Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO] року, на житловий будинок, надвірні будівлі та споруди , ринковою вартістю 164795 гривні по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, який належав її чоловікові (дідусеві) [PERSON], померлому [INFO] року, спадкоємцем якого була [PERSON]. Позовні вимоги мотивувала тим, що її батьки - [PERSON] та [PERSON], а також дідусь та бабка (батьки її матері) - [PERSON] та [PERSON] проживали в господарстві по [ADDRESS]. Станом на 15 квітня 1991 року крім них ще проживала і позивач -[PERSON] та її брат [PERSON], про що свідчать виписки із погосподарських книг по Рашківській сільській Раді за 1986-1990 та 1991-1995 роки. Головою господарства (колгоспного двору) являвся дідусь позивача - [PERSON], що підтверджується випискою із погосподарських книг по Рашківській сільській Раді, та випискою з інвентаризаційних матеріалів з Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів, свідоцтво про право власності на житловий будинок було видане Городенківським районним виконавчим комітетом 11.12.1988 року на підставі рішення цього ж виконому № 134 від 13.07.1988 року, в якому вказано, що головою колгоспного двору являвся [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується його свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON], бабуся позивача -[PERSON], а також і інші члени даного господарства спадщини не оформляли. 14 березня 2006 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй і на що за законом вона матиме право, заповіла позивачу. Даний заповіт був складений і зареєстрований у Рашківській сільській Раді в книзі реєстрації за №3. [INFO] року [PERSON] померла і [PERSON] фактично вступила у володіння і користування даним господарством, сплачує страхові внески, податки за землю та господарські будівлі. З приводу оформлення спадщини за заповітом, позивач звернулася в Городенківську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину,однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині що відсутнє свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS], головою якого являвся [PERSON], про що винесена постанова за № 49/02-31 від 18.03.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій. В зв»язку із тим, що свідоцтво про право власності втрачено і на даний час відсутнє, позивач звернулася з оголошенням в районну газету «Край», в якій напечатано оголошення про те, що свідоцтво про право власності видане Городенківським РВК 11.12,1988 року на підставі рішення цього ж виконкому №134 від 13.07.1988 року [PERSON] вважати недійсним. Поскільки відсутнє свідоцтво на право власності на житловий будинок, а також що станом на 15.04.1991 року в даному господарстві були зареєстровані і проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], а частки їх були не визначені, позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує повністю із зазначених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечують проти позову. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1970/1991 р., загальною площею 201,6 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., літньої кухні, криниці, огорожі, вимощення. З висновку про вартість майна, визначеного ЕТВО «Придністров'я» вартість житлового будинку з надвірними спорудами станом на 10.03.2016 року становить 164795 грн. З виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7596 від 25.02.2016 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 237 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданого Городенківським РВК 11.12.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). В районній газеті "Край" розміщено оголошення про те, що свідоцтво про право власності, видане Городенківським РВК 11.12.1988 року на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 року [PERSON] вважати недійсним. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Довідкою № 594 від 27.09.2016 року, виданою Рашківською сільською радою встановлено, що станом на 15.04.1991 року в [ADDRESS] були зареєстровані за місцем проживання та проживали: [PERSON], [INFO] - голова господарства; [PERSON], [INFO] - дочка; [PERSON], [INFO] - зять; [PERSON], [INFO] - внук; [PERSON], [INFO] - онука. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовляються від своєї частки в майні колгоспного двору по [ADDRESS] в користь [PERSON], що слідує з поданих до суду заяв. [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] з 30.11.1953 року перебували в шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. Відповідач [PERSON] є їхньою донькою, що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Після його смерті спадщину прийняла та придбала його дружина - [PERSON], так як на час смерті проживала разом з ним по [ADDRESS], що стверджено випискою із по господарської книги Рашківської сільської ради № 1 - 1986-1990 р.р. (№ 197 від 11.03.2016). Відповідач [PERSON] відмовляються від своєї частки в майні колгоспного двору по [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, що слідує з поданої до суду заяви. За заповітом від 14.03.2006 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету Рашківської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 23, [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй і на що вона за законом матиме право - внучці [PERSON], 1981 р. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року. [PERSON] була бабусею позивача по маминій лінії, що стверджено копією свідоцтва про народження [PERSON] (матері позивача) серії [NUMBER], копією повторного свідоцтва про одруження батьків позивача - [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], копією повторного свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], копією витягу з Державного реєстру актів цивільного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвище № 00004358449 від 28.07.2010 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 14.03.2006 р. є [PERSON] (позивач). Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки на момент її смерті проживала разом із нею, вели спільне господарство, про що свідчить довідка № 595 від 27.09.2016 року, видана Рашківською сільською радою. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1192, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року є внучка [PERSON], [INFO]; спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається із одної земельної ділянки розміром загальної площі 0,2773 га, кадастровий номер - [NUMBER]. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1327/02-31 від 13.09.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на житловий будинок [ADDRESS]. Оскільки оригінал свідоцтва свідоцтва про право власності, виданого Городенківським райвиконкомом 11.12.1988 року, [PERSON] не надала. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 227 від 24.03.2016 року, виданої виконавчим комітетом Рашківської сільської ради слідує, що земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, власником якої був [PERSON] 1920 р.н., становить 0,22 га. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через втрату правовстановлюючого документа. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 325, 328, 346, 365, 392, 1216, 1222, 1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved