Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

26 травня 2014 року представник позивача ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту, але не враховану приладом обліку, електричну енергію. Свої вимоги мотивує тим, що 25 лютого 2014 року представниками позивача був складений акт №197611 про порушення Правил користування електричною енергією побутовим споживачем -[PERSON] - відповідачкою по справі. Згідно з актом виявлено самовільне підключення електроприладів до електричної мережі, яка не є власністю енергопоставщика, виявити яке представники енергопоставщика при проведенні контрольного огляду не мали можливості, вмонтована розетка з прихованою електричною проводкою. При включенні навантаження (обігрівач) в дану розетку диск електричного лічильника не обертається, при відключенні запобіжників напруга в розетці є. Відповідно до діючих нормативних актів [PERSON] нараховане безоблікове споживання електричної енергії в сумі 22488,52 гривень, яку до теперішнього часу відповідачкою не сплачено. Просив суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості та судовий збір в сумі 243,60 гривень на його користь. В процесі розгляду справи представником позивача Рожковою Л.О., діючою на підставі довіреності, були уточнені позовні вимоги внаслідок чого вона просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості у розмірі 22488,52 гривень та судовий збір в сумі 243,60 гривень на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». У судовому засіданні представники позивача Кабанова Л.О. та Рожкова Л.О., діючі на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд стягнути з відповідачів вищевказану суму заборгованості та витрати по сплаті позивачем судового збору. Відповідачка [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що власниками будинку [ADDRESS] є вона та її син [PERSON], який зараз не проживає в зазначеному будинку, знаходиться в іншій місцевості. Під час перевірки 25 лютого 2014 року вона була присутня, акт підписала, зауважень не вносила. Дійсно її чоловік вивів провід до гаражу, де підключив розетку. Однак, про те, що кабель від якого він підключив дану розетку не входив до загальної електромережі, їм відомо не було, тому як коли вони купували будинок, дана проводка там вже була. Коли здійснювалася перевірка 25 лютого 2014 року, вказану розетку виявили робітники, які проводили перевірку. Вважає, що позивачем невірно зроблений розрахунок, оскільки у жовтні 2011 року в неї було відключення електроенергії за несплату та потім підключення, а тому з цією дати повинно бути проводитися нарахування. Крім того, вважає, що позивачем незаконно при нарахуванні заборгованості враховано ПДВ 20%. Також просила врахувати сплачені нею квитанції за період з жовтня 2011 року по лютий 2014 року у розмірі 2451,98 гривень. Крім того, внаслідок тяжкого матеріального стану просила розстрочити їй виконання рішення суду шляхом оплати заборгованості по 400 гривень щомісячно до повного погашення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином через матір [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку запереченням відповідача та доводам позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно із ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст..714 ЦК України, ст..ст. 24-27 ЗУ "Про електроенергетику", "Правилами користування електричною енергією для населення" (ПКЕЕН), затверджених постановою КМ України за № 1357 від 26 липня 1999 року, "Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією", затвердженою постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року № 562. Відповідно до ст.26 ЗУ "Про електроенергетику", споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. Судом встановлено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини, що випливають з постачання і користування електроенергією, і цей факт сторонами не оспорюється. Жилий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 23 серпня 2000 року. Згідно з положенням ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Статтею 319 цього Кодексу встановлено, що власність зобов'язує, а отже власники мають не лише суб'єктивні права, але й несуть відповідальність перед громадою, суспільством за належне використання цих прав. Крім того, статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. 25 лютого 2014 року при перевірці представниками ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" виконання вимог Закону України "Про електроенергетику" жилого будинку [ADDRESS] було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення, що виразилось у самовільному підключенні електроприладів до електричної мережі, внаслідок чого електроенергія споживається, а лічильником не враховується, про що був складений відповідний акт №197611 та схема (а.с.а.с. 3-5). 18 березня 2014 року на засіданні комісії РЕС з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією для населення, відповідно до протоколу №3320 було прийнято рішення про нарахування [PERSON] за безоблікове споживання електричної енергії 22488,52 гривень (а.с.5). У відповідності до пункту 48, 53 Правил користування електроенергією для населення передбачена відповідальність за їх порушення. У випадку розкрадання електричної енергії, різновидом якого є безоблікове її використання споживачами без дозволу енергопостачальника, розмір завданих останньому збитків розраховується відповідно до 2.7 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, затвердженою постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року №562, а саме: у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпункті 5 пункту 2.1 цієї Методики, та за наявності Договору величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії (Wдоб.с.п.н., кВт·год) визначається за формулою Wдоб.с.п.н. = Pс.п. · tвик.с.п. · Kв, де Pс.п. (кВт) визначається за формулою (2.8) або (2.9) Методики, але виходячи з найменшої з величин: номінального струму спрацювання ввідного комутаційного апарата, установленого у споживача (у разі наявності такого та за умови збереження пломб, якими він опломбований), А; номінального первинного струму трансформатора (трансформаторів) струму (якщо він (вони) задіяний (задіяні) у схемі обліку), А; максимального струму лічильника, при якому нормується його похибка (якщо трансформатор (трансформатори) струму в схемі обліку не задіяний (не задіяні)), А; tвик.с.п. (день) та Kв визначаються відповідно до пунктів 2.5 та 2.6 Методики. Відповідно до положень п. 3.3 зазначеної Методики якщо споживач установив пристрій, що занижує покази приладу обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду приладу обліку не мали можливості, споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дати останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію (якщо технічна перевірка в період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію до дати виявлення порушення не проводилась) чи набуття прав власності на об'єкт (приміщення), але не більше ніж за три роки. Відповідачка [PERSON], заперечуючи проти розрахунку збитків за актом посилалася на те, що у жовтні 2011 року в неї була здійснена перевірка, і саме з цього періоду повинно бути проводитися нарахування. Однак, на підтвердження даних обставин відповідачкою не надано до суду жодного доказу, тоді як сама відповідачка пояснила у судовому засіданні, що у жовтні 2011 року було відключення її будинку від електропостачання та потім підключення до нього, але жодних актів щодо перевірок мережі електропостачання не складалося. Також є необґрунтованими доводи відповідачки щодо незаконного врахування при нарахуванні заборгованості ПДВ 20%, тому як вони не ґрунтуються на вимогах закону. Отже відповідачка не надала суду жодного доказу, який би спростовував розрахунок збитків за актом. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі зазначеного, суд вважає що відповідачі дійсно мають заборгованість перед позивачем за спожиту, але не враховану приладом обліку електричну енергію, в сумі 22488,52 гривень. Приймаючи до уваги, що власниками будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, то відповідати перед позивачем по заборгованості за спожиту, але не враховану приладом обліку, електроенергію вони повинні в рівних частках кожний. Таким чином, зважаючи на положення вищенаведених правових норм, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи конкретні обставини даної цивільної справи, суд приходе до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту, але не враховану приладом обліку електричну енергію у розмірі 22488 гривень 52 копійки, підлягають задоволенню. Вимоги відповідачки [PERSON] щодо розстрочки виконання рішення суду є передчасними, оскільки зазначене питання розглядається судом після відкриття виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби, в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як встановлено ст.79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір. Таким чином, суд вважає, що з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 243,60 гривень, по 121,80 гривень з кожного.

Outcome: approved