Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач зверну лася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свій позов мотивує тим, що вона з відповідачем, перебувала у фактичних шлюбних відносинах проживаючи на території України. Під час проживання разом з відповідачем вона завагітніла.Відносини сторін припинилися під час її вагітності. 11 травня 2014 року у них народився спільний син [PERSON]. З моменту розірвання відносин і по теперішній час сторони проживають окремо. Син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач надавав допомогу на утримання сина ,щомісячно сплачуючи по 10000 грн. Останній раз вона отримала допомогу на утримання сина від відповідача у вересні 2017 року в розмірі 4000,00грн.Відповідно до ст..66 ЗУ " Про міжнародне приватне право" "права та обовязки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом,яке має тісний звязок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.Оскільки відповідач не в повній мірі надає допомогу для утримання дитини,позивач змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно,але не менше розміру, визначеного ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України., щомісячно починаючи з 01.10.2017 року і до його повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву в якій змінила позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до повноліття сина, просить розгляд справи проводити без її участі Відповідач в судове засідання не зявився надіслав заяву в якій позовні вимоги, щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 3000,00 грн. визнав та не заперечує щодо їх задоволення.Просить справу розглядати без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року,яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя,необхідний для фізичного, розумового,духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи,які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст..66 ЗУ '"Про міжнародне приватне право" "права та обовязки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв»язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини". Дитина сторін є громадянином України та постійно проживає на території Україні, а тому підлягають застосуванню норми права українського законодавства. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вказано в ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження дитини серії 1-БК № 562760 від 18.08.2017р. (а.с.6), що відповідач є батьком дитини: сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач сама не може утримувати дитину та нести одноособово витрати, повязані з її вихованням, а тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання та виховання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі. Крім цього, відповідно до ст. 139 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача сплату витрат на судовий збір в сумі 704,80 грн. на користь держави.

Outcome: partial