Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

05 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 02170 від 17.02.2018 року, укладений між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг», та стягнути з останнього суму коштів в загальному розмірі 61610 гривень, які складаються з авансового платежу в сумі 61000 гривень та 610 гривень комісії за здійснення банківського переказу. Свої вимоги мотивує тим, що 17.02.2018 року між позивачем та ТОВ «Сігма Автолізинг» був укладений договір фінансового лізингу № 02170, з метою придбання транспортного засобу. Згідно умов договору предметом лізингу є трактор "Беларус 82.1", об`єм/тип двигуна - 4,75, тип КПП - МТ, привід - 4*4, вартістю 22426,47 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 610000 гривень. Позивач сплатив авансовий платіж в розмірі 61000 грн. При укладенні договору, представник товариства запевнила, що трактор буде доставлений позивачу за місцем проживання 20 лютого 2019 року, після сплати авансового внеску. Однак, 19 лютого 2018 року менеджер [PERSON] передзвонила йому та повідомила, що ТОВ «Сігма Автолізинг» не встигло викупити для позивача трактор. Відповідно до п. 1.7 договору лізингу доставка предмета лізингу передбачена протягом 90 календарних днів, тобто до 17 травня 2018 року, однак до часу звернення до суду з позовом доставка товару не відбулася. В подальшому представник ТОВ «Сігма Автолізинг» взагалі перестала відповідати на дзвінки. При цьому, представник товариства не роз`яснив призначення платежу в сумі 61000 грн., який виявився авансовим платежем за організацію угоди, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов`язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Крім того, зі слів представника компанії, він був впевнений, що сплачена ним сума є частковою оплатою вартості транспортного засобу. В договорі це передбачено, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, оскільки представник компанії спонукав його якнайшвидше внести авансовий платіж в сумі 10 % вартості товару. При цьому, в усній формі, представник компанії його завірила в тому, що всі умови договору вона пояснила, вся необхідна інформація доведена до його відома достовірно. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії його було введено в оману щодо умов виконання договірних зобов`язань, про які він дізнався детально вивчивши договір вдома. Позивач вважає, що договір містить несправедливі умови, в ньому порушений принцип добросовісності, можливості розірвати договір з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушення його прав як споживача, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу № 01282 від 15.12.2017 року є такими, що суперечать нормам ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», тому просить визнати договір недійсним та стягнути суму коштів, сплачених у якості комісії за організацію договору. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 72-73). Відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» судові повістки неодноразово надсилались за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 02099, м. Київ, вул. Ремонтна, буд № 6, оф. 407, та за адресою зазначеною в договорі: 02121, м. Київ, Харківське шосе, № 182. Проте повертались з відміткою, що відповідач за даною адресою не знаходиться (а.с. 26-28, 39-61, 66-68, 69-71). Відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК вважається, що він належним чином повідомлений про розгляд справи. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 116). За положеннями ст.280 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 17 лютого 2018 року між позивачем та ТОВ «Сігма Автолізинг» був укладений договір фінансового лізингу № 02170 (а.с. 7-14). Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2 договору відповідач взяв на себе обов`язок придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Згідно п. 3.3.2., 3.3.3. договору, лізингоодержувач зобов`язується прийняти і належним чином використовувати Предмет Лізингу за його призначенням, у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного Договору. Відповідно до п. 1.1 договору предметом договору фінансового лізингу є трактор "Беларус 82.1", об`єм/тип двигуна - 4,75, тип КПП - МТ, привід - 4*4. На виконання вказаного договору 17.02.2018 року позивачем сплачено 61000 грн. авансовий платіж, згідно договору фінансового лізингу, що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.966443116.1 від 18.12.2018 року (а.с. 15) та виставленим відповідачем рахунком, у якому також зазначення призначення платежу як авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 02170 від 17.02.2018 року (а.с. 16). Судом встановлено, що договір, окрім сплати позивачем вказаного платежу, не виконувався і його сторонами не вчинялося жодних дій щодо його виконання, зокрема подальша оплата позивачем не проводилася, транспортний засіб, що є предметом договору лізингодавцем не придбаний і лізингоодержувачу не переданий. Згідно п. 9.1 договору лізінгоодержувач повинен оплатити комісію за організацію договору в розмірі 10% від вартості предмету лізингу на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Відповідно до п. 9.2 Договору авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23% від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у Додатку № 1 до даного договору. Згідно з пунктом 12.1 договору, лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1 договору, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або його частини авансових платежів, а 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається. Відповідно до п. 12.8 Договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк, не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою. Відповідно до ч. 2ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ст. 21 Закону «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. За змістом частини п`ятої статті 18 закону, у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які визначені у частині третій статті 18 цього Закону. Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті3, частина третя статті509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина 4статті 18 цього Закону). Так, у спірному договорі (п. 12.1) зазначено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в пунктах 1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Вказана умова договору суперечить п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. У пункті 1.2 договору визначено, що вартість предмета лізингу визначаються у договорі та у додатку № 1. У пункті 2.2 договору строк закінчення лізингу пов`язаний зі сплатою останнього лізингового платежу за додатком № 1 до договору. Вказаний додаток № 1 відповідачем не надано. Підпунктом 11.1 розділу 11 договору лізингу передбачено, що після завершення терміну лізингу лізингоодержувач придбаває предмет лізингу у лізингодавця за викупною вартістю, що буде визначена лізингодавцем з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають сплаті за цим договором. Вказане свідчить про непрозорість, нечесність умов Договору, введення в оману відповідачем стосовно ціни (вартості) предмета лізингу та способу розрахунку ціни предмета лізингу, що в свою чергу не відповідає вимогам ст. 19 Закону щодо заборони нечесної підприємницької практики. Частиною 2ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Однак, спірним договором передбачено несправедливу умову сплати комісії за організацію договору, так як відповідно до визначення термінів, комісія за організацію договору становить собою першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обов`язкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Зазначена комісія за організацію договору виходить за межі переліку передбачених законом платежів, у зв`язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Крім того, спірний договір не містить істотної умови - предмет лізингу не визначений індивідуальними ознаками (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, номер шасі). Марка , модель транспортного засобу та об`єм двигуна не є такими ознаками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину він є нікчемним, тобто його недійсність виникає відповідно до закону й не потребує рішення суду про визнання такого договору недійсним. Згідно ч. 1ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1, 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Пунктом 4 ч.1ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері риків фінансових послуг. Розпорядженням Держфінпослуг № 21 від 22.01.2004 року затверджено Положення про надання фінансових послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Відповідно до п. 2 Положення для надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами необхідна наявність Довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг. Відповідач не надав суду ліцензії на здійснення фінансових операцій та довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Нацкомфінпослуг, що є підставою для визнання договору фінансового лізингу недійсним. Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору. Згідно із ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи, що спірний договір не був нотаріально посвідченим, то відповідно до вимог ч.1ст.220 ЦК України, такий договір є нікчемним. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, та від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, кошти в сумі 61610 грн., сплачені позивачем на користь ТОВ «Сігма Автолізинг», підлягають поверненню. Відповідно до частини 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з чим, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в загальній сумі 2540 гривень.

Outcome: approved