Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Вінницький обласний центр зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 травня 2016 року [PERSON] був зареєстрований у Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці, як такий, що шукає роботу. З 24 травня 2016 року безробітній [PERSON] за направленням Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці проходив професійне навчання за професією «водій тролейбуса», відповідно до договору від 23.05.2016 № 025216052300008 Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці з громадянином щодо його професійного навчання та договору від 12.05.2016р. № 200/11962 Вінницького обласного центру зайнятості з навчальним закладом. Плата за навчання проводилась Вінницьким обласним центром зайнятості за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і складає 380,55 грн. З 4 липня 2016 року [PERSON] був відрахований з навчання, у зв'язку з пропусками занять без поважної причини, а також припинено реєстрацію у Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці. В результаті цього, 20 липня 2016 року директором Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці видано наказ про стягнення з [PERSON] коштів, витрачених на оплату професійного навчання. Даний наказ був отриманий відповідачем та запропоновано добровільно повернути кошти, проте цього зроблено не було. Враховуючи вищевикладене Вінницького обласного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 380,55 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23 травня 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці з письмовою завою про направлення його на навчання за професією (спеціальністю) водій тролейбуса (а.с. 3). Також зі змісту даної заяви вбачається, що останній з правами, обов'язками та відповідальністю застрахованих осіб згідно із ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» був ознайомлений, що підтверджується його підписом на даній заяві. В зв'язку з цим, 23 травня 2016 року між Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниці, в особі [PERSON], та [PERSON], зареєстрованого в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці як безробітний, було укладено договір № 025216052300008 про професійне навчання безробітної (а.с. 4). Згідно п. 1 вищевказаного договору, [PERSON] було направлено на перепідготовку, під конкретне замовлення роботодавця, в комунальний професійно-технічний навчальний заклад «Вінницький навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства за професією «водій тролейбуса» з терміном навчання з 24 травня 2016 року до 20 жовтня 2016 року, з метою сприяння подальшому працевлаштуванню. Громадянин [PERSON] зобов'язався приступити у визначені службою зайнятості строки до занять, пройти повний курс навчання, оволодіти професійними знаннями та навиками, передбаченими навчальними планами та програмами, скласти кваліфікаційні (випускні) іспити чи інші форми контролю знань (п. 2.1.1. договору про професійне навчання безробітної). Пунктом 3.1.1. вищезазначеного договору передбачено, що у разі припинення навчання без поважних причин або відмови працювати за професією (спеціальністю), набутою в результаті професійного навчання громадянин відшкодовує Центру, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Якщо громадянин відмовляється добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку (п. 3.1.2. договору). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Слід зазначити, що 12 травня 2016 року між Вінницьким обласним центром зайнятості та комунальним професійно-технічним навчальним закладом «Вінницький навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» було укладено договір № 200/11962, відповідно до умов якого було забезпечено професійне навчання 12 зареєстрованих безробітніх (список безробітніх направлених на професійне навчання, додаток №1) за професією «Водій тролейбуса» зі строком навчання 779 годин з 24 травня 2016 р. до 20 жовтня 2016 року (а.с. 5-6). Як вбачається з Додатку 1 до зазначеного договору, Ленінським РЦЗ м. Вінниці був направлений на професійне навчання безробітній [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до п. 2.2.2. вищевказаного договору, Центр зобов'язався оплачувати виконавцю суму витрат на професійне навчання, відповідно до кошторису витрат на професійне навчання безробітних та кошторису витрат на проживання безробітних у період професійного навчання (кошториси витрат додаються до Договору і є його невід'ємною частиною). З розрахунку витрат на професійне навчання безробітного [PERSON] за професією «Водій тролейбуса» на базі КПТНЗ «Вінницький навчально-курсовий комбінат ЖКГ» до договору №200/11962 від 12.05.2016 року, судом встановлено, що загальна вартість професійного навчання [PERSON] становить 380,55 грн., з яких: витрати на оплату праці працівників (послуги на проведення уроків з теоретичного навчання) - 286,17 грн.; нарахування на оплату праці - 62,96 грн. та капітальні витрати (9%) - 31,42 грн. (а.с. 8). Згідно наказу КПТНЗ «ВНКК ЖКГ» № т-1/2 від 5 липня 2016 року, суд вбачає, що з 04.07.2016 року було відраховано [PERSON] зі складу слухачів навчальної групи Т-1 з підготовки за професією «Водій тролейбуса», що навчався за направленням Ленінського районного центру зайнятості міста Вінниці згідно договору № 200/11962 від 12.05.2016 року у зв'язку з систематичним невідвідуванням занять, що призвело до невиконання ним навчального плану та не допущенням даного слухача до навчального водіння (а.с. 9). Матеріалами справи встановлено, що наказом Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці № 116 від 20 липня 2016 року (а.с. 10), було зобов'язано [PERSON] відшкодувати кошти в сумі 380,55 грн. протягом тридцяти календарних днів з дня отримання витягу з цього наказу. Також зазначено, що [PERSON] було попереджено, що у разі відмови повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений цим наказом строк, стягнення цих коштів буде здійснено в судовому порядку відповідно до законодавства. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Так, абз. 2 п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Аналогічна норма міститься і в п. 2.10 Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітніх, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України від 31.05.2013р. № 318/655, згідно якого, у разі припинення безробітним професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) безробітний відшкодовує територіальному органу, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Слід зазначити, що строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення", адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується ( п.4 ст. 38Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Статтею 39 вищевказаного Закону також визначено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Отже, матеріалами справи встановлено, що відповідача було направлено на навчання за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, однак в зв'язку з пропусками навчань без поважних причин [PERSON] було відраховано та припинено реєстрацію - безробітного. Таким чином, позивачем було понесено витрати на оплату професійного навчання [PERSON], які підлягають відшкодуванню. Статтею 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача Вінницького обласного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до [PERSON] про стягнення коштів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 1600,00 грн. судового збору, оскільки позивач був звільнений від його сплати. На підставі викладеного та

Outcome: approved