Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

\~[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд винести рішення, яким встановити факт належності йому довідки №01/18-61 від 25.01.2018, виданої Державним підприємством «Компел», яка містить відомості про розмір заробітної плати за період роботи з травень 1993 р. по травень 1998 р. та належить йому, [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви [PERSON] посилався на те, що з 02.01.1992 року він був прийнятий на роботу до технічного вузла звязку союзних магістральних завязків та телебачення №3. 24.01.1994 підприємство було перейменовано та введено до структури підприємства «Укртек» як філія, що знаходилась у м. Донецьку. 01.07.1998 підприємство реорганізовано, а у 2000 р. перетворено та перейменовано. Він працював на різних посадах. У даний час має право на пенсійне забезпечення. Для перерахунку отриманої пенсії заявнику необхідно надати органу пенсійного забезпечення відомості про розмір заробітної плати. Довідка, яку він надавав видана підприємством, яке у теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території, а тому у перерахунку йому було відмовлено. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для [PERSON] юридичне значення, оскільки у подальшому це надать йому право на перерахунок пенсії . У судове засідання заявник не зявився, в заяві просив суд розглянути справу без його участі. Заінтересована особа представник Старобільського обєднаного управляння Пенсійного фонду України Луганської області до суду не зявилася. В своїй письмовій заяві, наданій суду, не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] та просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, перевіривши наведені в заяві доводи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. \~\~\~ \~Судова практика склалася таким чином, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. \~\~\~\~ [PERSON] є громадянином України, який народився 09.06.1963 році, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ЕМ № 399709 (а.с.6-7), \~\~\~\~ Заявник внесений до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а.с. 8). \~\~\~\~ Відповідно до відомостей, внесених уповноваженою особою до трудової книжки, заявник з 02.01.1992 року був прийнятий на роботу до Технічного вузла звязку союзних магістральних завязків та телебачення №3. 24.01.1994 ТУСМ-9 перейменовано в ТУМС -3 та введено до структури підприємства «УКРТЕК» як філія. 01.07.1998 Технічний вузол міжміських звязків і телебачення №3 реорганізований у Центр Технічної експлуатації первинної мережі №3 Дирекції первинної мережі УДПЕЗ «Укртелеком». 15.05.2000 р. УДПЕЗ перетворено на ВАТ «Укртелеком», 17.06.2011 перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (а.с.13-22). \~\~\~\~ [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію. У серпні 2018 р. звернувся до Старобільського обєднаного управління пенсійного фонду України Луганської області з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням під час перерахунку довідки про заробітну плату №01/18-61 від 25.01.2018 виданої Державним\~підприємством «Компел» (а.с.12) \~ \~ \~ \~10.08.2018 Старобільським обєднаним управлінням пенсійного фонду України Луганської області заявнику було відмовлено в перерахунку пенсії за поданою заявою з тих підстав, що надана довідка видана була підприємством, яке у теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території (а.с. 12). \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях"\~правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом,\~Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою\~статті 1 цього Закону, незалежно від її тривалості є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. \~ \~ \~ \~Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. У межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України, принципами та нормами міжнародного права. Визначений\~Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"\~порядок регулювання правочинів та реалізації прав субєктів, визначених частинами шостою і сьомою цієї статті, поширюється з урахуванням необхідних змін (mutatis mutandis) на тимчасово окуповані території України у Донецькій та Луганській областях, крім порядку виїзду осіб на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них, що встановлюється відповідно до цього\~Закону, та порядку територіальної підсудності справ, підсудних розташованим на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях судам, що встановлюється відповідно до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції". Згідно з\~ст. 6 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях"\~основними напрямами захисту прав і свобод цивільного населення на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях є: 1) захист основоположних політичних і громадянських прав і свобод людини; 2) вжиття заходів для звільнення Російською Федерацією, окупаційною адміністрацією Російської Федерації всіх незаконно затриманих, утримуваних громадян України; 3) сприяння забезпеченню відновлення порушених матеріальних прав; 4) сприяння забезпеченню соціально-економічних, екологічних та культурних потреб, зокрема шляхом реалізації заходів, визначених центральним органом виконавчої влади України, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій, на виконання відповідних рішень Кабінету Міністрів України; 5) надання правової та гуманітарної допомоги, у тому числі із залученням міжнародної допомоги, зокрема надання медичних та соціальних послуг на контрольованих Україною територіях; 6) сприяння підтриманню культурних звязків; 7) забезпечення доступу до навчальних закладів та засобів масової інформації України. Згідно з ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, є частиною національного законодавства України. Переміщені всередині країни особи є громадянами своєї держави і мають широке коло громадських, політичних, екологічних, соціальних і культурних прав. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені\~Конституцією України\~та законами України. Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не знаходилась має право на визнання її правосуб'єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб і свідоцтва про смерть. Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або заміні документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення належності документів певній особі, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті\~77,78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої\~статті 77 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої\~ст. 78 ЦПК України\~є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту належності документів певній особі необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку\~ст.315 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їхній сукупності, суд вважає, що заявник довів той факт, що працював в період з травня 1993 року до травень 1998 року, а тому є всі підстави встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме: довідки №01/18-61 від 25.01.2018, виданої Державним підприємством «Компел». \~\~\~\~ Встановлення факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить йому реалізувати своє право на належний рівень пенсійного забезпечення. \~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved