Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що 25 грудня 1993 року міським відділом записів актів громадського стану м. Вінниці було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складений актовий запис № 3172. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] В 2004 році рішенням суду шлюб між сторонами був розірваний. Позивач зазначає, що [PERSON] покинула їх сім'ю і виїхала за межі України. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21.04.2006 року [PERSON] присуджено аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згодом рішенням суду було стягнуто з відповідача заборгованість по сплаті аліментів. [PERSON] повідомляє, що відповідач продовжує ухилятись від сплати аліментів в повному обсязі, умисно не виконується рішення суду про стягнення аліментів, знову створена заборгованість по сплаті аліментів. Так, станом на 1 листопада 2016 року заборгованість по сплаті аліментів становить 60\~915,32 грн. Оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов'язків щодо утримання дитини, тому [PERSON] змушений був звернутися до суду з даним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 60\~915,32 грн. та судові витрати покласти на відповідача. Під час розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просить постановити рішення, яким визначити розмір заборгованості по аліментам у [PERSON] за період 01.08.2008 рік по 01.11.2016 року в розмірі 45\~773,11 грн. та стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 45\~773,11 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги разом з заявою про зменшення розміру позовних вимог підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - [PERSON] при вирішенні спору покладається на думку суду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала, надала заперечення та пояснила, що [PERSON] за весь період не пропустила жодного місяця по сплаті аліментів, добровільно увесь час сплачувала аліменти та продовжує сплачувати. Також зазначила, що в розрахунку заборгованості не враховано 95 квитанцій про сплату аліментів, в зв'язку з чим сума є завищеною. Аліменти відповідачем сплачувались кожний місяць без затримок увесь період з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів. Законодавством непередбачений порядок стягнення заборгованості за аліментами. Просила відмовити [PERSON] в задоволенні даних вимог. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника третьої особи [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ №467453, виданого 25.12.1993 року, судом встановлено, що 25.12.1993 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у міському відділі ЗАГС м. Вінниці, про що зроблено актовий запис № 3172 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про його народження серії І-АМ № 108088 (а.с. 6). З свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 015559, суд вбачає, що шлюб між сторонами був розірваний 15 серпня 2006 року (а.с. 7). Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 25 липня 2005 року по справі № 2-909-2005, позов [PERSON] задоволений та визначено місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], місце проживання його батька [PERSON] (а.с. 8-9). Дане рішення набуло чинності. Також, рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2006 року по справі № 2-471-2006, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у вигляді ? всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 29 березня 2006 року, до досягнення ним повноліття (а.с. 10). Рішення набуло чинності 02.05.2006 року. Частиною третьою ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Крім того, рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 4 липня 2008 року (справа № 2-853-2008) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за період з 29 березня 2006 року по 01 квітня 2008 року в розмірі 5969 грн. 58 коп.; витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. та судові витрати в розмірі 89,69 грн. (а.с. 11-12). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З постанови старшого державного виконавця Староміського відділу ДВС міста Вінниця [PERSON] від 17.11.2016 року (а.с.с 18), суд вбачає, що довідку-рахунок заборгованості по виплаті аліментів [PERSON] за вих. № 17984 від 26.10.2016 року, що обчислював державний виконавець Варгас А.Є., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-471, було скасовано. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів [PERSON], суд вбачає, що станом на 01.11.2016 року заборгованість по аліментам складала 60 915,32 грн. (а.с. 19). Саме дану суму позивач просив стягнути на його користь. Однак, під час розгляду справи, відповідачем було надано квитанції про сплату аліментів (а.с. 71-93), в зв'язку з чим державним виконавцем було здійснено перерахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів, з врахуванням даних квитанцій. Так, відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON], [PERSON] у період з 01.01.2008 року по 01.06.2008 року, 01.09.2009 року, з 01.11.2016 року по 01.12.2016 року, з 01.01.2017 року по 01.04.2017 аліменти від [PERSON] не отримував. Також згідно розрахунку, заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина за період з 01.08.2008 року по 01.11.2016 року становить 45\~773 грн. 11 коп. (а.с. 102). В зв'язку, з перерахунком розміру заборгованості позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] неналежно виконує рішення суду та між сторонами досі існує спір щодо суми заборгованості по виплаті аліментів. Щодо сплати аліментів, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим до виконання в силу положень ст. 14 ЦПК України, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України та відсутні підстави для його невиконання. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача та відповідні докази про те, що позивач чинити перешкоди в спілкуванні дитини з матірю та її батьками, в звязку з тим, що це не є предметом даного спору. Частинами 1, 4 ст. 194 СК України визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199\~ цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору судом (ч. 4 ст. 195 СК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі [PERSON] проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 30,00 грн. судового збору, оскільки позивачем не було сплачено судовий збір в повному обсязі, та на користь позивача 610,00 грн. витрат на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved