Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У жовтні 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 144 734,94 грн. за кредитним договором №CNNGAU00150013 від 17 січня 2007 року. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 54 510 грн. на термін до 17.01.2014 року, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Позивач вказує, що свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 16.10.2015 року становила 231 341,53 грн. і складалась з: 38 166,54 грн. - заборгованість за кредитом, 51 733,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 620,72 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 138 820,52 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми віднято суму заборгованості у розмірі 86 606,59 грн., яка була стягнута рішеннями Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.10.2011 року та 17.05.2013 року. Отже, загальна заборгованість, яку просив стягнути позивач з відповідача, визначена ним у розмірі 144 734,94 грн. Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 лютого 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" - 45 107 грн. 77 коп. за кредитним договором №CNNGAU00150013 від 17 січня 2007 року, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом - 41 641 грн. 21 коп., заборгованості за комісією - 2 466 грн. 56 коп., пені - 1 000 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 2 171 грн. 02 коп. в рахунок відшкодування судових витрат; в іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить змінити зазначене рішення суду, скасувавши його в частині зменшення суми пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку про стягнення пені задовольнити в повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін. Незаконність рішення суду в оскаржуваній частині позивач обгрунтовує невідповідністю висновку суду щодо наявності підстав для зменшення суми пені фактичним обставинам справи. ПАТ КБ „ПриватБанк" вказує, що при застосуванні ч.3 ст.551 ЦК України поняття „значно" є оціночним і має конкретизуватися судом. Позивач вважає неможливим застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення неустойки, оскільки не можна вважати, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. ПАТ КБ „ПриватБанк" посилається, що суд першої інстанції не зазначив, з яких саме міркувань виходив, зменшуючи розмір неустойки з 138 820,52 грн. саме до рівня 1000 грн., адже основна заборгованість складає 44 107,77 грн. Крім того, позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які клопотання відповідача щодо зменшення суми заборгованості з неустойки. Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2007 року між „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNNGAU00150013, за умовами якого банк зобов'язувався надати відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у АБ „Брокбізнесбанк" поточний рахунок Чернигов АВТО на строк з 17.01.2007 року по 17.01.2014 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 54 510 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 35 295,23 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (а.с.11-13). Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 жовтня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" 48 684 грн. 17 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 606 грн. 84 коп. Зазначене рішення суду було скасовано Деснянським районним судом м. Чернігова від 27 лютого 2013 року за заявою [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №CNNGAU00150013 від 17 січня 2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом - 37 922,42 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10092,54 грн., заборгованості за комісією 154,16 грн., пеня 515,05 грн., а всього на загальну суму в розмірі 48 684 грн. 17 коп. Ухвалюючи заочне рішення 17 лютого 2016 року і задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав за можливе на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки до 1000 грн., оскільки її розмір значно перевищує розмір заборгованості. Суд першої інстанції, встановивши наявність кредитної заборгованості відповідача перед банком, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, крім стягнення неустойки в меншому розмірі, ніж було визначено позивачем в позовній заяві. Судове рішення в зазначеній частині не оскаржено, отже в силу положень ст. 303 ЦПК України предметом апеляційного перегляду не є. З матеріалів справи вбачається, що позивач також просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 138 820 грн. 52 коп., розмір якої за мінусом 515 грн. 05 коп. пені, стягнутої за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2013 року, становить 138 305 грн. 47 коп. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що на підставі ст. 551 ЦК України розмір боргу відповідача перед банком слід зменшити, оскільки він значно перевищує розмір збитків. З таким висновком місцевого суду не може погодитись суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосовувати або не застосовувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача неустойки на користь позивача, застосував до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшивши розмір неустойки до 1000 грн. Однак суд не звернув уваги, що правовою підставою позову банку є покладення на відповідача майнової відповідальності у зв'язку з порушенням відповідачем цивільних прав (зобов'язання), що випливає із договору, та заподіяння збитків позивачу. Колегія суддів вважає, що проводячи заочний розгляд справи, виходячи з предмету доказування у справі, наявності у справі лише доказів, наданих позивачем, за відсутності відповідача та його пояснень по суті спору, без надання ним доказів, суд першої інстанції, всупереч вимогам статей 212, 214 ЦПК України, необґрунтовано зменшив розмір неустойки, не зазначивши обставин, що в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України мають істотне значення для зменшення розміру неустойки, хоча зменшення розміру неустойки за рішенням суду можливе за наявності кількох умов, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, тощо, і які підлягають доведенню сторонами спору). Крім того, згідно п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, перебачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 цього Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 відсотків від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Враховуючи, що у справі відсутні умови, за якими можливе зменшення розміру неустойки за рішенням суду, заочне рішення суду в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з [PERSON], та суми пені необхідно змінити, збільшивши розмір пені з 1 000 грн. до 138 305 грн. 47 коп., а розмір загальної заборгованості за кредитним договором - з 45 107 грн. 77 коп. до 182 413 грн. 24 коп. При розгляді справи апеляційним судом врахована правова позиція викладена в постанові ВСУ від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України і відповідно до якої суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, а така заява сторони у справі відсутня. При цьому апеляційний суд враховує, що позивачем при розрахунку заборгованості допущено арифметичну помилку. Так, з розрахунку ПАТ КБ „ПриватБанк" вбачається, що станом на 16.10.2015 року розмір заборгованості [PERSON] становив 231 341,53 грн. Від вказаної суми позивачем віднято суму у розмірі 86 606,59 грн., яка, за доводами банку, була стягнута рішеннями Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.10.2011 року та 17.05.2013 року. Проте, як встановлено в ході розгляду справи, заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.10.2011 року було скасовано, а рішенням від 17.05.2013 року стягнуто з відповідача на користь банку 48 684 грн. 17 коп. Таким чином, із загального розміру заборгованості віднімається 48 684 грн. 17 коп., а не 86 606,59 грн. як вказував позивач, в зв'язку з чим збільшується загальний розмір заборгованості, яку просив стягнути банк, а саме: розмір загальної заборгованості за кредитним договором становить 182 413 грн. 24 коп., а не 144 734, 94 грн. За таких обставин, оскільки, виходячи зі змісту позовної заяви, волевиявлення позивача було направлено на стягнення заборгованості в повному обсязі, а саме, з врахуванням пені в сумі 138 305 грн. 47 коп., то наявність арифметичної помилки щодо визначеної позивачем суми боргу не може бути перешкодою для захисту порушеного права. Оскільки апеляційна скарга позивача задовольняється, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що судом першої інстанції стягнуто судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в повному обсязі в сумі 2171 грн. 02 коп., з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає стягненню в повернення судового збору за апеляційний розгляд справи 2 388 грн. 12 коп.

Outcome: approved