Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У лютому 2015 року комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартирі №81, яка розташована за адресою: просп. Космонавтів, 36-А, м. Вінниця, де проживають відповідачі. У звязку із неналежним виконанням відповідачами свого обовязку зі сплати за надані послуги станом на 06 лютого 2015 року у них виникла заборгованість, що підтверджується оборотною відомістю з особового рахунку. 21 липня 2011 року за заявою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» Ленінським районним судом м. Вінниці видано судовий наказ про стягнення з [PERSON], [PERSON] О.І. та [PERSON] заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 8 612 грн. 83 коп. за період з жовтня 2007 року по квітень 2011 року. Проте станом на 02 лютого 2015 року зазначена заборгованість не погашена. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з відповідачів 24 748 грн. 92 коп., з яких:\~ 17 772 грн. 55 коп. заборгованість за спожиті послуги централізованого теплопостачання; 5 277 грн. 16 коп. інфляційні втрати та 1 699 грн. 21 коп. 3 % річних. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» солідарно з [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та\~[PERSON], [INFO], заборгованість у розмірі 24 748 грн. 92 коп., з яких: 17 772 грн. 55 коп. заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 1 699 грн. 21 коп. \~3% річних та 5 277 грн. 16 коп. інфляційні втрати. Вирішено питання про розподіл судових витрат. (т. 1, а с. 61-62, 154-156). Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (т. 1, а.с. 203-205) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2016 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 18.07.2016р, представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просила: - стягнути з [PERSON] та [PERSON] 3700,34 грн. на користь позивача заборгованості за період з травня 2011 року по лютий 2012 року; - стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 14072,21 грн. заборгованості за період з березня 2012 року по січень 2015 року; - стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 5277,16 грн. інфляційних втрат та 1699,21 грн. 3% річних. (т. 1, а.с. 238, 239). В судовому засіданні представник позивача пояснила, що розмежування позовних вимог по періодах повязано з тим, що [PERSON] до 19.02.2012 року була неповнолітньою, а тому позовні вимоги за вказаний період спрямовані лише до [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині основного боргу в сумі 13962,71 грн. нарахованого в межах строку позовної давності. В свою чергу [PERSON] заперечував щодо позовних вимог за межами строку позовної давності, а також заперечував щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, мотивуючи свої заперечення тим, що у позивача відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки між сторонами не укладено договору про надання послуг з теплопостачання. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, зазначаючи про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту надання послуг з теплопостачання відповідачам, в матеріалах справи відсутні докази надсилання відповідачам відповідних повідомлень про наявну заборгованість, а відтак на думку відповідача та її представника у позивача відсутні правові підстави для стягнення зазначеної у позовній заяві заборгованості. Крім того, на думку відповідача та її представника, тягар утримання майна несе його власник, а не члени сімї, а тому вимоги позивача до [PERSON] та до [PERSON] заявлені безпідставно. В той же час, на думку відповідача та її представника, відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки між сторонами не укладено договору про надання послуг з теплопостачання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак як пояснили [PERSON] та [PERSON], [PERSON] являється їх дочкою та не може на даний час примати участь в судових засіданнях оскільки важко хворіє. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Капля А.О., Капля О.І. та Вишневська М.В. зареєстровані у квартирі №81 по проспекту Космонавтів, 36-А у м. Вінниці, що підтверджується відповідним витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду комунального підприємства ОЦ житлово-комунального господарства м. Вінниці від 31 грудня 2014 року, а також відомостями наданими адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України на запит суду при відкритті провадження у справі (т. 1, а.с. 6, 12-14). В судовому засіданні Капля О.І. та Вишневська М.В. не заперечували щодо того, що вони та їх дочка зареєстровані та проживають у квартирі №81 по проспекту Космонавтів, 36-А у м. Вінниці, зазначивши при цьому, що їх дочка Капля А.О. на даний час навчається на стаціонарі та власних доходів не має. З матеріалів справи також вбачається, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надає відповідачам послуги з теплопостачання, що підтверджується реєстром навантажень обєктів, теплопостачання яких здійснюється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», реєстром будинків згідно зі звітами енергоаудиту та оборотною відомістю по особовому рахунку №07503680 (т. 1, а. с. 3, 3739). Разом з тим, користуючись послугами з теплопостачання відповідачі не виконують належним чином свого обовязку зі сплати за надані послуги, у звязку з чим станом на 2 лютого 2015 року виникла заборгованість, що підтверджується оборотною відомістю з особового рахунку. (т. 1, а.с. 3) Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості борг відповідачів за період з травня 2011 року по січень 2015 року становить 24 748 грн. 92 коп. та складається із: заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання 17 772 грн. 55 коп., 3 % річних \~\~1 699 грн. 21 коп. та інфляційні втрати 5 277 грн .16 коп. (т. 1, а.с. 4, 5) В судовому засіданні також встановлено, що у звязку із неналежним виконанням відповідачами свого обовязку зі сплати за надані послуги за заявою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» 21 липня 2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці було видано судовий наказ, яким стягнуто Каплі А.О., Каплі О.І. та Вишневської М.В. заборгованість за спожиту теплову енергію, яка станом на 27 травня 2011 року становила 10065 грн. (т. 1, а.с. 7). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2013 року у прийнятті заяви КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення боргу з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено на підставі п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України у звязку із тим, що вбачався спір про право. (т. 1, а.с. 51) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року позов КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до [PERSON],\~\~[PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 3% річних та інфляційних втрат було залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у звязку із повторною неявкою повідомленого належним чином позивача. (т. 1, а.с. 52) Визначаючись щодо обґрунтованості заявлених вимог суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Статтею 67 ЖК України, передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до частини 1 статті 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до підпункту 1 пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Разом з тим, пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 30.10.2013р. при розгляді справи №6-59цс13, та від 16.12.2015р. при розгляді справи №6-2023цс15, які в силу статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами при вирішенні аналогічних справ. З огляду на наведене вище заперечення відповідачів щодо відсутності у позивача правових підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки між сторонами не укладено договору про надання послуг з теплопостачання, суд вважає помилковим та до уваги не приймає. В той же час, посилання відповідачів та їх представника на не доведеність належними та допустимими доказами факту надання позивачем послуг з теплопостачання відповідачам, судом також до уваги не приймаються, оскільки як зазначено вище надання відповідачам послуг з теплопостачання підтверджується реєстром навантажень обєктів, теплопостачання яких здійснюється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», реєстром будинків згідно зі звітами енергоаудиту та оборотною відомістю по особовому рахунку №07503680. При цьому, слід зазначити, що відповідачі в судових засіданнях фактично не заперечували щодо того, що позивачем надаються відповідачам послуги з теплопостачання, однак на думку відповідачів належних та допустимих доказів надання позивачем та отримання відповідачем таких послуг матеріали справи не містять. Отже, в судовому засіданні встановлено, що заборгованість відповідачів за спожиті послуги теплопостачання за період з травня 2011 року по січень 2015 року становить 24 748 грн. 92 коп. та складається із: заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання 17 772 грн. 55 коп., 3 % річних \~\~1 699 грн. 21 коп. та інфляційні втрати 5 277 грн. 16 коп. В той же час, як зазначено вище, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій у даній справі та спрямовуючи справу на новий судовий розгляд Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що: «Задовольняючи позов у повному обсязі, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не перевірили доводів відповідачів про сплив позовної давності за вимогами починаючи з жовтня 2007 року та, відповідно, не зясували, за який період підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з теплопостачання, внаслідок чого не з'ясували дійсний розмір заборгованості з оплати за надані послуги. Також поза увагою суду залишилося те, що судовим наказом Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2011 року було стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 27 травня 2011 року, при цьому у даному позові КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» знову порушує питання про стягнення заборгованості починаючи з травня 2011 року. Відповідно до частини 4 статті 338 ЦПК України висновки та мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Встановлюючи обставини щодо заборгованості відповідачів за спожиту теплову енергію станом на 27 травня 2011 року, судом приймаються до уваги пояснення представника позивача, яка зазначила, що станом на 27 травня 2011 року за відповідачами рахується заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання включно по квітень 2011 року, оскільки споживачі зобовязані сплачувати за отримані послуги з теплопостачання до 20 числа місяця наступного за звітним (розрахунковим). Зазначені пояснення узгоджуються з положеннями пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, яким передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Отже, станом на 27 травня 2011 року розмір спожитих послуг у травні 2011 року ще не визначався позивачем, оскільки кінцевий термін сплати споживачем за послуги теплопостачання отримані у травні спливає лише 20 червня 2011 року. До 20 травня споживачі зобовязані сплатити за спожиті послуги з теплопостачання надані у квітні 2011 року, а тому слідує висновок, що заборгованість за травень 2011 року не включена до суми, яка стягнута згідно з судовим наказом Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2011 року. Що стосується застосування строків позовної давності варто зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З вищенаведеного слідує висновок про те, що оскільки розрахунковим періодом для оплати послуг теплопостачання є календарний місяць, строк позовної давності щодо сплати зазначених послуг слід обраховувати щодо кожного із місячних платежів. Як уже зазначалося, оплата за послуги теплопостачання вноситься споживачами не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 - Правил), а тому в разі неналежного виконання споживачем обовязку щодо сплати за теплопостачання, з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим, зобовязання вважається простроченим та розпочинається перебіг строку позовної давності щодо конкретного місячного платежу. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідачів в сумі 24 748 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання 17 772 грн. 55 коп., 3 % річних \~\~1 699 грн. 21 коп. та інфляційні втрати 5 277 грн. 16 коп. виникла за період з травня 2011 року по січень 2015 року. При цьому, до суду з даним позовом позивач звернувся 27 лютого 2015 року, що підтверджується відміткою канцелярії суду про прийняття позовної заяви, яка міститься на копії позовної заяви. (т. 2, а.с. 11) Отже, з урахуванням положень статті 257 ЦК України слідує висновок, що вимоги позивача за період з травня 2011 року по січень 2012 року знаходяться за межами трирічного строку позовної давності. Таким чином, оскільки термін сплати послуг теплопостачання наданих у лютому 2012 року спливав 20 березня 2012 року, а до суду позивач звернувся 27 лютого 2015 року, позовні вимоги за період з лютого 2012 року по січень 2015 року заявлені в межах трирічного строку позовної давності. З розрахунку суми заборгованості за період з 05.2011р. по 02.2012р. вбачається, що за лютий 2012 року заборгованість за отримані послуги теплопостачання складає 548,17 грн. (т. 1, а.с. 239а) З розрахунку суми заборгованості за період з 03.2012р. по 01.2015р. вбачається, що за період з березня 2012 року по січень 2015 року заборгованість за отримані послуги з теплопостачання складає 14072,21 грн. (т. 1, а.с. 239б). Отже, загальна сума заборгованості за період з лютого 2012 року по січень 2015 року становить 14620,38 грн. (548,17 грн. + 14072,21 грн.). Оскільки представник позивача відмовилася надати розрахунок інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на заборгованість, яка виникла в межах строків позовної давності, а відповідачі взагалі не визнавали позовних вимог в цій частині, судом самостійно проведено такий розрахунок та встановлено що розмір інфляційних втрат позивача та 3% річних за період з 21 березня 2012 року (початок прострочення зобовязання по сплаті послуг отриманих у лютому 2012 року) по 26 лютого 2015 року (дата звернення до суду) становить 4330,36 грн. інфляційні втрати, 617,00 грн. 3% річних. Відповідно до частини 3 статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі у запереченнях на позовну заяву (т. 1, а.с. 58) та в судових засіданнях неодноразово заявляли про застосування судом строків позовної давності. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів 19567,74 грн., з яких 14620,38 грн. борг за спожиті послуги з теплопостачання, 617,00 грн. 3% річних та 4330,36 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2012 року по січень 2015 року є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. В той же час, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів 5181,18 грн., з яких 3152,17 грн. борг за спожиті послуги з теплопостачання, 1082,21 грн. 3% річних та 946,80 грн. інфляційні втрати за період з травня 2011 року по січень 2012 року задоволенню не підлягають, оскільки знаходяться за межами строків позовної давності. Що стосується переривання строку позовної давності зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу та позовною заявою варто зазначити наступне. Як зазначено вище, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2013 року у прийнятті заяви КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення боргу з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено на підставі п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України у звязку із тим, що вбачався спір про право. (т. 1, а.с. 51) Поряд з цим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року позов КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до [PERSON],\~\~[PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 3% річних та інфляційних втрат було залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у звязку із повторною неявкою повідомленого належним чином позивача. (т. 1, а.с. 52) Згідно з частиною 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до частини 3 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.\~\~ Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, тому подання КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність. Разом з тим переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.\~\~ Як зазначалося вище, згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, що судовий наказ датований 21 липня 2011 року, разом з тим позивач, пред'явивши позов у березні 2015 року, просив про стягнення заборгованості з теплопостачання за період, починаючи з травня 2011 року, що знаходиться поза межами трирічного строку подання до суду заяви про видачу судового наказу. Крім того, переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, ст. ст. 119, 120 ЦПК Україниn. Тому, якщо судом відмовлено у відкритті провадження (ч. 2 ст. 122 ЦПК України) або позовну заяву повернуто (ч. 3\~\~ст. 121 Кодексу), перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості та підсудності справ. Також з огляду на положення частини 1 статті 265 ЦК України залишення судом позову без розгляду з підстав, зазначених у частині 3 статті 207 ЦПК України, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку. Таким чином, строк позовної давності щодо вимог позивача у даній справі був перерваний у звязку з поданням КП «Вінницяміськтеплоенерго» заяви про видачу судового наказу, а не предявленням позову, який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року залишено без розгляду. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року при розгляді справи №6-895цс15. В той же час, заперечення відповідача стосовно того, що тягар утримання майна несе його власник, а не члени сімї, а тому вимоги позивача до [PERSON] та до [PERSON] заявлені безпідставно, суд вважає таким що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Житлового кодексу України та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, обов'язок сплачувати за житлово-комунальні послуги покладено на споживачів цих послуг, якими в даному випадку є відповідачі. При цьому, слід зазначити, що станом на 21 березня 2012 року (початок прострочення зобовязання по сплаті послуг теплопостачання, які задоволено судом) відповідач [PERSON], [INFO], уже була повнолітньою. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Приписами статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні позивачем частково доведені обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак вимоги позивача про стягнення 19567,74 грн., з яких 14620,38 грн. борг за спожиті послуги з теплопостачання, 617,00 грн. 3% річних та 4330,36 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2012 року по січень 2015 року підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 36 постанови від 17.10.2014\~ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивача 195,67 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial