Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою № 63 в будинку № 84 "В" по проспекту Металургів у місті Камянському Дніпропетровської області, що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку в квартирі та внесення відповідних змін для особового рахунку. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.1997 року є власником квартири № 63 в будинку № 84 "В" по проспекту Металургів у місті Камянському Дніпропетровської області, в якій зареєстровані колишні власники - [PERSON] і [PERSON], які після продажу квартири повинні були знятися з реєстрації, але як виявилось цього не зробили. З 1997 року по теперішній час у вищевказаній квартирі відповідачі не проживають, їх особистих речей в квартирі немає. З підстав реєстрації відповідачів в її квартирі вона вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб і позбавлена можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. 05 грудня 2017 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду. В звязку з набранням чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу, ухвалою суду від 26 грудня 2017 року постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не зявилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за її відсутності та винести рішення на розсуд суду. Відповідачі причину неявки суду не повідомили, відзив не подали, про місце та час розгляду справи відповідно до п.п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлені належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 22.05.1997 року є власником квартири № 63 в будинку № 84 "В" по проспекту Металургів у місті Камянському Дніпропетровської області, яка була придбана нею у відповідачів [PERSON] і [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.1997 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 1153, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири та технічним паспортом на квартиру (а.с. 11, 12-14). З часу придбання позивачем квартири по пр. Металургів, 84 "В" - 63, у ній залишились зареєстрованими колишні власники [PERSON] і [PERSON], які з 22.05.1997 року добровільно не знялися з реєстрації за вказаною адресою вибувши на інше місце проживання, що підтверджується актом про не проживання відповідачів від 13.10.2017 року (а.с. 10), особистим рахунком на квартиру № 3240063 (а.с. 15), листом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" вих. № 1214 від 08.11.2017 року (а.с. 16). Факт реєстрації відповідачів у квартирі позивачки порушує її права та інтереси, оскільки остання несе додаткові витрати за оплату комунальних послуг та не має можливості реалізувати свої права як власника. На момент пред'явлення позову минуло більше 20-ти років як відповідачі продали свою власність позивачу і до теперішнього часу не знялися з реєстрації у проданій квартирі, проживаючи весь цей час за іншою адресою і не маючи потреби у даному житловому приміщенні, тому відповідно до ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачами зберігається їхнє право на користування квартирою позивача. Інших домовленостей між відповідачами і позивачем, як власником квартири, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачами їхнього права на проживання у квартирі позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved