Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

13 липня 2015 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за постановлену енергію в період з 01липня 2012 року по 10 липня 2015 року. Також просить стягнути три відсотки річних від просроченої суми та збитки понесені ним внаслідок інфляції за період основної заборгованості по оплаті за користування теплом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є абонентом тепломережі, яка надає послуги з теплопостачання за місцем проживання відповідача, тобто в смт.Чорнобай Чорнобаївського р-ну Черкаської області.Відповідач же в порушення вимог ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України та п.п.18, 20 Правил надання послуг по централізованому опаленню, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року №630 не оплачує послуги з теплопостачання . Споживач неодноразово був сповіщений про суму заборгованості та про те, що у випадку непогашення її в добровільному порядку, підприємство буде змушено звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. Добровільно борг, що утворився з 2005 року відповідачем оплачений не був, що і спонукало позивача звернутися до суду з даними позовними вимогами та просить стягнути з відповідача заборгованість за останні три роки тобто з 01 липня 2012 року по 13 липня 2015 року, а також з основним боргом за теплопостачання, стягнути - 3% річних, інфляційні та понесені при зверненні до суду витрати пов»язані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача внесла уточнення до позову /ас.45-51/ та просила стягнути заборгованість в період 13 липня 2012 року по 13 липня 2015 року з по оплаті за теплопостачання в сумі-7 967,18 гр., 3% річних в розмірі - 717,70гр., інфляційні в розмірі - 6 058,37 гр. та понесені при зверненні до суду витрати пов»язані зі сплатою судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Також пояснила суду, що відповідач з 2005 року користується послугами тепломережі ,але відмовляється укласти договір щодо отримання послуг з теплопостачання .Оплата за спожите тепло проводиться нерегулярно та в розмірах які сам відповідач вважає за необхідне сплатити на рахунок комунального підприємства,що і потягло значну заборгованість відповідача перед постачальником даних послуг. Звернула увагу суду ,що надані представником відповідача в судове засідання квитанції про оплату за теплопостачання, підтверджують факт прийняття відповідачем послуг тепломережі в частині користування теплом ,але не покривають суми заборгованості так, як дані проплати здійснювались нерегулярно та направляються позивачем в рахунок погашення заборгованості попередніх років. Позивач ще в 2013 році звертався до суду з заявою про видачу судового наказу з даних питань ,але в зв»язку з наданими запереченнями відповідача, судом було скасовано свою ухвалу щодо стягнення заборгованості за той період в зв»язку з наявністю спору та необхідністю звернення до суду в позовному провадженні . Враховуючи, що відповідач продовжує користуватися теплом та ухиляється від укладення договору та проведення оплати за використане тепло позивач вимушений був звернутися до суду з даними позовними вимогами , які його представник просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, зазначених в письмових запереченнях та додатково зазначала, що дійсно їм з відповідачем представниками тепломережі вносилась пропозиція укласти договір на отримання послуг по отриманню тепла і надавався 2-й екземпляр даного договору,але вони відмовилась від його по підписання оскільки вважають його зміст таким, що порушує їх права, як споживачів тепла. Зокрема, вони не погоджуються з відсутністю в договорі даних про перерахунок позивачем в кінці опалювального сезону сплачених коштів та відшкодування переплачених сум, наявність в даному договорі умов, що розрахунки за тепло проводяться за весь період , а не лише під час опалювального сезону та з врахуванням розмірів житла ,а не на показаннях лічильників тепла, які на думку представника відповідача належить встановити позивачу по справі хоча визнала, що власником квартири, за адресою якої стягується заборгованість є відповідач по справі та те, що між ним і позивачем фактично склалися договірні відносини за період вказаний позивачем. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, перевіривши доводи позовної заяви, встановивши на підставі досліджених в судовому засіданні доказів факти та відповідні правовідносини вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. За змістом ст.ст. 10, 11, 31, 60 ЦПК України предмет та підставу позову визначає позивач,а суд перевіряє обґрунтованість позовних вимог та заперечень на підставі доказів, поданих сторонами. Відповідно до нарахувань по особовому рахунку відповідача та довідки № 2151 за підписом селищного голови (ас.13 та 50-51), наданих позивачем, відповідач його представник проживають у [ADDRESS] являється власником даного житла.Крім них зареєстровано за даною адресою і двоє вже повнолітніх дітей останнього , що визнається сторонами по справі, а отже, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Комунальне підприємство теплових мереж смт.Чорнобай вул.Комсомольська № 3 ,,А,, забезпечує надання послуг централізованого опалення в житловий будинок де розташоване житло відповідача і в його відповідно квартиру. Відповідач та члени його родини фактично є споживачами цих послуг, адже у встановленому законодавством порядку квартира, в якій вони проживають не відключена від системи централізованого опалення, що також визнається сторонами по справі. Отже, з огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що відповідач є споживачем послуг, що надаються позивачем. Споживачі, які не відмовились в порядку, встановленому діючим законодавством, від послуг централізованого опалення повинні сплачувати їх в повному обсязі. Так, відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача можуть бути визнані і інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України). Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України , кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, обов'язок відповідача, що користувався послугами позивача по оплаті цих послуг, кореспондується з суб'єктивним правом КП «Тепломережа» звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги як до всіх цих осіб, так і до будь-кого з них окремо.З огляду на викладене, позивач з вернувся з відповідним конкретним позовом лише до голови сім»ї, тобто відповідача. Згідно наданих позивачем відомостей по річних нарахуваннях та оплаті по особовому рахунку відповідач з 13 липня 2012 року та станом на 10.07.2015 року мав заборгованість по оплаті послуг з централізованого теплопостачання у розмірі -7 967,18гр.;відсотки в розмірі - 717 ,70 грн. та інфляційні -6 058,37гр.(а. с. 46- 51). Проте, як зазначалось вище представник відповідача заявляла про застосування до вимог позивача позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави є завданням цивільного судочинства, яке здійснюється в порядку позовного, наказного та окремого провадження (ст. 1, ч. 3 ст. 15 ЦПК України). При цьому, ЦПК України встановлено особливий порядок щодо розгляду окремих категорій вимог. Так, вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження тільки після того, як підприємство, що надає відповідні послуги, звернеться до суду за захистом свого права в порядку наказного провадження та йому буде відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасовано відповідний судовий наказ (п. 3 ч. 1 ст. 98, ч. 3 ст. 118, ч. 6 ст. 119, п. 6 .ч 3 ст. 121 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач весною 2013 року звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача відповідної заборгованості, 17.05.2013 року було видано відповідний судовий наказ, а 21.06.2013 року його було скасовано за заявою відповідача, що визнається сторонами по справі та підтверджується копією ухвали суду про скасування судового наказу (а. с. 40). З огляду на викладене суд вважає, що позивач звернувся до суду у встановленому процесуальним законом порядку за захистом свого порушеного права 13 липня 2015 року, тобто в визначені ч.1 ст.256 ЦК України строки. Правовідносини ж які склались між сторонами регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» та порядком № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної - гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до п. 21, Правил надання послуг передбачено, що у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами ( нормами ) споживання з розрахунку за 1 кв.м. опалювальної площі (об»єму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності . Рішенням Чорнобаївської районної ради № 19-6/VІ від 24.12.2012 року (ас.14-15) ,затверджено тарифи на послуги централізованого опалення які залишаються чинними на час подання позову до суду.Дане рішення визначає порядок застосування тарифів на послуги централізованого опалення. Розділом № 1 даного рішення передбачено, що абонентна плата нараховується при відсутності приладу обліку теплової енергії щомісячно протягом року за прийнятим тарифом абонентної плати за 1 кв.м. загальної опалювальної площі. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечували сторони, будинок [ADDRESS] відповідача загальною площею - 76,2 кв.м., не обладнаний засобами обліку теплової енергії, а тому і облік справлявся позивачем за встановленими наявним рішенням нормами. Таким чином суд вважає, що під час судового слідства не знайшло підтвердження посилання представника відповідача на те, що її довірителю неправильно нараховувалась оплата за послуги з теплопостачання з підстав зарахування і періоду неопалювального сезону. Правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачем регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення № 630 якими передбачено нарахування плати за надані послуги. Щодо ж до перерахунку в кінці року та повернення частини сплачених в тепломережу коштів на , що звертає увагу представник позивача, то дані законодавчі акти такої норми не містять. Надані ж представником відповідача копії квитанцій датовані з 13.12.2013 року на загальну суму- 3, 400 грн. (ас.26-28) свідчать про те, що станом на час розгляду справи відповідачем було погашено певну частину заборгованості за минулі роки, яка утворилася значно раніше та в період не зазначений позивачем у своїй позовній заяві. Щодо посилання представника відповідача на незаконність нарахування позивачем до загальної заборгованості відсотків в розмірі 3% та інфляційних суд вважає дане посилання таким ,що не узгоджується з фактичними обставинами. Зокрема, пунктом № 5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Неукладення договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Таких по суті висновків дійшов і Верховний Суд України у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг, у справі № 6-59цс13 яка переглядалася ним та висловив правову позицію з даних питань вказавши ,що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Посилання представника відповідача на те,що у його довірителя відсутні кошти на сплату наявної заборгованості не можуть бути підставою для відмови у задоволенні наявного позову, а сам відповідач у відповідності до Закону України "Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, спожиті газ і електроенергію" від 20.02.2003 року №554-I, має право звернутись до позивача щодо укладення між ними договору на реструктуризацію боргів по теплопостачанню строком до 60-ти місяців. Таким чином суд вважає, що право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання , порушено діями відповідача по справі та підлягає судовому захисту , а його позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають до повного задоволення. Понесені ж позивачем судові витрати при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved