Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" заборгованість за Кредитним договором №39.1/АА-00008.08.2 від 08.04.2008 року в розмірі 6183104,22 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту та процентам за період з 26.12.2013 по 09.02.2017 року у розмірі 3434,97 доларів США, що станом на 09.02.2017 року становить 92443,63 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 09.02.2016 року по 09.02.2017 рік, що станом на 09.02.2017 року становить 3386850,97 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості процентів за кредитом за весь період у розмірі 97073,38 доларів США, що станом на 09.02.2017 року становить 2612487,22 грн., 3% річних від суми простроченого кредиту за період з 26.12.2013 по 09.02.2017 року, що станом на 09.02.2017 року становить 51659,01 грн.; 3% річних від суми прострочених процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 26.12.2013 року по 09.02.2017 року, що станом на 09.02.2017 рік становить 39663,40 грн.., мотивуючи тим, що відповідачами порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Янголь О. О. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, та щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання судових викликів особисто відповідачем, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк") та [PERSON] було укладено Кредитний договір №39.1/АА-00008.08.2, відповідно до якого Банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 23687,76 доларів США, терміном по 07 квітня 2015 року включно. Кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. (п.п. 1.1, 1.2 Кредитного договору). Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3 Кредитного договору, позичальник зобов'язувався кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 282 долари США на рахунок, вказаний у п.п. 1.6 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку. Повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 07 квітня 2015 року. Відповідно до п. 3.6 Договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості. Як передбачено п.4.1 Договору, розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами починаючи з дня їх надання Позичальнику. Відповідно до п.п.4.2 Кредитного договору проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше терміну, вказаного у п.п. 1.1 цього договору. Відповідно до п.п.5.2 Кредитного договору, у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. Відповідно до п. 7.2. Кредитного договору у разі згоди Позичальника на зміни умов цього договору, оформлюється додаткова угода (правочин) до цього договору, яку підписують обидві сторони. Додаткова угода (правочин) складається у двох примірниках, по одному примірнику кожній із сторін. Пунктом 7.3. Договору передбачено, що у разу незгоди позичальника з запропонованими умовами, цей Договір припиняється, а Позичальник зобов'язаний повністю повернути загальну суму заборгованості за кредитами, а також сплатити нараховані за ним проценти, можливі пені та штрафи, передбачені цим Договором, протягом п'яти робочих днів з дати отримання листа банку, зазначеного в п.7.1. цього Договору. Відповідно до п. 7.6. Кредитного договору передбачено, що останній діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафів, передбачених цим договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. ( ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність") 18 лютого 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалене рішення у цивільній справі № 755/19431/13-ц, про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" заборгованість за кредитом - 21 431, 67 доларів США, що є еквівалентом 171 303 грн. 33 коп.; заборгованість за процентами 11 841,52 доларів США, що є еквівалентом 94 649 грн. 27 коп., пеню в сумі 21 431,67 доларів США, що еквівалентно 171 303 грн. 33 коп. та судовий збір - 3 441 грн.( а.с. 41 - 44) Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обгрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] (Позичальник), в порушення умов кредитного договору та положень ст. ст. 525, 526, 530, 1054 Цивільного кодексу України, не здійснював погашення заборгованості за кредитом в межах визначених договором строків, у зв'язку з чим станом на 09.02.2017 року має заборгованість за Кредитним договором №39.1/АА-00008.08.2 від 08.04.2008 року в розмірі 6183104,22 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту та процентам за період з 26.12.2013 по 09.02.2017 року у розмірі 3434,97 доларів США, що станом на 09.02.2017 року становить 92443,63 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 09.02.2016 року по 09.02.2017 рік, що станом на 09.02.2017 року становить 3386850,97 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості процентів за кредитом за весь період у розмірі 97073,38 доларів США, що станом на 09.02.2017 року становить 2612487,22 грн., 3% річних від суми простроченого кредиту за період з 26.12.2013 по 09.02.2017 року, що станом на 09.02.2017 року становить 51659,01 грн.; 3% річних від суми прострочених процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 26.12.2013 року по 09.02.2017 року, що станом на 09.02.2017 рік становить 39663,40 грн.. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже, законодавством передбачено нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15). Крім того, Верховний Суд України від 25 травня 2016 року у справі №6-157цс16 прийшов до висновку, що з видачею судового наказу (ухвалення рішення) про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання законом не передбачено. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг складатиме, зокрема, проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами. Таким чином, вищенаведеними правовими нормами передбачено стягнення на користь позикодавця проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15). Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, ПАТ «Родовід Банк» скористався своїм правом стягнення з [PERSON], заборгованість по кредитному договору в розмірі 21 431, 67 доларів США, що є еквівалентом 171 303 грн. 33 коп.; заборгованість за процентами 11 841,52 доларів США, що є еквівалентом 94 649 грн. 27 коп., пеню в сумі 21 431,67 доларів США, що еквівалентно 171 303 грн. 33 коп., ці обставини встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2011 року у цивільній справі №2-1881/2011. В той же час чинним законодавством, яке регулює спірні відносини, не передбачено право кредитора вимагати від боржника сплату боргу після ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора та після спливу строку дії кредитного договору, оскільки у такий спосіб припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі. Надаючи оцінку вимогам позивача в частині визначення загального розміру заборгованості, суд враховує, що позивачем заявлено вимогу про стягнення загальної суми боргу за кредитом в розмірі 3434,97 доларів США, що станом на 09.02.2017 року становить 92443,63 грн., яка стягнута за рішенням суду, а відносно нарахованих відсотків та пені позивачем не надано належного розрахунку, не визначено період нарахування відсотків, та на яку суму позивач нараховує відсотки та пеню, оскільки, звертаючись з цим позовом, позивачем зазначена загальна сума заборгованості по кредиту та процентами в розмірі 3434,97 доларів США що станом на 09.02.2017 року становить 92443,63 грн., що унеможливлює надати оцінку вимогам позивача в цій частині, оскільки в даному випадку нарахування відсотків має здійснюватись з дотриманням умов п. 4.1, 4.2 Кредитного договору, яким визначено, що розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами починаючи з дня їх надання Позичальнику. Проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше терміну, вказаного у п.п. 1.1 цього договору. Виходячи з предмету позову, позивачем окремо пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення 3% річних від суми простроченого кредиту за період з 26.12.2013 по 09.02.2017 року, що станом на 09.02.2017 року становить 51659,01 грн.; 3% річних від суми прострочених процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 26.12.2013 року по 09.02.2017 року, що станом на 09.02.2017 рік становить 39663,40 грн. Відповідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак водночас слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних від суми простроченого кредиту за період з 26.12.2013 по 09.02.2017 року, що станом на 09.02.2017 року становить 51659,01 грн.; 3% річних від суми прострочених процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 26.12.2013 року по 09.02.2017 року, що станом на 09.02.2017 рік становить 39663,40 грн., оскільки, в межах даного спору 18 лютого 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалене рішення у цивільній справі № 755/19431/13-ц, про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, таким чином, правовідносини щодо кредитного договору закінчились з моменту ухвалення судового рішення, а отже нарахування 3 % річних починаючи з 26.12.2013 року є неправомірними. Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.1 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved