Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

27 травня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Вимоги мотивовує тим, що [PERSON] її колишній чоловік. Шлюб між ними вперше був укладений 27 серпня 1983 року, який розірваний 06 березня 1987 року. Повторно вони уклали шлюб 22 грудня 1990 року, який розірвали 23 листопада 1994 року. 25 вересня 2003 року сторони знову зареєстрували шлюб, який був розірваний 18 травня 2005 року. Від шлюбу у них є двоє повнолітніх дітей: [PERSON], 1985 року народження, та [PERSON], 1992 року народження. Позивач вказує, що з 1983 року по даний час, незважаючи на офіційне розірвання шлюбу, вони з відповідачем проживали разом як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували дітей. 04 вересня 1998 року вони з відповідачем придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вказує, що договір купівлі-продажу цього будинку був оформлений на ім'я [PERSON] та посвідчений цього числа державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Бражнік С.А. Своє право власності за договором, [PERSON] зареєстрував в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 23 липня 2003 року. 06 листопада 1998 року вона, відповідач та їх діти були зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Це їх постійне місце проживання, і на даний час вони всі проживають за вказаною адресою. В зв'язку з наведеним вважає, що їй належить ? частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки вона разом з відповідачем придбала його за спільні кошти, внаслідок спільної праці. Просить встановити факт проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати за нею право власності на половину будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові. Просять встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без шлюбу з 07 березня 1987 року по 21 грудня 1990 року, з 24 листопада 1994 року по 24 вересня 2003 року, з 19 травня 2005 року по даний час та визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснивши, що після розірвання шлюбу 23 листопада 1994 року сторони припинили проживання однією сім'єю, позивач перейшла з дітьми проживати до своїх батьків, а відповідач проживав у своїх батьків. Пізніше батьком відповідача [PERSON] за власні кошти було придбано квартиру [ADDRESS], в якій проживав відповідач. [INFO] його батько [PERSON] помер. Після його смерті відповідач успадкував за заповітом квартиру [ADDRESS]. 21 липня 1998 року [PERSON] продав зазначену квартиру за ціною 10000 гривень. Після чого відразу вирішив придбати спірний будинок та домовився з [PERSON] про купівлю будинку [ADDRESS] за ціною еквівалентною 6500 доларів США, що на той час складало 15004 гривні. Маючи лише 10000 гривень, виручених від продажу успадкованої квартири [ADDRESS], відповідач з [PERSON] уклали письмовий, нотаріально посвідчений договір, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] 10634 гривні, а решту суми - 4370 гривень, що еквівалентно 1900 доларам США, відповідач, як покупець, зобов'язався сплатити продавцю до 28 жовтня 1998 року. Відразу після укладення договору купівлі-продажу від 04.09.1998 року, відповідач разом із своїм знайомим [PERSON] поїхав на заробітки до Німеччини, і після повернення, сплатив [PERSON] решту коштів за придбане житло. Після сплати всієї суми вартості житлового будинку, [PERSON] передав відповідачу ключі від вказаного житла та надав можливість туди вселитися. Позивач на той час (липень-листопад 1998 року) проживала з дітьми в квартирі своєї матері. В подальшому, на прохання позивача, відповідач зареєстрував її разом з дітьми в спірному будинку з мотивів зменшення вартості комунальних платежів в квартирі її матері. При цьому зазначає, що, зареєструвати в будинку лише дітей, без матері, йому не дозволили у паспортній службі. Лише на початку 1999 року відповідач перейшла з дітьми проживати у спірний будинок. Зазначили, що в період з листопада 1994 року по січень 1999 року сторони проживали окремо, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали, спільні витрати не здійснювали, будь яке майно в інтересах сім'ї не придбавали, складених відносин, які притаманні подружжю, не мали. Ствердили, що спірний будинок був придбаний відповідачем за кошти від продажу успадкованого ним майна та власні кошти. Просять у задоволені позову відмовити повністю. На підтвердження заперечень відповідача свідок [PERSON] показав, що продавав свій житловий будинок за адресою [ADDRESS] [PERSON] Кошти за його продаж отримував в два етапи від [PERSON] Свідок [PERSON] також підтвердив в суді пояснення відповідача, вказавши, що на початку 90-х років він разом з [PERSON] їздили на заробітки до Німеччини. Зазначив, що він бував у будинку придбаному [PERSON], бачив як останній проводив там ремонтні роботи, позивача [PERSON] на момент його візитів, там не було. Свідок [PERSON], що приходиться відповідачу рідною сестрою, в судовому засіданні показала, що квартиру [ADDRESS] придбав батько відповідача, а [PERSON] успадкував її за заповітом після смерті [PERSON] Зазначила, що відповідач проживав там сам, а позивача з дітьми в квартирі не було. Показала, що за кошти від продажу даної квартири відповідач придбав спірний будинок. Ствердила, що відносини між сторонами не були такими, які притаманні подружжю. Аналогічні показання дала в судовому засіданні свідок [PERSON], що є дружиною рідного брата відповідача. Пояснила, що після смерті батька [PERSON] вселився в успадковану квартиру сам. Спірний житловий будинок придбав за кошти отримані від продажу квартири отриманої у спадок від батька та особисті кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що йому як однокласнику відповідача [PERSON], та хресному батьку дитини сторін відомо, що [PERSON] їздив на заробітки, внаслідок чого отримував значні доходи. Зазначив, що батько відповідача придбав для [PERSON] квартиру, в якій останній проживав сам. Позивач на той час проживала у своєї матері. Також йому відомо, що відповідач купив житловий будинок по [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень письмові докази, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає в зв'язку з наступним. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] тричі укладали шлюб, зокрема: 27 серпня 1983 року, який розірвали 06 березня 1987 року, 22 грудня 1990 року, що розірваний 23 листопада 1994 року, та 25 вересня 2003 року, який розірваний 18 травня 2005 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.7-9). Від шлюбу у сторін є двоє повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10.11). Після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с.42) [PERSON] успадкував майно за заповітом, в тому числі житлову квартиру [ADDRESS] (а.с.90,91). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 1998 року (а.с.41) [PERSON] продав [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] за 10000 гривень. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 04 вересня 1998 року (а.с.12) [PERSON] купив у гр. [PERSON] одноквартирний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 цього договору продаж вищезазначеного будинку вчинено за 15004 гривні, з яких 10634 гривні [PERSON] отримав від покупця [PERSON] до підписання даного договору, а 4370 гривень, що еквівалентно 1900 доларам США, [PERSON] зобов'язувався сплатити до 28 жовтня 1998 року. Право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано 23 липня 2003 року за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13). Як вбачається з копії будинкової книги (а.с.17-20) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 06 листопада 1998 року були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що не заперечує відповідач. 11 жовтня 2005 року дочка сторін [PERSON] була знята з реєстрації за вказаною адресою в зв'язку із передачею в іпотеку власником [PERSON] нерухомого майна (а.с.58-64), тобто спірного жилого будинку і повторно зареєстрована [ADDRESS] 22 травня 2009 року. Як на доказ підтвердження факту проживання з відповідачем однією сім'єю та придбання спірного будинку за спільні кошти, позивач покликається на реєстрацію свого постійного місця проживання разом з дітьми починаючи з 25 червня 1993 року по 31 травня 1994 року і з 30 березня 1996 року по 05 серпня 1998 року в квартирі [ADDRESS], яку вважає такою, що придбана в шлюбі з відповідачем у 1993 році. При цьому зазначила, що їй було відомо, що квартира зареєстрована на батька відповідача і її успадкував [PERSON] за заповітом власника - спадкодавця [PERSON] (а.с.66-72). На підтвердження факту проживання однією сім'єю з [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] покликається на показання свідків [PERSON], [PERSON],яким відомо, що сторони проживали з дітьми у вказаній квартирі, однак вони не знають точного періоду спільного проживання сторін, їм не відомо хто був власником цього житла, як і ким здійснювався його продаж. Позивач також, на підтвердження факту проживання з відповідачем однією сім'єю і придбання за спільні кошти будинку по [ADDRESS], покликається на факт реєстрації її з дітьми у вказаному будинку з 06 листопада 1998 року. [PERSON] на підтвердження факту проживання у спірному будинку надала суду світлини, де зафіксовано 1999 рік на яких зображений відповідач з дітьми біля будинку на [ADDRESS]. Цю обставину не заперечує відповідач, однак вказує, що з листопада 1994 року по січень 1999 року не проживав однією сім'єю з [PERSON] Остання зазначає, що знялась з реєстрації у вказаному будинку з 11 жовтня 2005 року і по даний час зареєстрована [ADDRESS], однак фактично проживала і проживає у спірному будинку, і вважає, що їй на праві власності належить ? частина вказаного житла. На підтвердження позовних вимог позивач покликається на показання свідка [PERSON] - [PERSON], що приходиться її рідною сестрою, яка в суді ствердила, що сторони були в розводі, але спірний будинок на [ADDRESS] у 1998 році купляли разом, в тому числі за кошти, які надавали їм батьки з обох сторін. Також показала, що позивач торгувала на ринку і мала дохід. Зароблені кошти вклала у придбання спірного будинку. Свідок [PERSON] в суді показала, що не знає хто і коли придбавав будинок [ADDRESS], але бачила там сторін, почали спілкуватися з [PERSON] в 2000 році, але рідко. Про розірвання шлюбу [PERSON] і про їх одруження їй нічого не відомо. Коли вони вселялися в будинок і за яких обставин, вона не знає. Доводи [PERSON], на підтвердження позовних вимог не ґрунтується на нормах законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Повно та всебічно з'ясувавши в судовому засіданні всі обставини справи, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не підтверджують обставин щодо проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без шлюбу в періоди з 07 березня 1987 року по 21 грудня 1990 року, з 24 листопада 1994 року 24 вересня 2003 року, з 19 травня 2005 року по даний час, та факту придбання спірного будинку внаслідок спільної праці членів сім'ї, та спростовані дослідженими в суді належними і допустимими проаналізованими вище доказами, наданими відповідачем на заперечення позову. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Посилання [PERSON] на норми статей 62, 74 Сімейного кодексу України для визнання за позивачем права власності на половину спірного житлового будинку, набутого до 01 січня 2004 року, без встановлення факту створення сторонами спільної часткової власності на квартиру та визначення ступеня участі в цьому позивача працею й коштами, є неправильними. Відповідно до статей 16,17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, слід виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 статті 17, статті 18, п. 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У правовій позиції, висловленій Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи №6-66цс13 зазначено, що під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету, і визначення ступеня участі в цьому сторонами працею й коштами, не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судом встановлено, що договір купівлі продажу будинку [ADDRESS], укладено та нотаріально посвідчено 04 вересня 1998 року, тобто із цієї дати в [PERSON] виникло право власності на спірний будинок. В цей час він не перебував у зареєстрованому шлюбу з позивачем, а [PERSON] не довела суду, що сторони вели спільне господарство, побут і бюджет і не надала доказів на підставі яких суд мав би можливість визначити ступінь її участі працею і коштами у створенні, придбанні спірного майна. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч ст. 60 ЦПК України, позивач не надала суду належних доказів, розрахунків, які б підтверджували підставність та правомірність її позовних вимог, в тому числі щодо участі працею та коштами у створенні спільної часткової власності, тому суд у позові відмовляє.

Outcome: dismissed