Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

ПАТ "Страхова компанія "Талісман - Страхування" звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу, в розмірі 19 848 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 30 коп. та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., зазначивши, що 16 травня 2014 року між ПАТ "Страхова компанія "Рітейл - Страхування", правонаступником якого є - ПАТ "Страхова компанія "Талісман - Страхування" (далі-Позивач) та [PERSON] було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1010125, відповідно до даного Полісу була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «Івеко», державний реєстраційний номер «[NUMBER]». Позивач зазначає, що 28 серпня 2014 року, у м. Києві по бульвару Дружби Народів сталася дорожньо - транспортна пригода за участі транспортного засобу «Івеко», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», під керуванням [PERSON] (надалі - Відповідач), та транспортного засобу «Форд» державний реєстраційний номер «[NUMBER]», під керуванням [PERSON]. Внаслідок зазначеної ДТП транспортному засобу «Форд», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», завдано технічних пошкоджень. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року встановлено вину відповідача у вказаній ДТП. Позивач посилається на те, що потерпіла сторона від дорожньо - транспортної пригоди звернулася до нього з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/1010125. Враховуючи, що повідомлення про вказаний страховий випадок від [PERSON] до страхової компанії протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП не надходило, посилаючись на положення пп.г п.38.1 ст.38, п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Страхова компанія "Талісман - Страхування" суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 19 848 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 30 коп. та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, подав до суду клопотання про розгдяд справи без його участі. Відповідач подав до суду клопотання про розгдяд справи без його участі позовні вимоги не визнав повністю, подав до суду письмове заперечення, в якому зазначив, що внаслідок ДТП, яка сталася 28 серпня 2014 року за участю автомобіля «Івеко», під керуванням [PERSON], від Позивача не надходило жодних вимог, пропозицій щодо надання необхідних пояснень для визначення всіх обставин настання страхового випадку, документів, що необхідні для прийняття рішення по страховій справі, представлення забезпеченого автомобіля для огляду з метою проведення необхідних досліджень. Також, відповідач зазначив, що на місце ДТП були викликані співробітники ДАІ, які зафіксували наслідки ДТП та склали відповідний протокол про адміністративне правопорушення відносно Відповідача. Відповідач надав водію пошкодженого транспотного засобу інформацію про страховика з яким уклав договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже на думку представника відповідача, Позивач мав би право на відшкодування збитків в порядку регресу лише, якщо порушення строків звернення до страховика потягло за собою можливість запобігти шкоді, заподіяної ДТП; зменшити подальшу шкоду, заподіяну ДТП. Судом встановлено, що 16 травня 2014 року між ПАТ "Страхова компанія "Рітейл - Страхування", правонаступником якого є - ПАТ "Страхова компанія "Талісман - Страхування" та [PERSON] було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1010125, відповідно до даного Полісу була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «Івеко», державний реєстраційний номер «[NUMBER]». Забезпечений транспортний засіб за цим договором - автомобіль «Івеко», державний реєстраційний номер «[NUMBER]». Розмір відшкодування шкоди, заподіяної майну становить 50000 гривень, розмір франшизи - 0 гривень. Строк дії договору - з 27.05.2014 року до 26.05.2015 року. Під час дії вищевказаного договору страхування, наступив страховий випадок, а саме: в результаті ДТП, яка мала місце 28 серпня 2014 року з вини [PERSON], який керував забезпеченим транспортним засобом -автомобілем «Івеко», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», було пошкоджено автомобіль іншого учасника ДТП «Форд», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», під керуванням [PERSON]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року, Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, що передбачено ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 (триста сорок) гривень 00 коп. З тексту вказаної постанови суду вбачається, що 28 серпня 2014 року о 09 год. 35 хв. в м. Києві на бульварі Дружби Народів, [PERSON], керуючи автомобілем «Івеко», д.н.з. «[NUMBER]», не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. «[NUMBER]», чим завдав шкоду двом автомобілям та порушив п. 13.1 ПДР. 05 вересня 2014 року до позивача звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, яку було спричинено пошкодженням в наслідок ДТП автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», з вини [PERSON], який керував автомобілем «Івеко», державний реєстраційний номер «[NUMBER]». За цією заявою було складено ремонтну калькуляцію № 58/56/UA14 від 10.09.2014 року та страховий акт від 24.09.2015 року, згідно якого, позивачем було прийнято рішення про виплату потерпілому у ДТП страхового відшкодування у розмірі 19 848 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 30 коп. Вказану суму відшкодування позивач виплатив СТО ФОП [PERSON] на якій обслуговувався пошкоджений автомобіль «Форд» д.н.з. «[NUMBER]» на підставі платіжного доручення № 1980 від 07.11.2014 року. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп.«г» п.38.1.1 ст.38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з п.33.1.1 ст.33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Таким чином, Відповідач, як водій транспортного засобу, що причетний до ДТП, повинен був невідкладно, не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, подати страховику - Позивачу, з яким у нього було укладено договір обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності, письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року надано роз'яснення, відповідно до яких, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що «...З урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК України, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК України) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.» В п. 2 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають у правовідносинах страхування» від 14.01.2014 року № 01- 06/15/2014 зазначено, що порушення страхувальником визначеного договором страхування порядку повідомлення страховика про настання страхового випадку може бути підставою для відмови у здійснені страхової виплати лише в тому випадку, коли це позбавило страховика можливості встановити, чи є ця подія страховим випадком. Суд вважає, що недотримання певних формальних вимог стосовно оформлення повідомлення про настання страхового випадку, яке при цьому за своїм змістом не призводить до об'єктивного зменшення його інформативності, не може бути підставою для кваліфікації дій страхувальника як неналежне виконання умов договору. Крім того, у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15. яка відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для усіх судів. Також, наведена позивачем на обґрунтування своєї правової позиції норма Закону пп.33.1.4 п.33.1.1 ст.33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить прямої вказівки про необхідність обов'язкового звернення з письмовим повідомленням про настання страхового випадку виключно особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в цій страховій компанії, а визначає необхідність звернення до страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди. Ст.38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страхової компанії на регресне відшкодування у разі неповідомлення страховиком страховика про страховий випадок. В даному випадку повідомлення було надане в усній формі, що не суперечить положенням вказаної норми Закону. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, па підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних :ісо6і, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. №142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395в технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити дентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. В матеріалах цивільної справи міститься копія Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 05.09.2014 року з переліком пошкоджень автомобіля «Форд», реєстраційний номер [NUMBER]. Поряд з цим, до вказаного Акту огляду транспортного засобу не додані документи, що підтверджують повноваження особи, яка здійснювала такий огляд та документи, що підтверджують її кваліфікаційний рівень. Також, як вбачається з вищевказаного Акту, при проведенні огляду автомобіля «Форд», реєстраційний номер [NUMBER], не був присутній відповідач, що є порушенням п. 5.2. вищезазначеної Методики, а також позивачем не надано докази про належне повідомлення відповідача про дату та час проведення такого огляду. Крім того, суд вважає, що наданий позивачем рахунок № 14/09/05-00035 від 05.09,2014 року, складений ФОП [PERSON] не може вважатися належним та допустимим доказом (документом), який визначає законний порядок визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Зазначений рахунок не є встановленням вартості матеріального збитку, оскільки цей документ є лише розцінками окремо взятого суб'єкта господарювання, а саме ФОП [PERSON] Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ПАТ "Страхова компанія "Талісман - Страхування". Враховуючи, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позову ПАТ "Страхова компанія "Талісман - Страхування" в основній їх частині, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed