Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивує тим, що 23 липня 2013 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Центральній (бувша Леніна),11 в с. Устя Бершадського району Вінницької області. Вона є спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого чоловіка і спадщину прийняла у визначений законом строк . Однак належним чином оформитися в правах спадкоємця позбавлена можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, так як [PERSON] за життя не оформив належним чином право власності на належний йому будинок. Оскільки вирішити дане питання можливо тільки в судовому порядку вона звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 23.07.2013 року, право власності на житловий будинок по вул. Центральній,11 в с. Устя Бершадського району Вінницької області . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася , надала до суду письмову заяву в якій заявлені вимоги визнала повністю та просить слухати справу у її відсутність. Представник відповідача, сільський голова [PERSON], в судове засідання не з"явився, надав до суду письмову заяву в якій заявлені вимоги визнав повністю, просить слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення . Судом встановлено , що 23 липня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-АМ № 262664 виданим 25 липня 2013 року виконавчим комітетом Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно- цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Центральній,11 в с. Устя Бершадського району Вінницької області. Позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого чоловіка, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу та спадщину прийняла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з спадкодавцем за одною адресою. Постановою приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу від 05.05.2016 року, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по вул. Центральній,11 в с. Устя Бершадського району Вінницької області, після смерті, [PERSON], який помер 23.07.2013 року , у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлого на житловий будинок. Матеріалами справи встановлено, що рішенням правління колгоспу ім. "Шлях Ілліча" земельна ділянка площею 0,22 виділена з земельної шнурової книги і відведена під забудову [PERSON] на підставі рішення виконкому Устянської сільської Ради депутатів трудящих від 04.12.1978 року. Рішенням виконавчого комітету Бершадської районної ради народних депутатів № 39 від 09.02.1979 року [PERSON] було надано дозвіл на проведення, на відведеній йому земельній ділянці, будівництво індивідуальних житловий будинків і споруд, проведення на цих ділянках робіт по озелененню та благоустрою, відповідної техдокументації. 19.02.1979 року виконавчим комітетом Бершадської районної Ради депутатів трудящих [PERSON] було видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби по вул. Леніна, 11 в с. Устя. Також факт, що житловий будинок по вул. Центральній ( бувша Леніна),11 в с. Устя належав покійному [PERSON] підтверджується довідкою -характеристикою КП Бершадське районне бюро технічної інвентаризації та довідкою Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області № 725 від 29.04.2016 року , з якої вбачається, що [PERSON] з 1994 року і до дня смерті був прописаний та проживав в [INFO]. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Ураховуючи рік побудови спірної нерухомості 1979 -1990р.р., державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась підзаконними нормативними актами, які діяли на той час, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція). Так, згідно положень якої п.1. п.2 реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Згідно п.4. Інструкції, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селиш міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. У п.21. Інструкції зазначено, що бюро технічної інвентаризації на підставі правовстановлюючих документів, перелічених в додатку N 1 Інструкції вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток N 4). Таким документом є : Нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами правомірне набуття спадкодавцем нерухомого майна, яке увійшло до складу спадщини. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України (2004 року). В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який увійшов до складу спадкового майна після смерті [PERSON] та яке прийняла позивач. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі вище викладеного, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1268, 1296 ЦК України, враховуючи рекомендації викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у правах про спадкування»,

Outcome: approved