Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що відповідачем вчинено виконавчий напис № 28089 від 08 вересня 2020 року про стягнення із нього в користь відповідача заборгованості в розмірі 32725,00 грн. Виконавчий напис мотивований тим, що позивач є боржником за Кредитним договором № 003-19503-080812 від 08.08.2012 року укладеним із ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФІНАНСОВА-КОМПАНІЯ» «АЛАНД». Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проведено за період з 11.08.2020 по 17.08.2020 року. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст. 87 ЗУ «Про нотаріат 2 та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. П.2 вказаного переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та не чинною Постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів : Доповнити перелік після розділу « Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту : «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2 кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються : а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. З огляду на наведене, вважає, що нотаріус в день вчинення спірного виконавчого напису 27.02.2017 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним. Таким чином нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Крім того вказаною редакцією Переліку передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Крім того посилається на те, що статтями 28 ЦПК України, ст..24 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено поняття «місця виконання виконавчого документу», а саме виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватних виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України, тому законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/ приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій, тобто з місця проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна. Поняття «місце знаходження приватного виконавця» не є тотожними до поняття «місця виконання виконавчого напису». Із документів вбачається, що позивач є боржником та зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання за адресою : [ADDRESS] . Тобто вірною підсудністю потрібно вважати Підволочиський район. Такого висновку дійшов Апеляційний суд Запорізької області у справі № 337/1691/18 від 06.06.2018 року. У зв`язку з чим просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 28089 від 08.09.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 32 725,00 грн. Представник позивача в удове засідання не з`явився, згідно поданої заяви позовні вимоги просить задоволити, справу розглянути у його відсутності, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Представники відповідача та третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання повторно не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи в суді, причини неявки суду не відомі, а тому у відповідності до вимог ст.281 ЦПК України, рішення слід ухвалити на підставі наявних у ній доказів заочне рішення по справі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши зібрані у справі докази в їх повній сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань : Судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу від 08 вересня 2020 року на підставі ст.. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 з громадянина [PERSON] в користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» стягнуто заборгованість за кредитним договором 003-19503-080812 від 08 серпня 2012 року в сумі 32225, 00 грн, зокрема прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 14925,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 17300,00 грн. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435 (далі - ЦК України), нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року № 3425 (далі - Закон України "Про нотаріат"): "Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності". Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Закон України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закон України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно статті 50 Закону України "Про нотаріат" передбачається, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 23.01.2018 року у провадженні № 61-154св18. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу від 08 вересня 2020 року стягнення згідно виконавчого напису нотаріуса проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Разом із тим, позивачу невідомо про наявність нарахування вказаних сум, що зазначені у виконавчому написі нотаріуса і будь-яких підтверджень з цього приводу на пропозицію суду відповідачем надано не було як і не надіслано документів, що підтверджують безспірність нарахованих грошових коштів. Нотаріусом вказаних вимог Закону не перевірено та не витребувано додаткової інформації щодо підтвердження чи спростування відомостей зазначених ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Такими чином на час розгляду справи суду невідомо про наявність безспірності нарахованих грошових коштів як і самого кредитного договору, якщо такий був, що суперечить вимогам п.2 ст. 516 ЦК України. Крім того в розумінні ст.. 1054 ЦК України, а також правового висновку у справі № 465/646/11, ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не надало жодного документу, щодо підтвердження свого статусу та право на заміну кредитора у грошовому зобов`язанні, оскільки являється правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», котре також являється правонаступником ПАТ «ДельтаБанк». Вказаних вимог закону нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не перевірив. З огляду на викладене вбачається, що в даному випадку порушено і підпункт 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Таким чином, звертаючи увагу на викладені обставини, суд у повній мірі погоджується із доводами позивача, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням законодавства, зокрема те, що, ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 викладено правову позицію та залишено в силі постанову суду апеляційної інстанції, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в тому числі у п.2, тобто на день вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався пунктом Переліку, який був незаконний та не чинний, і дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком. Крім того на думку суду, на момент вчинення виконавчого напису допущено порушення встановлені у статті 88 Закону України "Про нотаріат" та підпункті 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 3-річного строку вчинення виконавчого напису по стягненню боргу, який обчислюється з дня виникнення у стягувача права вимоги, оскільки на підтвердження вказаних вимог суду незважаючи на неодноразові запити не було надано жодного доказу. За вказаних вимог заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 08 вересня 2012 року таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved