Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду з позовом, в уточненій редакції якого просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь [PERSON],[INFO], ІПН: [NUMBER], що мешкає за адресою: 51918, [ADDRESS], грошову компенсацію за 74 невикористаних днів щорічних відпусток за період з 28.06.2006 р. по 28.06.2012 р. в розмірі 6436,05 грн.; стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір у розмірі 580,00 грн. В обґрунтування свого позову вказує, що з28 червня 1993 року по 25 серпня 2015 року він працював в Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» на посадах водія АГУ, водія-співробітника Управління безпеки, водія-охоронця Управління офісної та спеціальної охорони, водія напрямку адміністративного забезпечення Дніпропетровського РУ, водія «Автогосподарства» напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів Дніпропетровського РУ, водія-інкасатора-охоронця відділу перевезення цінностей та інкасації. 25 серпня 2015 року його було звільнено за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. Після звільнення позивач неодноразово особисто звертався до керівництва ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою виплатити компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, однак до теперішнього часу вищезазначені виплати він не отримав. Зазначив розрахунок, згідно якого розмір грошової компенсації за 74 невикористаних днів щорічних відпусток в період часу з 28.06.2006 р. по 28.06.2012 р. становить 6436,05 грн. \~\~Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про те, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі, при винесенні рішення просив використовувати всі докази надані відповідачем в запереченнях на уточнену позовну заяву від 25.04.2017 року з додатками. Згідно письмових заперечень відповідача проти позову в редакції від 25.04.2017 року, останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначив, що за час роботи позивачем було використано 362 дні щорічної відпустки. Всі періоди відпусток підтверджені наказами про надання щорічних відпусток та відомостями про їх оплату. Позивач в уточненій позовній заяві приховує факт отримання компенсації за невикористану відпустку, яка виплачувалась протягом 2011-2015 р.р. Так, під час роботи позивач отримував грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку наступної кількості: у 2011 р. 33 дні, у 2012 р. 28 днів, у 2013 р. 10 днів, у 2014 р. 9 днів, у 2015 р. 1 день протягом робочого часу та 2 дні при звільненні, що підтверджується відомостями про нараховану заробітну плату за цей період. Посилання позивача на те, що ніяких розрахункових листів, які б підтверджували виплату позивачу грошової компенсації як заміни щорічної відпустки, ПриватБанк суду не надав , суперечать дійсності та спростовуються матеріалами справи, зокрема, наданими відповідачем відомостями про нараховану заробітну плату за 2011-2015 р.р. Вказує, що після здійснення відповідачем підрахунку було виявлено розбіжність у кількості днів нарахованої та оплаченої (використаної і невикористаної) щорічної відпустки у 55 днів. При виявленні цієї арифметичної помилки Відповідачем було здійснено виплату компенсації за 55 днів невикористаної щорічної відпустки. В результаті обчислень кількості днів щорічної відпустки вбачається, що кількість днів оплаченої відпустки (використаної або невикористаної) дорівнює кількості днів, на яку набув право позивач впродовж періоду роботи в ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Тому позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Станом на дату судового засідання по справі на користь позивача здійснено оплату щорічної відпустки загальною кількістю 532 дні, з них 362 дні було використано під час роботи, за 83 дні виплачено компенсацію за час роботи та при звільненні, за 87 днів виплачено компенсацію після звільнення, що підтверджується матеріалами справи. Доводи позивача про те, що в момент та після звільнення він неодноразово звертався до Відповідача з вимогами про виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку, є неправдивими і такими, що не підтверджені жодними доказами. Так, у ПАТ КБ ПРИВАТБАНК за період з дня звільнення позивача (25.08.2015 р.) по теперішній час було зареєстровано лише одне звернення [PERSON] з приводу компенсації щорічної відпустки заяву від 23.01.2017 р., на яку Банком було надано відповідь за вих. № 20.1.0.0.0/7-20170123/1020 від 23.02.2017 р. Зазначене звернення було направлено до Банку після спливу більше ніж року з дня звільнення Позивача і вже після подання позову, що спростовує наміри позивача щодо вирішення питання у досудовому порядку протягом розумного строку. Також, стосовно [PERSON] було отримано звернення представника [PERSON] від 26.10.2016 р. У зв'язку із тим, що до звернення не було додано належним чином засвідчених документів, які б давали відповідачеві правові підстави для розкриття конфіденційної інформації, у наданні інформації представникові було обґрунтовано відмовлено. Тобто, подання лише двох звернень після спливу року з дня звільнення позивача і вже після подання позовної заяви до суду, жодним чином не свідчить про намагання позивача врегулювати спір про стягнення компенсації своєчасно та у досудовому порядку. З урахуванням заяв сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів. З'ясувавши позиціїї сторін, дослідивши матеріали справи,\~\~суд вважає вимоги позивача частково обгрунтованими виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював водієм у відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" з29 червня 1993 року по 25 серпня 2015 року, звільнений за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 16-17), наказом про звільнення (а.с. 65), копією контракту № 309 від 28.06.1993 року (а.с. 225-228), а також повністю визнається сторонами у справі. Твердження позивача про початок роботи 28 червня 1993 року спростовуються наданою ним копією трудової книжки (а.с. 16), згідно якої позивач прийнятий на посаду водія АГУ саме 29 червня 1993 року за наказом № 616 від 28.06.1993 року, а тому не приймаються судом. Виникнення спірних правовідносин між сторонами позивачем обгрунтовується тим, що після звільнення 25.08.2015 року позивач не отримав виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, яка частково не отримана позивачем і до теперішнього часу в кількості 74 днів за період з 28.06.2006р. по 28.06.2012р. Вказаний спір повністю заперечуюються відповідачем у справі, який обгрунтовує свої заперечення тим, що на час розгляду справи на користь позивача здійснено оплату щорічної відпустки загальною кількістю 532 дні, з них 362 дні було використано під час роботи, за 83 дні виплачено компенсацію за час роботи та при звільненні, за 87 днів виплачено компенсацію після звільнення. Після звернення позивача до суду, відповідачем було здійснено підрахунок та виявлено розбіжність у кількості днів нарахованої та оплаченої (використаної і невикористаної) щорічної відпустки у 55 днів. При виявленні цієї арифметичної помилки відповідачем було здійснено виплату компенсації за 55 днів невикористаної щорічної відпустки. На теперішній час заборгованість перед позивачем відсутня. Як встановлено судом, позивач в своїх письмових обгрунтуваннях заперечуює надані відповідачем письмові докази і вважає їх не належними, в той же час він використовує і посилається на ці докази, тим самим підтверджуючи обставини зазначені в них. Так, позивач в своїх розрахунках компенсації використовує надані відповідачем накази про відпустки та розрахункові листи ПАТ КБ "Приватбанк", які враховані ним в уточненому позові. З цих підстав, суд приймає до уваги як письмові докази у справі надані відповідачем накази про відпустки позивача та розрахункові листи ПАТ КБ "Приватбанк" по виплаті позивачу компенсації за невикористану відпустку за період з 29.06.2006 р. по 28.06.2012 р., які надані відповідачем до його письмових заперечень проти позову, та визнані й враховані позивачем в його розрахунках компенсації в уточненому позові. Так, як вбачається з наданих відповідачем наказів про відпустку позивача, (а.с. 72, 110, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123) останньому надавались відпустки у наступній кількості: - з 02.07.2012 року по 15.07.2012 року на 14 календарних днів; - з 19.07.2008 року по 20.07.2008 року на 2 календарних дня; - з 02.08.2008 року по 03.08.2008 року на 2 календарних дня; - з 09.08.2008 року по 10.08.2008 року на 2 календарних дня; - з 23.08.2008 року по 24.08.2008 року на 1 календарний день; - з 30.08.2008 року по 31.08.2008 року на 2 календарних дня; - з 06.09.2008 року по 07.09.2008 року на 2 календарних дня; - з 13.09.2008 року по 14.09.2008 року на 2 календарних дня; - з 27.09.2008 року по 28.09.2008 року на 2 календарних дня; - з 04.10.2008 року по 05.10.2008 року на 2 календарних дня; - з 11.10.2008 року по 12.10.2008 року на 2 календарних дня; - з 25.10.2008 року по 26.10.2008 року на 2 календарних дня; - з 01.11.2008 року по 02.10.2008 року на 2 календарних дня; - з 10.08.2009 року по 16.08.2009 року на 7 календарних днів; А всього, у 2012 році - 14 днів, у 2008 році - 23 дня, у 2009 році - 7 днів. Вказані письмові докази враховані позивачем в уточненій позовній заяві, оскільки компенсація за відпустку з 28.06.2008 по 28.06.2009 рр. заявлена позивачем до стягнення за 1 день (24-23), з 28.06.2009 року по 28.06.2010рр. за 17 днів (24-7), з 28.06.2011 по 28.06.2012рр. за 7 днів, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про визнаня позивачем цих обставин, а тому ці докази приймаються судом до уваги, як такі, що підтверджують обставини надання позивачу щорічної відпустки за вищезазначений період. Згідно наданих відповідачем розрахункових листів за 2011-2012рр. (а.с. 5, 6-13 т.2) та випискам по рахунку (а.с.33-38 т.2) позивачу сплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки виходячу з окладу 2576,40 грн. у наступній кількості: - у 2011 році в сукупності за 33дн. (17дн.+16 дн.) в сумі 3509,02 грн. (1850,62+1658,40); - у 2012 році в сукупності за 28 дн. ( 19дн.+ 1дн.+ 2 дн.+ 2 дн.+2дн.+2дн.) в сумі 2673,55 (1773, 08 +98,15+197,56+199,92+201,16+203,66 ). Призначення виплати вказаної компенсації за інший період ніж 2011-2012рр. відповідачем не доведено та в судовому засіданні не встановлено. Вказані суми виплати визнані позивачем як отримані, проте не визнані саме за період 2011,2012рр., в той же час період їх виплати за інший період позивачем не доведено та вказані докази позивачем не спростовані, у зв'язку з чим розрахункові листи ПАТ КБ "Приватбанк" за 2011-2012рр. прийняті судом як докази виплати відповідачем компенсації за невикористані дні щорічної відпустки позивачу саме за 2011-2012рр. Інші надані відповідачем накази ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 65-70, 73-109, 111, 124-175), розрахунковий лист ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 176), розрахункові листи (а.с. 14-22 т.2) і накази (а.с. 23, 24 т.2), що вказують на обставини за межами періоду з 29.06.2006 р. по 28.06.2012 р., судом не приймаються, оскільки не стсосуються заявлених позовних вимог в уточненій редакції позову. Надані відповідачем розрахункові таблиці (а.с. 177-201) та довідки з табуляграмами (а.с.202-212), не містять відповідних реквізітів офіційного документа, а тому не приймаються судом як належні та допустимі докази в справі. Обставини виплати позивачу 21.02.2017 року компенсації за 55 днів та 19.04.2017 року компенсації за 32 дня невикористаних щорічних відпусток, визнані сторонами по справі в повному обсязі, а тому не підлягають доказуванню. Доводи сторін з приводу наявності або відсутності фактів неодноразового звернення до відповідача з вимогами про виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку не впливають на обов'язок відповідача здійснити розрахунок перед позивачем, а тому не прийняті до уваги судом. Таким чином, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини не виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 29.06.2006 р. по 28.06.2010 р. в кількості 43 днів., що складається з наступного: 1 день за період з 29.06.2006-28.06.2007 рр., 24 дня за період з 29.06.2007-28.06.2008 рр., 1 день за період з 29.06.2008-28.06.2009 рр., 17 днів за період з 29.06.2009-28.06.2010 рр. Суд частково погоджується з наданим позивачем розрахунком компенсації в сумі 3738,40 грн., який обчислено судом у відповідності з п.2 і п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, ст. 73 КЗпП, листами Міністерства праці та соціальної політики України за період 2006-2010рр., наступним чином: 1) 29.06.2006-28.06.2007 рр.: 1 день х (2576 грн. х 12 мес.) / (365 дн.- 10 дн.) = 1 день х 30912 грн./355 дн. = 87,08 грн. 2) 29.06.2007-28.06.2008 рр.: 24 дні х (2576 грн. х 12 мес.) / (366 дн.-10 дн.) = 24 дні х 30912 грн./356 дн. = 2083,95 грн. 3) 29.06.2008-28.06.2009 рр.: 1 день х (2576 грн. х 12 мес.) / (365 дн.- 10 дн.) = 1 день х 30912 грн./355 дн. = 87,08 грн. 4) 29.06.2009-28.06.2010 рр.: 17 днів х (2576 грн. х 12 мес.) / (365 дн.-10 дн.) = 17 днів х 22776 грн./355 дн. = 1480,29 грн. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з огляду на наступне. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що [PERSON] України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. В свою чергу Кодексом законів про працю України дано визначення заробітної платні, де в ст.94 зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст. 24 закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Крім того, частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У справі «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що право власності, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»). У справі «Кечко проти України» ЄСПЛ визнав порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в ситуації, коли заявник в силу спеціальних та чинних на той період часу положень національного законодавства мав виправдані очікування щодо отримання надбавки до заробітної плати, але вона йому не була виплачена. Таким чином, з огляду на те, що право людини на грошову компенсацію за не використані дні щорічної відпустки гарантоване [PERSON] України, нормами КЗпП, Законами України «Про оплату праці», «;Про відпустки», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах з 29 червня 1993 року по 25 серпня 2015 року та виконував свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, [PERSON] має «виправдані очікування» на отримання компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначений порядок нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях і провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. У звязку з вищенаведеним, розрахунок можна відобразити у вигляді формули: В = Д х ЗП : (К - С - Н), де: В\~ сума відпусткових; Д\~ кількість календарних днів відпустки; ЗП\~ сума заробітної плати та інших виплат, які включаються до розрахунку середньої заробітної плати та нараховані в розрахунковому періоді; К\~ загальна кількість календарних днів у розрахунковому періоді (за 12 місяців 365 (у високосному році 366) календарних днів або за інший менший період); С\~ кількість святкових та неробочих днів згідно зі ст.73 КЗпП України, що припадають на розрахунковий період; Н\~ час, протягом якого працівник відповідно до чинного законодавства або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково у розрахунковому періоді (це останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки). Частиною 1 статті 73 КЗпП України (в редакціях на час виникнення спірних правовідносин), встановлені такі святкові дні: 1 січня - Новий рік 7 січня - Різдво Христове 8 березня - Міжнародний жіночий день 1 і 2 травня - [PERSON] міжнародної солідарності трудящих 9 травня - [PERSON] перемоги над нацизмом у Другій світовій війні ([PERSON] перемоги) 28 червня - [PERSON] України 24 серпня - [PERSON] незалежності України Робота також не провадиться в дні релігійних свят: 7 січня - Різдво Христове один день (неділя) - Пасха (Великдень) один день (неділя) - Трійця. За цих обставин позовні вимоги в частині стягнення компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за період 29.06.2006 р. по 28.06.2010 р. в розмірі 3738, 40 грн. є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Спір між сторонами про порядок розрахунку компенсації за невикористану відпустку відсутній. Разом із тим, в іншій частині позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки позивачем не доведено факт не отримання ним компенсації за дні невикористаної відпустки за період 29.06.2010р. по 28.06.2012 р. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивач сплачено за подання позовної заяви до суду судовий збір в сумі 580 грн., який на дату подання позову становив 551,20 грн. згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь позивачає підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн., а переплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу за його заявою.

Outcome: partial