Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів - [PERSON] та Державного реєстратора [PERSON], за участю третьої особи [PERSON] про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] АВАЛЬ» було укладеного Кредитний договір №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року, а також в забезпечення умов зобовязань за кредитним договором Договір іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1723. В подальшому, при укладанні 28.10.2016 року декілька договорів відступлення права вимоги, [PERSON] набула права вимоги до позивача за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року, та Договором іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року, на підставі чого державним реєстратором проведено реєстрацію права власності майна позивача, яке перебуває в іпотеці за відповідачем - [PERSON], чим були порушені права [PERSON], що і було підставою для звернення позивача до суду. Представник позивач в судовому засідання підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача 1 [PERSON] проти позову заперечував і просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач 2 державний реєстратор [PERSON] в судове не зявився, надав до суду письмові заперечення в який просить в позові відмовити, і заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи дійшов до наступного. Ураховуючи положення статті 1\~ЦПК\~та статті 2\~КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. Спір підлягає розгляду за нормами цивільного судочинства. Судом встановлено, що 11.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] АВАЛЬ» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/147353/3101/74, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «[PERSON] АВАЛЬ» надало [PERSON] кредитні кошти в розмірі 395 000,00 (триста девяносто пять тисяч) доларів США 00 центів, а останній зобовязався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов Договору. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] АВАЛЬ», як Іпотекодержателем, та [PERSON], як Іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1723. Відповідно до пункту 1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно житловий цегляний будинок А, загальною площею 546,9 кв. м., з яких житлова площа складає 148,1 кв. м., та слідуючи господарські будівлі і споруди: басейн бетонний бас., зливна яма цегляна з/я, колодязь бетонний к. огорожа металева, цегляна, шлакоблочна, бетонна № 1-6, що знаходяться в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Янтарна, буд. 28, а також земельна ділянка площею 1986 кв. м., надана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку,кадастровий номер 1221486200-05-010-0039. 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] АВАЛЬ» та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «[PERSON] АВАЛЬ», як первісний кредитор, відступило Публічному акціонерному товариству «ВЕКТОР БАНК», як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] АВАЛЬ», як первісним кредитором, та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК», як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «ВЕКТОР БАНК», як первісний кредитор, відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК», як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» та фізичною особою [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як первісний кредитор, відступило [PERSON], як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року. 28.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», як первісним кредитором, та фізичною особою [PERSON], як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №1661, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за Договором іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року. В наданих до матеріалів справи копій вищевказаних договорів про відступлення права вимоги значено, що договір між ПАТ «[PERSON] АВАЛЬ» та ПАТ «ВЕКТОР БАНК» укладався 28.10.2016 року в м. Дніпро представниками [PERSON] та [PERSON] відповідно. В той же день, 28.10.2016 року договір між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «СВ Фінанс» укладався в м. Київ представниками [PERSON] та [PERSON] відповідно. І в той же день, 28.10.2016 року договір між ТОВ «СВ Фінанс» та [PERSON] укладався в м. Дніпро представником [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, вбачається, що в один проміжок часу, і знаходячись в різних містах, представники ПАТ «[PERSON] АВАЛЬ», ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «СВ Фінанс» між собою укладають окремі договори, що вже підлягає сумніву дійсність цих договорів та спрямованості їх на реальне настання правових наслідків. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року по справі №175/4901/15-ц (провадження №22-ц/774/4879/16) позовні вимоги ПАТ «[PERSON] АВАЛЬ» до [PERSON] були задоволені у повному обсязі, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку). Як вбачається з матеріалів справи, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року було оскаржено в касаційному порядку, і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 30.11.2016 року зупиненою дію оскаржуваного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області. Однак, попре наявне рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року по справі № 175/4901/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким спір вирішено вже в судовому порядку, [PERSON] всупереч вимогам діючого законодавства звернулася до державного реєстратора Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання спору шляхом застосування застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що і було підставою для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047203 від 20.12.2016 року, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047445 від 20.12.2016 року, у державному реєстрі речових прав здійснено реєстрацію права власності предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку), згідно Договору іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року за [PERSON]. Пунктом 5.1. Договору іпотеки №014/3101/147353 від 11.04.2008 року визначено, що у разі порушення основного зобовязання Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. Зазначений пункт договору кореспондується з ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (далі Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або вiдповiдний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання вiдповiдних умов правочину. Згідно п. 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на пiдставi договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом набуття права власностi на предмет iпотеки, також подаються: 1) копiя письмової вимоги про усунення порушень, надiсланої iпотекодержателем iпотекодавцевi та боржниковi, якщо вiн є вiдмiнним вiд iпотекодавця; 2) документ, що пiдтверджує наявнiсть факту завершення 30-денного строку з моменту отримання iпотекодавцем та боржником, якщо вiн є вiдмiнним вiд iпотекодавця, письмової вимоги iпотекодержателя у разi, коли бiльш тривалий строк не зазначений у вiдповiдній письмовiй вимозі. Попре наведені норми, у державного реєстратора були відсутні докази, які б підтверджували б факт звернення відповідача [PERSON] з письмовою вимогою про усунення порушень протягом встановлено строку. Надані представником відповідача до матеріалів справи докази направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень, судом не беруться до уваги, оскільки на них відсутня підтверджуюча інформація про організацію, яка надавала курєрські послуги, а також докази їх оплати з боку відповідача. Крім того, слід звернути увагу, що у державного реєстратора були у наявності судові рішення, які свідчать про існування спору щодо недійсності договору іпотеки, а відповідно, на час проведення реєстрації майна на відповідача як нового власника, позивачем оспоруювалася передача в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки під цим будинком. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобовязані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з п. 9 Порядку, разом iз заявою заявник подає оригінали документів, необхiднi для вiдповiдної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання iнформацiї з Державного реєстру прав. Із наданих пояснень, оригінали правовстановлюючих документів, а саме: договір купівлі-продажу житлового будинку від 11.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ДРНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1715, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.04.2008 року, свідоцтво про право власності від 19.06.2013 року на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці площею 986 кв.м, та знаходиться за адресою: с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Янтарна, буд. 28, знаходяться досі у Позивача. Дані оригінали правовстановлюючих документів нікому не передавалися, та ніким не вилучалося. Таким чином, в порушення вимог законодавства, державний реєстратор задовольнив заяву відповідача 1 про переоформлення прав власності на будинок без відповідних оригіналів документів про право власності на вказаний об'єкт нерухомості, що є порушенням п. 9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться у визначеному порядку, зокрема, 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 28.12.2016 року за № 77274258 вбачається, що державним реєстратором було порушено порядок проведення державної реєстрації, визначений ст. 18 Закону, а саме: - за номером запису про право власності: 18162044 державну реєстрацію проведено 19.12.2016 року о 20:15:44 годин, тоді як саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047203, як підставу внесення запису, було прийнято 20.12.2016 року о 22:39:07 годин. - за номером запису про право власності: 18162259 державну реєстрацію проведено 19.12.2016 року о 20:34:43 години, тоді як саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047445, як підставу внесення запису, було прийнято 20.12.2016 року о 22:43:53 години. Таким чином, державним реєстратором було проведено факт реєстраційних дій раніше ніж прийняття відповідного рішення на такі дії, що у свою чергу є грубим порушенням вимог діючого законодавства. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 23.12.2016 року за № 76790451 вбачається, що 20.12.2016 року о 15:37:19 годин до державного реєстру речових прав внесено обтяження на все нерухоме майно, що належало позивачу. Таким чином, з урахуванням часу прийняття відповідачем 2 рішень про державну реєстрацію та часу реєстрації державним виконавцем Ващинською М.М. обтяжень нерухомого майна позивача, з 15:37:19 годин 20.12.2016 року було неможливо провести державну реєстрацію права власності на належне позивачу нерухоме майно на відповідача 1 з підстав наявності обтяження. Натомість, здійснення державної реєстрації права власності відповідачем 2 на підставі прийнятих ним рішень попре наявне обтяження, свідчить про порушення державним ресторатором вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року по справі №175/3250/16-ц було накладено арешт та заборону на відчуження житлового будинку №28, що розташований по вул. Янтарній в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Вказане обтяження, яке було накладено на майно позивача ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року, державним реєстратором було вилучено на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року по справі №175/3250/16-ц. Однак, ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року по справі №175/3250/16-ц станом на 20.12.2016 року не містилася в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка за даними реєстру була оприлюднена лише 05.01.2017 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення реєстраційних дій обовязково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Таким чином, мова йде про фактичну перевірку наявності судових рішень, наданих державному реєстратору у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки усі судові рішення відповідно до вимог діючого законодавства мають бути в обовязковому порядку опубліковані у вказаному реєстрі. Проте, як вбачається державний реєстратор станом на 20.12.2016 року не перевірив наявність ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року по справі № 175/3250/16-ц у Єдиному державному реєстрі судових рішень та здійснив безпідставне вилучення накладеного обтяження, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, внаслідок незаконних дій державного реєстратора позивача було позбавлено права власності, яке підлягає відновленню шляхом визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку № 28 по вул. Янтарна у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області за [PERSON]. Що стосується заперечень відповідачів суд вважає їх необґрунтованими виходячи із наступного. Аналізуючи положення договору іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» посвідченого нотаріально, ним було визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Однак ПАТ «[PERSON] Аваль» у даному випадку діяв в супереч ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої\~статті 33 Закону України "Про іпотеку"\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій\~статті 36 Закону України "Про іпотеку"\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із положеннями частин другої та третьої зазначеної статті (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. При цьому згідно частини першої\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване\~статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України\~передбачає лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша\~статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392\~ЦК України\~слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Судом встановлено, що ПАТ «[PERSON] Аваль» відповідно до ЗУ «Про іпотеку» в редакції чинній на момент укладення договору (11.04.2008 року) вже реалізував своє право вимоги за іпотечним договором, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно про що свідчить рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року. Станом на момент укладення договору про відступлення права вимоги із ПАТ «ВЕКТОР БАНК» (28.10.2016 року) та на момент реєстрації права власності за [PERSON] (20.12.2016 року) рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області не було скасоване та набрало законної сили. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення договору іпотеки), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 19 ЗУ «Про іпотеку», зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, суд вважає, що ПАТ «[PERSON] Аваль» в супереч ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» та у спосіб не передбачений положеннями договору іпотеки від 11.04.2008 року, реалізував своє право на задоволення вимог Іпотекодавця у позасудовий спосіб, уклавши договір відступлення права вимоги 28.10.2016 року із ПАТ «Вектор Банк». Крім того, суд вважає, що у супереч ст.ст.18,19,36 ЗУ «Про іпотеку» зазначений договір не був засвідчений нотаріально та не була отримана згода [PERSON] В подальшому, в той же день, 28.10.2016 року між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «СВ Фінанс» укладався договір відступлення права вимоги щодо іпотечного договору. І в той же день, 28.10.2016 року був укладений договір відступлення права вимоги між ТОВ «СВ Фінанс» та [PERSON]. Зазначені договори також, у супереч ст.ст.18, 19,36 ЗУ «Про іпотеку» не були засвідчені нотаріально та не укладені із [PERSON], як власником майна. Отже, [PERSON] жодних договорів не укладав та не перебував у договірних відносинах із ПАТ «ВЕКТОР БАНК», ТОВ «СВ Фінанс» та [PERSON]. У розумінні положень ЗУ «Про іпотеку» - ПАТ «ВЕКТОР БАНК», ТОВ «СВ Фінанс» та [PERSON] не можуть вважатись іпотекодержателями нерухомого майна - земельної ділянки площею 1 986 кв.м. за кадастровим номером 1221486200:05:010:0039 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1125133312214), що розташована за адресою: вул. Янтарна, буд. № 28 у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та житлового будинку № 28, загальною площею 546,9 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 87061112214), що розташований за адресою: вул. Янтарна, у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Саме тому і правових підстав для реєстрації права власності на зазначений обєкт нерухомості за [PERSON] у державного реєстратора [PERSON] не було. На підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору сплаченого позивачем при подачі позову по 4320 гривень з кожного.

Outcome: approved