.с.11-13). Крім того, умовами договору визначено, що кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що є забезпеченням повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв'язку із порушенням умов цього договору та інших витрат Банку, пов'язаних з одержанням виконання.(а.с 6-10). Також за умовами договору визначено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок [NUMBER] щомісячно, через касу банку згідно додатку № 1 , що є невід'ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п. 3.8, 3.9 та 5.1.4 даного договору. Відповідно до п. 3.2 договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Кількість днів у році приймається - 360 (триста шістдесят). Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно по 10 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків [NUMBER] через касу банку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним банківський день. Проценти за користування кредитом визнаються простроченими наступного дня після терміну їх сплати, визначеного цим пунктом. У пункті 2.3 даного договору встановлено, що при непогашенні заборгованості перед Банком у строки, передбачені даним договором, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, та/або звернутися в суд. У випадку звернення стягнення предмет іпотеки і при недостатності суми, що виручена від реалізації предмета іпотеки, для повного задоволення своїх вимог, Банк має право одержати суму, якої бракує для повного задоволення своїх вимог за рахунок іншого майна позичальника відповідно до чинного законодавства України. Крім того, умовами кредитного договору, а саме пунктами 3.9, 3.10 визначено, що при порушенні умов, передбачених п.5.1.9. цього договору, та/або у випадках, в яких законодавством України (в тому числі у випадках, передбачених Законом України "Про іпотеку") передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.1. цього договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначене зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальникові у порядку, передбаченому п.3.10. цього договору. У випадках порушення умов п. п. 3.8., 3.9. та 6.1. цього договору та/або умов іпотечного договору, що укладається між Банком та власником предмету іпотеки у відповідності до п.2.1 цього договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється банком власнику предмету іпотеки у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою-власника предмету іпотеки, що буде визначена в іпотечному договорі. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення. Також судом встановлено, що між банком та [PERSON] в подальшому було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, якими внесено зміни до основного договору зокрема в частині суми кредиту, строків погашення кредитної заборгованості та розміру щомісячних платежів, які підлягають сплаті позичальником. Так, відповідно до п.1 Додаткової угоди №1 від 27.02.2008 року до договору № 2501/1207/88-460, укладеної між АКБ "ТАС - Комерцбанк" та [PERSON], банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 55 000 доларів США на строк з 18 грудня 2007 року по 10 грудня 2017 рік на умовах, передбачених у цьому Договорі, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором, а також погоджено новий графік погашення кредиту із встановленням суми щомісячного погашення в розмірі 460 доларів США (а.с.14-17). Крім того, в подальшому, а саме 3 квітня 2008 року між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору. Зокрема, згідно п.1 Додаткової угоди № 2 від 03.04.2008 року до кредитного договору № 2501/1207/88-460, укладеної між АКБ "ТАС - Комерцбанк" та [PERSON] банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 60 900 доларів США на строк з 18 грудня 2007 року по 10 грудня 2017 рік та погоджено новий графік погашення заборгованості із визначенням розміру щомісячного платежу в розмірі 514 доларів США (а.с. 18-21). 5 листопада 2010 року між банком та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, за умовами якого сторони визначили, що банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 60 900 доларів США на строк по 10 грудня 2017 рік включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с. 22-27). Крім того, умовами зміненого договору визначено, що починаючи з 10 грудня 2010 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 764, 26 долари США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Також даним договором визначено, що при непогашенні заборгованості перед банком у строки, передбачені даним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, та/або звернутися в суд. Згідно п. 9.1 даного договору визначено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1 цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п.3.1, 3.3. договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 9.2, 9.3 договору. Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника відповідно до п. 5.5 договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення. У випадку невиконання позичальником зазначеної у п. 9.2 цього договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений п. 9.2 договору банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за цим договором та/або пред'явити позов у відношенні позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають із цього договору, будь-якого майна позичальника. В подальшому, 5 листопада 2010 року між банком та позичальником був укладений ще один договір про внесення змін до основного кредитного договору, відповідно до умов якого сторони визнали, що на дату укладення даного договору розмір строкової заборгованості за кредитним договором, що відображена в позичковому рахунку позичальника [NUMBER] складає 43 756 доларів США , а розмір простроченої заборгованості за кредитом на дату укладення цього договору про внесення змін та доповнень складає 11 254,06 долари США (п.п. 1, 1.1 договору). Також визначено, що розмір простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором на дату його укладення складає 128,88 дарів США, а розмір строкової заборгованості по процентах становить - 335, 84 долари США (п.п.1.2, 1.3 договору). Також, згідно з п. 3 договору про внесення змін, сторони домовились, що з урахуванням п. 2 цього договору про внесення змін та доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображений на позичковому рахунку позичальника складає 55 138,94 долари США. Починаючи з 10 грудня 2010 року позичальник за кредитним договором здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 963,08 долари США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору (п. 3.1.1 договору (а.с. 31-32)). Крім того, як встановлено судом, сторони остаточно внесли зміни до кредитного договору, уклавши 28 квітня 2012 року договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5, відповідно до умов якого сторони визнали, що на дату укладення даного договору розмір строкової заборгованості за кредитним договором, що відображена в позичковому рахунку позичальника [NUMBER] складає 47 634,98 доларів США, а розмір простроченої заборгованості за кредитом на дату укладення цього договору про внесення змін та доповнень складає 2 037,66 доларів США (п.п. 1, 1.1 договору). Також визначено, що розмір простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором на дату його укладення складає 0,73 долари США, а розмір строкової заборгованості по процентах становить - 303,01 долари США (п.п.1.2, 1.3 договору). Також, згідно з п. 3 даного остаточного договору про внесення змін, сторони домовились, що з урахуванням п. 2 цього договору про внесення змін та доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображений на позичковому рахунку позичальника складає 49 673,37 доларів США. Відповідно до п. 3.1 сторони домовились внести зміни до п. 1.1 кредитного договору, встановивши строк користування кредитом по 10 грудня 2022 року включно. Крім того, умовами даного договору визначено, що починаючи з 10 червня 2012 року позичальник за кредитним договором здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 689,51 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору (п. 3.1.1 договору (а.с. 33-34)). Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як встановлено судом, банк та позичальник [PERSON] укладаючи кредитний договір та наступні зміни і доповнення до нього, встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 10 грудня 2022 року. При цьому, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. 25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до умов якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Сведбанк" передав (відступив) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" змінив ПАТ "Сведбанк" як кредитора у зазначених зобов'язаннях (а.с 60-67). Як убачається з наданого банком уточненого розрахунку суми заборгованості, за [PERSON] значиться заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 931,10 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 627 254,52 грн. та складається із: суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 44 555,85 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 595 508,27 грн. та суми заборгованості за відсотками - 2 375,25 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 31 746,25грн. (а.с.138). У зв'язку із невиконанням у визначені договором терміни взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у позичальника утворилась заборгованість, про що банк у визначеному договором порядку повідомив боржника, а також поручителів. Зокрема, як встановлено судом, відповідачі отримали письмові повідомлення ПАТ "Сведбанк" від 20 березня 2014 року про зміну умов кредитного договору, згідно з якими банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов'язань за кредитними договорами, зазначивши датою, з якої починається відлік зазначеного у договорі тридцятиденного строку виконання є дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, а саме 25 квітня 2014 року (а.с. 54-56). Однак, у визначені банком строки, відповідачі своїх зобов'язань по сплаті заборгованості за кредитом не виконали, у зв'язку із чим суд звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом подання позову про стягнення з позичальника та поручителя суми боргу в солідарному порядку та у рахунок існуючої заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджується наданими позивачем на підтвердження своїх вимог доказами, що [PERSON] належним чином не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, допустив прострочення сплати щомісячних платіж, визначених графіком погашення криту, що призвело до утворення заборгованості. При цьому, будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України в частині належного виконання договірних зобов'язань у визначеному законом та договором порядку та відповідно відсутністю виникнення прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачем та його представником суду не надано, як і не надано доказів щодо заперечення суми боргу за кредитним договором, у зв'язку із чим поданий позивачем позов в частині стягнення суми боргу за кредитним договором підлягає задоволенню та сума боргу підлягає стягненню в гривневому еквіваленті, визначеному на час звернення до суду із вказаним позовом та формування розрахунку суми заборгованості. Разом з тим, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення обов'язку по сплаті суми боргу за кредитним договором в солідарному порядку з поручителя [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК Україниза договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 651 ЦК Українизміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України). За змістом частини першої статті 654 ЦК Українизміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як встановлено судом, з метою виконання зобов'язань щодо повернення коштів [PERSON], 7 травня 2009 року між ВАТ " Сведбанк" та [PERSON] укладено договір поруки № 2501/1207/88-460-Р-1, за умовами якого поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Банком позичальнику у вигляді кредиту/кредитної лінії згідно з кредитним договором № 2501/1207/88-460 від 18 грудня 2007 року у сумі 25000 доларів США на строк до 10 грудня 2017 року зі сплатою процентної ставки в розмірі 11.90 % річних за їх використання. При цьому, п. 2 даного договору встановлено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами та зобов'язується виконати основне зобов'язання у разі настання випадків зміни строків виконання зобов'язань по основному зобов'язанню (п.7 договору). Крім того, як встановлено судом, за умовами договору поруки визначено, що сторони не мають права в односторонньому порядку відмовитися від прийнятих на себе зобов'язань за цим Договором або змінити його умови. Сторони домовились, що будь-які зміни до основного зобов'язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та Банком самостійно без повідомлення поручителя про такі змін. Усі зміни та доповнення до цього договору дійсні у тому випадку, якщо вони оформлені письмово і підписані сторонами (а.с.35-36). Так, за положеннями частини першої статті 559 ЦК Українивизначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК Україниприпинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як убачається з матеріалів справи, між банком та [PERSON] було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, відповідно до яких строк дії кредитного договору було збільшено до 10 грудня 2022 року, а також змінювався розмір суми кредитування. Таким чином, даними додатковими угодами до кредитного договору було змінено графік погашення в межах встановленої суми кредиту, змінювались суми кредитування, а також строк погашення кредиту, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитом, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. При цьому, письмової згоди щодо зміни умов договору поруки поручитель не надавав. Крім того, фактично за договором поруки поручитель взяв на себе обов'язок за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у розмірі 25000 доларів США. Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК Українинеобхідно дійти висновку про те, що встановлення додатковими угодами до кредитного договору нових умов щодо збільшення терміну кредитування та розміру кредиту, за відсутності згоди поручителя на укладення таких додаткових угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Порушення цих умов відповідно до частини першої статті 559 ЦК Українитягне припинення поруки й відповідно підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком немає. При цьому, доводи позивача про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору є безпідставним, оскільки підпунктом 11 спірного договору поруки чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього. Щодо позовних вимог банку в частинні звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу, то суд зазначає наступне. Так, згідно положень ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку". Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання позичальником за кредитним договором, між банком та [PERSON] 18 грудня 2007 року укладено договір іпотеки № 2501/1207/88-460 -Z-1, за умовами якого [PERSON], як іпотекодавець передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 21394733, яка належить їй на праві власності (а.с.37-40). Відповідно до п. 10.3 договору іпотеки визначено, що у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов договору іпотеки звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі, включаючи суму кредиту та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до умов основного зобов'язання, проценти за користування кредитом, пеню та інші платежі і санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також всі витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки, в тому числі з вчинення виконавчого напису, його реалізацією та вартість послуг незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності. Пунктом 10.4 договору іпотеки визначено право банку обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 11 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов'язанням, позичальник не поверне іпотеко держателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання(як основного боргу так і процентів за ним). При цьому, 5 листопада 2010 року між ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки, згідно умов якого [PERSON] поручилась за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором в розмірі 55 138,94 долари США на строк до 10 грудня 2017 року (а.с 41-42). 28 квітня 2012 року між банком та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору іпотеки, за умовами якого сторони домовились, що [PERSON] поручилась за виконання позичальником зобов'язань по поверненню наданого банком кредиту в розмірі 49 673,37 доларів США, сплати процентів за користування кредитом , пені і штрафів на строк до 10 грудня 2022 року (а.с 43-44). Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно вимог ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається також і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Як вже було встановлено судом, [PERSON] у порушення умов кредитного договору свої зобов'язання за належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості та права у банку дострокового стягнення боргу й відповідно банк з дотриманням умов кредитного та іпотечного договору направив [PERSON] як майновому поручителю повідомлення-вимогу, згідно якої останній повідомлено про необхідність виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Також в даній вимозі банк повідомив [PERSON] про право банку у разі невиконання вимоги про усунення порушень за договором, звернути стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку (а.с. 56). Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону, а також те, що відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, та жодним чином не відреагувала на повідомлення позивача про усунення порушень за кредитним договором, яке було їй направлено в порядку ст. 35 Закону України, позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в спосіб обраний позивачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо посилань представника відповідача [PERSON] в частині відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки 07.06.2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до пункту 1 ст.1 вказаного Закону, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно ст.4 Закону він набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. При цьому, судом враховується те, що згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 листопада 2014 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Дане нерухоме майно є предметом іпотеки та відповідно до умов договору іпотеки убачається, що загальна площа квартири складає 69, 30 кв.м. Крім того, в даній квартирі проживають та зареєстровані позичальник [PERSON], [PERSON], а також дружина позичальника та його неповнолітня дитина, що підтверджується довідкою про склад сімї від 4 вересня 2014 року № 1842 (а.с. 137). Таким чином, судом вставнолено, що вищеказане нерухоме майно виступає як забезпечення зобов'язань [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та членів його сім'ї, його загальна площа не перевищую 250 кв.м., а тому є всі підстави для застосування до вказаних правовідносин правил, визначений пунктом 1 ст.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Згідно частини 1 ст.217 ЦПК Українисуд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Та обставина, що на момент ухвалення рішення у справі Закон вже діяв є підставою для визначення порядку звернення рішення до виконання. При цьому, наявні у реєстрі відомості щодо належності [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS], а також квартири [ADDRESS] не є підтверджуючими доказами того, що у власності [PERSON] перебуває вищевказане нерухоме майно й відповідно відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки як встановлено судом та підтверджується довідкою приватного нотаріуса, квартира [ADDRESS] відчужена [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2007 року, а квартира [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2006 року переобладнана у нежитлове приміщення, що також підтверджується наданими представником відповідними доказами. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654,00 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь банку. На підставі викладеного та

Outcome: partial