Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських стосовно сина [PERSON] - [INFO]. Свою заяву мотивує тим, що у шлюбі сторін народився син [PERSON] - [INFO], який проживає разом зі нею. Відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться станом здоров'я дитини, матеріально не підтримує та взагалі не цікавиться його життям. Дитина не пам'ятає з боку батька батьківської уваги та турботи. Просить позов задовольнити. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що [PERSON] як батько не цікавиться станом здоров'я і розвитком дитини [PERSON] - [INFO], матеріально не підтримує. Дитина не пам'ятає з боку батька батьківської уваги та турботи. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю та безпідставністю. Представник третьої особи органу опіки і піклування Франківського району Львівської районної адміністрації у судове засідання не з'явився, подав заяву з якої видно, що він просить справу слухати у його відсутності, просить позов задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили інші учасники судового процесу. Прокурор у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили інші учасники судового процесу. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у позов слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони розірвали шлюб 25 березня 2014 року та проживають окремо. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] - [INFO]. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Із матеріалів справи вбачається, що орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради прийняв висновок від 25.11.2014 року №35-3966 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] - [INFO]. Однак зазначений висновок не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки зазначене рішення прийнято без участі відповідача, не зазначено доказів про належне повідомлення відповідача про день, час і місце засідання такої комісії, при цьому думка дитини не була з'ясована. Крім цього, причини поведінки відповідача орган опіки та піклування не з'ясував, умови його проживання не досліджував, про необхідність змінити ставлення до виховання сина не попереджував. Не містить зазначений висновок також обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів дитини, як наслідок позбавлення батьківських прав батька, який бажає і може виховувати та утримувати сина. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків щодо позбавлення батьківських не стверджується також показаннями свідків позивачки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], так як не змогли пояснити суду, в чому саме полягало ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, при цьому вони є в близьких стосунках із позивачкою, а тому суд не дає їм і вири. Крім цього, суд дає віри поясненням свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили, факт виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно дитини, а тому такі пояснення свідків є логічними, вірними та не спростовуються іншими матеріалами справи. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідача, які б свідчили про ухилення ним від виховання свого сина [PERSON] - [INFO] і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Оскільки дії відповідача у судовому засіданні засвідчують, що він не втратив інтересу до дитини, має бажання та можливості утримувати та виховувати сина, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про дитину, суд вважає, що є недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] - [INFO]. Крім того, позивачкою не доведено наявності підстав позбавлення відповідача батьківських прав передбачених ст. 164 СК України та судом таких підстав не встановлено. Разом з тим, враховуючи положення п.18 Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи вищезазначене та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а крім того позивачем не подано доказів ухилення відповідача від своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed