Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці про збільшення розміру базової середньомісячної заробітної плати для перерахунку, і перерахунку недоплаченого відшкодування витраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач тривалий час працював на різних посадах (за різними робочими спеціальностями) у ВО «Хімпром». У вересні 1988 році, працюючи слюсарем-ремонтником по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 5 розряду ремонтно-механічного цеху, отримав професійне захворювання, внаслідок\~\~чого втратив 40% професійної працездатності, йому встановлена 3 група інвалідності. В подальшому відсоток ступеня втрати професійної працездатності позивача збільшився з 09 січня 1991 року - 50%, з 28 січня 1997 року 60%, і йому була встановлена 2 група інвалідності, а з 30 січня 2004 року безстроково 70 %. Позивач вважає, що він, починаючи з січня 1992 року, внаслідок неналежного виконання ВО «Хімпром» постанов Кабінету Міністрів України №391 від 31 грудня 1991 року № 140 від 21 березня 1992 року, № 276 від 26 травня 1992 року,\~\~отримував значно занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат. Вище викладене й стало підставою звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з відповідача на його користь недоплачене відшкодуванням втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 62\~254, 72 грн., за період з 1 травня 1992 року по 31 грудня 2016 року, також, просив зобовязати відповідача провести нарахування і виплатити позивачу щомісячні платежі з 01 січня 2017 року, враховуючи, що станом на грудень 2016 року щомісячний страховий платіж визначений в сумі 2\~986,14 грн. До початку розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь різницю між визначеним та виплаченим відшкодуванням втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 49\~933,23 грн., за період з 1 травня 1992 року по 31 травня 2013 року, та просив стягнути з відповідача на його користь недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 12\~321,49 грн. за період з 01 червня 2013 року по 31 грудня 2016 року, також, просив зобовязати відповідача провести донарахування і виплатити позивачу щомісячні платежі з 01 січня 2017 року, враховуючи, що станом на грудень 2016 року щомісячний страховий платіж визначений в сумі 2\~986,14 грн. Ухвалою суду від 17.07.2017 року, занесенною до журналу судового засідання, протокольно було замінено первісного відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці на належного - Вінницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на подані суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є\~ визнання права. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2014 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці про стягнення недоплаченого відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат. (а.с. 47-49) Вище зазначеним судовим рішенням було встановлено, що наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 25 квітня 1977 року № 49-к [PERSON] зараховано слюсарем по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 3 розряду в ремонтно-механічний цех з 25.04.1977 року. Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від\~ 26 березня 1984 року № 196 [PERSON], слюсаря по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 4 розряду ремонтно-механічного цеху, звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП УРСР з 02.04.1984 року. Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 29 жовтня 1984 року № 487 [PERSON]П зараховано слюсарем по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 4 розряду в ремонтно-механічний цех з 30.10.1984 року. Наказом Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 28 листопада 1986 року № 626 [PERSON]П присвоєно 5 розряд слюсаря по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив ремонтно-механічного цеху з 28.11.1986 року. Наказом Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від\~\~02 листопада 1987 року № 496 [PERSON]П переведено слюсарем-ремонтником 5 розряду ремонтно-механічного цеху з 02.11.1987 року. Наказом в.о. директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 14 листопада 1988 року № 99-к [PERSON]П, слюсаря-ремонтника ремонтно-механічного цеху, переведено контролером окремої воєнізованої команди ВОХР з 15.11.1988 року. Наказом генерального директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора виробничого об'єднання «Хімпром» від 15 серпня 1990 року № 65-к на підставі протоколів засідань кваліфікаційних комісій та в зв'язку з введенням нових умов оплати праці [PERSON]П, контролеру ВОХР, встановлено нове найменування професії - контролер на контрольно-перепускному пункті з 01.08.1990 року. Наказом від 08 жовтня 1993 року № 454 [PERSON]П було звільнено в зв'язку з виходом на пенсію згідно п. 2 ст. 40 КЗпП з 09.10.1993 року. Як вбачається з особової справи [PERSON], зокрема, з [PERSON] розслідування професійного захворювання (отруєння) від 24.10.1988 року, у [PERSON]П було встановлено професійне захворювання, внаслідок чого він втратив 40% професійної працездатності; з січня 1991 року відсоток\~\~\~\~втрати професійної працездатності [PERSON] збільшився до 50%; з січня 1997 року відсоток\~\~ втрати професійної працездатності [PERSON]П збільшився до 60%; з січня 2004 року відсоток втрати професійної працездатності [PERSON]П збільшився до 70% та йому було присвоєно ІІ групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Вінницьке державне підприємство «Виробниче об'єднання «Хімпром» було ліквідоване без правонаступника, з 01.06.2001 року страхові виплати [PERSON] виплачуються [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В березні 2017 року позивач звернувся до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у\~\~\~м. Вінниці щодо перерахунку щомісячних страхових виплат з травня 1992 року по грудень 2016 року, оскільки вважає, що вони сплачуювалися у заниженому розмірі, однак листом від 17.03.2017 року № 145-06-25-01 йому було рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. (а.с. 27) Відповідно до ч. 7 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне\~страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» (редакція закону від 01.04.2001 року). Порядок нарахування, перерахунку та виплати щомісячних сум відшкодування шкоди до 11 липня 2001 року визначався Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 (далі - Правила). Відповідно до п. 4 Правил, відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я (надалі - потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Згідно із п. 9 Правил розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я; визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає. П. 22 Правил визначено, що середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або\~\~відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні стійкій втраті професійної працездатності; середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства. П. 4 Постанови Кабінету міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» передбачено\~\~підприємствам, установам і організаціям визначити розмір виплат, які відповідно до чинного законодавства обчислюються із середнього заробітку (допомога у разі тимчасової непрацездатності,вихідна допомога, відпустка тощо), з урахуванням нових тарифних ставок і посадових окладів у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 1992 року № 140 «Про додаткові заходи у зв'язку з підвищенням заробітної плати»; провести з 1 травня 1992 року перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів; установити, що при визначенні розмірів відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, які призначатимуться після 1 травня 1992 року, середньомісячний заробіток обчислюється за три місяці, що передували каліцтву або встановленню втрати працездатності; сума заробітної плати до 1 травня 1992 року збільшується на величину підвищення на підприємстві\~\~тарифних ставок і посадових окладів. П.п. 3,10 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо; премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату; премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді; у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді; одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік; усі виплати включаються в розрахунок\~\~середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі; при обчисленні середньої заробітної плати для оплати\~\~за\~\~час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю; у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей; виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток; у випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів); у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв'язку з присвоєнням вищого розряду,\~\~переведенням на іншу вище оплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться; працівникам\~\~бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, можуть провадитися, якщо не передбачено у колективному договорі, виходячі з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов'язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок. Однак, Вінницьким ордена Трудового Червоного Прапора хімічним заводом\~\~ ім. Я.М. Свердлова (Виробничим об'єднанням «Хімпром») з 1992 року належним чином не виконувалися положення постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року\~\~№ 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України «Про підвищення соціальних гарантій для населення», постанови Кабінету Міністрів України від 21 березня 1992 року\~\~№ 140 «Про\~\~додаткові\~\~заходи\~\~у зв'язку з підвищенням заробітної плати», Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, внаслідок чого [PERSON] отримував занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат. Згідно із ст.ст.\~1,\~3,\~21,\~43,\~46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальна заборгованість по відшкодуванню втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу на інших страхових виплат за період з 1 травня 1992 року по 31 грудня 2016 року становить 62\~254,72 грн. (а.с.4-12). Однак, позивичем було уточнено позовні вимоги і змінено вимоги щодо суми стягнення заборгованості, а саме різницю між визначеним та виплаченим відшкодуванням втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 49\~933,23 грн., за період з 1 травня 1992 року по 31 травня 2013 року, недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 12\~321,49 грн. за період з 01 червня 2013 року по 31 грудня 2016 року, та щомісячні платежі з 01 січня 2017 року, враховуючи, що станом на грудень 2016 року щомісячний страховий платіж визначений в сумі 2\~986,14 грн. (а.с. 54-55) Судом перевірено уточнені вимоги позивача щодо заборгованості відповідача і встановленого його відповідність вимогам чинного законодавства України, оскільки позивачем було правомірно використано середню відкориговану заробітну плату працівника ДП «ВО «Хімпром»\~ [PERSON], (а.с. 24, 26)\~\~за січень-квітень 1992 року, оскільки він працював слюсарем\~\~5-го розряду як і позивач, що не заперечувалось представником відповідача, та це відповідає роз'ясненням Міністерства праці України\~№ 15-2206 від 17 червня 1992 року «Про деякі питання застосування пункту 4 абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення». Окрім того, судом також досліджено коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів на Вінницькому ВО «Хімпром» (а.с. 25) Частиною 2 статті 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації матеріальне забезпечення за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації), виплачується застрахованим особам їх правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника. Згідно із ст. 1195 ЦК України юридична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоровя фізичній особі,зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», його згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved