Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 22 липня 1996 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу кв. 35 в буд. 9 "А" по пр. Луніна в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області, посвідчений на Маріупольській універсальній товарній біржі. Згідно з умовами контракту № 10014 від 22.07. 1996 року позивач передав грошові кошти в сумі 8900 гривень за придбання квартири, а відповідачка прийняла грошові кошти та передала йому правовстановлюючі документи і ключі від квартири. В даний час позивач не може розпорядитись своєю власністю, оскільки на момент укладення договору ця угода купівлі-продажу не була посвідчена нотаріально, як того вимагає діюче в даний час законодавство. Просив визнати договір купівлі-продажу № 10014 від 22.07. 1996 року, укладений між ним та відповідачкою [PERSON], дійсним. В суді позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав на наполягав на їх задоволенні. В обґрунтування позову зазначив, що 20 років тому придбав квартиру, а наразі виникла необхідність в її продажі для поліпшення умов проживання, однак зараз нотаріуси відмовляють в оформленні договору купівлі-продажу, оскільки документом, що підтверджує належність йому квартири, є договір купівлі-продажу, оформлений на товарній біржі та не посвідчений нотаріально. Безпосередньо до відповідача з вимогою засвідчити нотаріально договір купівлі-продажу він не звертався, доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди в нотаріальному оформленні, суду не надав, письмової відмови нотаріуса у вчиненні нтаріальної дій він не має. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, у звязку із чим суд, за згодою пзивача, здійснив заочний розгляді справи на підставі ст. 224 ЦПК України . Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.07.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладений біржовий контракт № 10014, засвідчений Маріупольською універсальною товарною біржею, за умовами якого позивач придбав у власність квартиру № 35 в буд. № 9 "А" по пр. Луніна в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області. (а.с.5) Біржовий контракт № 10014 від 22.07.1996 року зареєстрований в Маріупольському Бюро технічної інвентаризації 22.07.1996 року, про що зроблено відповідний запис в реєстровій книзі та видано реєстраційне свідоцтво № 100п. (а.с.9) Сторони виконали всі умови угоди в повному обсязі, позивач передав грошові кошти, а відповідач в свою чергу передав у власність позивача квартиру № 35 в буд. № 9 "А" по пр. Луніна в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області у його володіння. Згідно вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або квартири чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів курівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Аналогічну норму містив ЦК УРСР, чинний на час укладання спірної угоди купівлі-продажу, а саме відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11. 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними" з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. В судовому засіданні позивачем не доведено того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення даного договору та на даний час втрачена можливість його посвідчення, письмової відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (оформлення угоди купівлі-продажу) суду не надано, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у звязку із передчасним предявленням позову, оскільки права позивача не порушені. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed