Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому з урахуванням заяви про уточнення вимог просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 20000000,00 грн., в якості грошової компенсації 1/2 вартості приміщень складу-магазину "Панорама", що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Радянська, 46, а саме: частини нежитлового приміщення складу-магазину 1 поверх підліт. "Б" загальною площею 627,7 кв.м.; приміщення №1 підвалу літ. "Б" площею 258,6 кв.м.; частину 1 поверху приміщення №30 площею 267,7 кв.м.; частини приміщень 1 поверху дослідно-експериментальної бази літ. "Б": приміщення №№25,27,28,29,33,36,38,39,40,41,42,44 загальною площею 380,4 кв.м. та приміщення поверху 1-а №№ 1,2,3,4,5,6,7 загальною площею 141,2 кв.м., та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач посилалась на те, що в період шлюбу з відповідачем вони спільно займались підприємницькою діяльністю з роздрібної торгівлі килимами, іншими видами покриття та обидва були зареєстровані як фізичні особи-підприємці. Інших джерел доходів, окрім як від вказаної підприємницької діяльності, позивач та відповідач не мали. Всі прибутки, отримані від підприємницької діяльності були прибутком родини, за купівлю товару для ведення бізнесу, купівлі нерухомості, подорожі, а також розвиток бізнесу. В період шлюбу з відповідачем з метою розширення бізнесу за рахунок отримання доходу від спільної підприємницької діяльності позивач та відповідач придбали приміщення складу-магазину "Панорама", що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Радінська, 46, а саме: частину нежитлового приміщення складу-магазину 1 поверх підліт. "Б" загальною площею 627,7 кв.м.; приміщення №1 підвалу літ. "Б" площею 258,6 кв.м.; частину 1 поверху приміщення №30 площею 267,7 кв.м.; частини приміщень 1 поверху дослідно-експериментальної бази літ. "Б": приміщення №№25,27,28,29,33,36,38,39,40,41,42,44 загальною площею 380,4 кв.м. та приміщення поверху 1-а №№ 1,2,3,4,5,6,7 загальною площею 141,2 кв.м. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16.02.2007 року визнано за [PERSON] право власності на приміщення площею 21,2 кв.м. та надбудову (антресоль) площею 199,7 кв.м., які були помилково не включені у договір купівлі-продажу від 20.12.2002 р. та від 18.12.2003 р. Всі вказані приміщення були зареєстровані на відповідача як фізичну особу-підприємця, однак на їх купівлю позивач надавала нотаріальну згоду як дружина, з огляду на те, що дане нерухоме майно придбавалось за наші спільні кошти. У вказаних приміщеннях позивач з відповідачем сумісно займались підприємницькою діяльністю з продажу, здебільшого, покриттів для підлоги. На теперішній час відповідач відмовляється добровільно поділити вказані приміщення складу-магазину "Панорама" чи відшкодувати позивачу половину вартості вказаного нерухомого майна, в зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КГ №491820 виданого Міським відділом РАЦС м. Херсон встановлено, що 10.10.1992 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15.11.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 20.12.2002 року встановлено, що Приватний підприємець [PERSON] придбав нежитлове приміщення складу-магазину 1 поверх підліт. "Б" загальною площею 627,7 кв.м. Згідно копії договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 18.12.2003 року за реєстровим №3452, встановлено, що Приватний підприємець в особі [PERSON] придба вприміщення №1 підвалу літ. "Б" площею 258,6 кв.м.; частину 1 поверху приміщення №30 площею 267,7 кв.м. Згідно копії договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 15.10.2008 року за реєстровим №2226, встановлено, що Фізичнасооба-підприємець [PERSON] придбав частину приміщень 1 поверху дослідно-експериментальної бази літ. "Б": приміщення №№25,27,28,29,33,36,38,39,40,41,42,44 загальною площею 380,4 кв.м. та приміщення поверху 1-а №№ 1,2,3,4,5,6,7 загальною площею 141,2 кв.м. Згідно копії заочного рішення, винесеного Суворовським районним судом м. Херсона 16.02.2007 року за [PERSON] Юрійовичемвизнано право власності на частину нежитлових приміщень площею 627,7 кв.м., частини підвалу площею 258,6 кв.м. та частини першого поверху 267,7 кв.м. Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №153956 встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 21.10.2002 року. Згідно копії витягу з Єдиного державного реєструюридичнихосіб та фізичнихосіб-підприємців №153806 встановлено, що відповідач [PERSON] Юрійовичзареєстрований як фізична особа-підприємець з 14.10.1997 року. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16.07.2015 року по справі №2120/1265/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном у задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 08.10.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16.07.2015 року відхилено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 року касаційну скаргу [PERSON] на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16.07.2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08.10.2015 року відхилено, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16.07.2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08.10.2015 року залишено без змін. Попередніми рішеннями та ухвалами судів встановлено, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60, 61 СК України. При розгляді справи на підставі доказів, наданих сторонами, судами встановлено, що спірне майно придбано хоча і за час шлюбу, проте не за спільні сумісні кошти подружжя, а за кошти від підприємницької діяльності. У пункті 29 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що відповідно до положень ст.ст. 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка [PERSON] хоч і працювала приватним підприємцем з 2002 року, але працювала окремо від відповідача, при цьому [PERSON] не довела вкладання коштів у спірне майно. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин правову позицію Верховного суду України, яка викладена у постанові від 18.05.2016р. у справі № 6-1327цс15, яка полягає у наступному. Так, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України. Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи - підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім'ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року міститься висновок про те, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане; сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Посилання позивача на положення Господарського кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки сторонами даного позову є фізичні особи. Крім того, суд вважає за необхідне розяснити позивачу його право звернення до господарського суду як субєкта господарювання до іншого підприємця, якщо вона вважає, що спірне майно було придбано за кошти від підприємницької діяльності двох фізичних осіб-підприємців. Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed