Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

У січні 2019 року АТ "Перший Українській Міжнародний Банк" (далі АТ "ПУМБ") звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив, і остаточно просив виселити [PERSON] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] , із квартири [ADDRESS] , без надання їм іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк'", правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є позивач по даній справі - Акціонерне товариство "Перший Українській Міжнародний Банк", та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 6481196, відповідно до умов якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 35 000,00 доларів США, а Відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Відповідачем та Позивачем було укладено договір іпотеки від 25.06.2008р., посвідчений Рябоконь К.Л., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за р.№ 1461, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Пунктом 4.7.1. Договору іпотеки встановлено, що у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття Предмету іпотеки у свою власність. У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором, державним реєстратором Кузнецовим О.І., Миколаївської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації", Миколаївська область було прийнято рішення про передачу вищевказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, у власність Позивачу, про що було прийнято відповідне рішення № 40841997 від 26.04.2018 і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором, здійснено запис про право власності за № 25913304. Таким чином, з 26.04.2018 року до Позивача перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] , з усіма відповідними правами та обов`язками. Після набуття права власності на вказану квартиру Позивачу стало відомо, що згідно з довідки від 30.05.2018 року виданої КП «Дирекція єдиного замовника «Океан» №210, в квартирі зареєстровані [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] 05.11.2018 року Позивач за допомогою засобів поштового зв`язку направив вимоги про виселення за вих. № КНО-44.2.5/65 та КНО-44.2.5/66 від 26.10.2018р. Проте, до сьогоднішнього дня вказана вимога Відповідачем не виконана і це порушує права та законні інтереси Позивача. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, судом про дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, надав лист, в якому позовні вимоги в частині виселення неповнолітньої не підтримує. Враховуючи викладене, та зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк'", правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є позивач, та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 6481196, відповідно до умов якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 35 000,00 доларів США, а Відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Відповідачем та Позивачем було укладено договір іпотеки від 25.06.2008р., посвідчений Рябоконь К.Л., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за р.№ 1461, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Відповідно до умов п. 1.6. Договору іпотеки, за рахунок Предмету іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за Основним зобов`язанням в повному обсязі, що визначається відповідно до Кредитного договору, цього Договору та чинного законодавства України. Згідно ч. З ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі. Пунктом 4.7. Договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки. Так, пунктом 4.7.1. Договору іпотеки встановлено, що у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття Предмету іпотеки у свою власність. На підставі вищевказаного Договору іпотеки, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором, державним реєстратором Кузнецовим О.І., Миколаївської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації", Миколаївська область було прийнято рішення про передачу вищевказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, у власність Позивачу, про що було прийнято відповідне рішення № 40841997 від 26.04.2018 і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором, здійснено запис про право власності за № 25913304. Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, таким чином, з 26.04.2018 року до Позивача перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] , з усіма відповідними правами та обов`язками. Згідно ст. 40 Закону України "Про іпотеку", після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч.3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно з довідки від 30.05.2018 року виданої КП «Дирекція єдиного замовника «Океан» №210, в квартирі зареєстровані [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Із матеріалів справи вбачається, що 26.10.2018 та 05.11.2018 року Позивач за допомогою засобів поштового зв`язку направив Відповідачам вимоги про виселення за вих. № КНО-44.2.5/65 і КНО-44.2.5/66. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вищезазначені обставини порушують права та законні інтереси Позивача. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім цього, в силу ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача [PERSON] обов`язок сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved