Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Грушівської сільської ради, треті особи: Тячівська державна нотаріальна контора та реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції в Закарпатській області, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її матір [PERSON], яка померла [INFO], за час свого життя, побудувала житловий будинок в [ADDRESS]. Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері, оскільки вона 17 березня 2008 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. На даний час вона бажає оформити спадщину, тобто житловий будинок, однак це унеможливлюється через відсутність правовстановлюючих документів на нього, а тому просить у судовому порядку визнати її власником житлового будинку по [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, однак подала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Грушівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Представники третіх осіб - Тячівської державної нотаріальної контори та реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції в Закарпатській області в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належно повідомленими. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 4). Із свідоцтва про смерть [PERSON] вбачається, що він помер [INFO] (а.с.5). Згідно заповіту від 17 березня 2008 року, посвідченого секретарем виконкому Грушівської сільської ради, [PERSON] заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також на все те, на що вона за законом буде мати право, [PERSON], 1962 року народження (а.с.9). Із рішення Грушівської сільської ради № 99 від 31 жовтня 2002 року вбачається, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS], в цілому, оформлено за [PERSON], однак дане рішення не зареєстроване в бюро технічної інвентаризації (а.с.8). Із довідки Грушівської сільської ради № 6166 від 13 листопада 2014 року вбачається, що згідно даних погосподарської книги, за будинком [ADDRESS] облікується земельна ділянка . Із технічного паспорту вбачається, що інвентаризаційна вартість житлового будинку [ADDRESS] складає 333 482 гривні (а.с.11-17). Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України. Виникнення права власності на житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON] регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, суд вважає, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS], а відповідно, після її смерті, у її спадкоємців, виникло право на спадкування на належну їм частку вищезазначеного будинку. Крім цього, рішенням Грушівської сільської ради № 99 від 31 жовтня 2002 року право власності на житловий будинок [ADDRESS], в цілому, оформлено за [PERSON] Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в сільській раді, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за ним необхідно визнати право власності на будинок з надвірними спорудами, в порядку спадкування. На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1268, 1269ЦК України, і

Outcome: approved