Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

23 травня 2014 року представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Первомайської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на жилу квартиру, посилаючись на таке: позивачка, [PERSON], народилася [INFO] у м. Харкові. її батьками згідно свідоцтва про народження, виданого російською мовою, є "[PERSON]" та "[PERSON]". 05 лютого 1992 року батьки розлучилися. Після розлучення позивачка залишилася проживати з матір'ю, проте з батьком вони спілкувалися. [INFO] батько позивачки - [PERSON] - так переклали українською мовою у паспорті батька його прізвище та по-батькові, помер. У лікарню його було доставлено терміново, без паспорта, і дані про особу записано з його слів. Тому у свідоцтві про смерть його записали як "[PERSON]". Після смерті батька позивачки залишилося спадкове майно, яке складалося з грошових коштів, що знаходяться на зберіганні у банківській установі, та квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. За життя батько [PERSON] заповіту не складав, вона єдиний спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України має право на успадкування майна, що належало її батькові. Про смерть батька їй повідомили, оскільки у лікарні він дав дані своєї дочки і вона разом із матір'ю забрали тіло батька і поховали. Після похорону у встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини за законом (в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заяву у неї було прийнято, однак нотаріус попередила її, що не зможе видати їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки є розбіжність прізвища та по-батькові її батька у його правовстановлюючих документах: у паспорті та договорі купівлі-продажу квартири записано прізвище «[PERSON]», по-батькові «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть - прізвище «[PERSON]», а по-батькові «[PERSON]», крім того, за життя батько позивачки не отримав правовстановлюючого документу на квартиру. У жовтні 2013 року позивачка звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, проте ухвалою суду від 4 листопада 2013 року у задоволенні заяви останній було відмовлено на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України і запропоновано звернутися до суду на загальних підставах. Однак той факт, що [PERSON], який помер [INFO] у віці 61 рік та [PERSON], який народився [INFO] у м. Харкові є однією і тією ж особою, і батьком позивачки підтверджується збігом імені, прізвища та по батькові, вказаних у свідоцтві про народження позивачки та свідоцтві про смерть її батька, збігом імені та по батькові у паспорті батька та у його свідоцтві про смерть, оскільки сучасний правопис дозволяє обидві інтерпретації ([PERSON] та [PERSON]); а також тим, що на день смерті - [INFO] батькові позивачки було б саме 61 рік. Позивачка в судове засідання та її представник за довіреністю [PERSON] не прибули, проте від представника надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі її довірительки, на задоволенні позову наполягають. Представник Первомайської міської ради Харківської області до судового засідання не прибув, проте надано заяву про розгляд справи без його участі. З позовом згодні. Враховуючи, що обидві сторони не прибули до судового засідання, а позивач просить розглянути справу без його участі, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: так, позивачка, [PERSON], народилася [INFO] у м. Харкові (а.с.6-копія паспорта), її батьками згідно свідоцтва про народження, виданого російською мовою, є "[PERSON]" та "[PERSON]"(а.с.7). 05 лютого 1992 року батьки розлучилися, що вбачається з наданої копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5). Після розлучення позивачка залишилася проживати з матір'ю, проте з батьком вони спілкувалися. [INFO] батько позивачки - [PERSON] - так переклали українською мовою у паспорті батька його прізвище та по-батькові, помер, що вбачається з наданої копії свідоцтва про смерть (а.с.4). У лікарню його було доставлено терміново, без паспорта, і дані про особу записано з його слів. Тому у свідоцтві про смерть його записали як "[PERSON]". Після смерті батька позивачки залишилося спадкове майно, яке складалося з грошових коштів, що знаходяться на зберіганні у банківській установі, та квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири (а.с.8-9). За життя батько [PERSON] заповіту не складав, вона єдиний спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України має право на успадкування майна, що належало її батькові. Про смерть батька їй повідомили, оскільки у лікарні він дав дані своєї дочки і вона разом із матір'ю забрали тіло батька і поховали. Після похорону у встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини за законом (в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заяву у неї було прийнято, однак нотаріус попередила її, що не зможе видати їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки є розбіжність прізвища та по-батькові її батька у його правовстановлюючих документах: у паспорті та договорі купівлі-продажу квартири записано прізвище «[PERSON]», по-батькові «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть - прізвище «[PERSON]», а по-батькові «[PERSON]», крім того, за життя батько позивачки не отримав правовстановлюючого документу на квартиру, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.12). У жовтні 2013 року позивачка звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, проте ухвалою суду від 4 листопада 2013 року у задоволенні заяви останній було відмовлено на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України і запропоновано звернутися до суду на загальних підставах (а.с.13). Однак той факт, що [PERSON], який помер [INFO] у віці 61 рік та [PERSON], який народився [INFO] у м. Харкові є однією і тією ж особою, і батьком позивачки підтверджується збігом імені, прізвища та по батькові, вказаних у свідоцтві про народження позивачки та свідоцтві про смерть її батька, збігом імені та по батькові у паспорті батька та у його свідоцтві про смерть, оскільки сучасний правопис дозволяє обидві інтерпретації ([PERSON] та [PERSON]); а також тим, що на день смерті - [INFO] батькові позивачки було б саме 61 рік. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Однак у даному випадку таке свідоцтво позивачці на її вимогу видане не було, таким чином, її право на спадкове майно у встановленому порядку не визнається. Вирішити наведені питання іншим чином, як звернувшись до суду з цим позовом, можливості немає. Згідно абз.1 і 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разі наявності спору про право на спадкове майно, справи про встановлення факту родинних відносин розглядаються в порядку позовного провадження як один з елементів позовної заяви. Згідно п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та у повному обсязі підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved