Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя ( а.с.2-4, т.1), який у подальшому неодноразово уточнювала та в остаточній редакції позову від 29.12.2017 року просить суд : розподілити майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] наступним чином : визнати за [PERSON] право власності на ? частку : квартири [ADDRESS] ; автомобілю ЗАЗ VІDА, державний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER] ; автомобілю Меrсеdеs Веnz Е250, державний номер [NUMBER], номер шасі( кузова, рами) [NUMBER]; автомобілю Меrсеdеs Веnz 313СDІ-ПЕ, державний [NUMBER], номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] ; автомобілю Меrсеdеs Веnz 300D, державний номер [NUMBER], номер шасі ( кузова рами) [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на ? частку : квартири [ADDRESS] ; автомобілю ЗАЗ VІDА, державний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER] ; автомобілю Меrсеdеs Веnz Е250, державний номер [NUMBER], номер шасі( кузова, рами) [NUMBER]; автомобілю Меrсеdеs Веnz 313СDІ-ПЕ, державний [NUMBER], номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] ; автомобілю Меrсеdеs Веnz 300D, державний номер [NUMBER], номер шасі ( кузова рами) [NUMBER] ( а.с.181-185,т.1). Позов обґрунтовано тим, що у період часу з 1.09.2001 року по 25 квітня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними, за рахунок спільного сімейного бюджету та сумісних заощаджень, було набуте майно, яке є предметом розподілу у судовому порядку. У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя ( а.с.35-39, т.1), який у подальшому, а саме 23.10.2017 року уточнив ( а.с.119-121, т.1) та в якому остаточно просить суд поділити майно у такий спосіб. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Меrсеdеs Веnz Е250, державний номер [NUMBER], номер шасі( кузова, рами) [NUMBER] та на ? частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на автомобілю Меrсеdеs Веnz 313СDІ-ПЕ, державний [NUMBER], номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] та на ? частку квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані таким. По-перше, він не заперечує проти розподілу квартири [ADDRESS] у спосіб, запропонований позивачем за первісним позовом і сам просить суд визнати за сторонами по ? частини зазначеної квартири. По-друге, посилаючись на роз»яснення, що містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що автомобілі: ЗАЗ VІDА, державний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER] та автомобілю Меrсеdеs Веnz 300D, державний номер [NUMBER], номер шасі ( кузова рами) [NUMBER] були продані та такого майна на сьогоднішній день ні за ким із подружжя не зареєстровано. По-третє, при вирішенні спірної ситуації просить суд прийняти до уваги той факт, що позивачка сама пішла із сім»ї, при цьому їх дочка [PERSON] залишилася проживати з ним та знаходиться на його утриманні. При зверненні до суду з позовом 14.08.2017 року [PERSON] звернулася до суді із заявою про забезпечення позову ( а.с.18-19,т.1). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 16 серпня 2017 року провадження по справі за позовом [PERSON] відкрито ( а.с.23, т.1). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року заява про забезпечення позову задоволена ; накладено арешт, шляхом заборони відчуження майна, а саме : квартири [ADDRESS] ; будинку за адресою : м. Запоріжжя, вул. [ADDRESS]; автомобілю ЗАЗ VІDА, державний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER] ; автомобілю Меrсеdеs Веnz SLK 230, державний номер [NUMBER] ; автомобілю Меrсеdеs Веnz 230 Т Е, державний номер [NUMBER] ; автомобілю Меrсеdеs Веnz 270 СDІ, державний номер [NUMBER] ; автомобілю Меrсеdеs Веnz 308 D ПЕ, державний номер [NUMBER] ( а.с.26,т.1). 25 вересня 2017 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення на позов ( а.с.83-86,т.1). 25 вересня 2017 року позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про витребування з Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області доказів по справі ( а.с.101-102,т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя об»єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя ( а.с.110, т.1). 12 жовтня 2018 року позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом - [PERSON] звернувся до суду із заявою про забезпечення позову ( а.с.114-115, т.1). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 12 жовтня 2017 року заяву [PERSON] задоволено ; накладено арешт на автомобіль Меrсеdеs Веnz Е250, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі( кузова, рами) [NUMBER]; автомобіль Меrсеdеs Веnz 313СDІ-ПЕ, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER], що зареєстровані за [PERSON] ( а.с.116, т.1). 23 жовтня 2017 року представник позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з письмовим клопотанням про долучення до матеріалів справи документів , а саме відповідей сервісного центру МВС, що містять інформацію про підстави та час реєстрації спірних автомобілів та документів про отримання їх у власність ( а.с.122,123-133,т.1). 23 жовтня 2017 року позивач за первісним позовом - [PERSON] звернулася до суду із клопотанням про витребування доказів ( а.с.136). 23 жовтня 2017 року позивач за первісним позовом - [PERSON] звернулася до суду із клопотанням про відвід судді - головуючого у справі Світлицької В.М. ( а.с.137,т.1). 23 жовтня 2017 року позивач за первісним позовом - [PERSON] надала суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву ( а.с.138-139,т.1) 23 жовтня 2017 року позивач за первісним позовом - [PERSON] надала суду заяву про неправомірну поведінку головуючого у справі Світлицької В.М. ( а.с.142-143,т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2017 року заяву [PERSON] про відвід судді Світлицької В.М. задоволено, справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про передачу справи на розгляд іншому судді ( а.с.162,т.1). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Скользнєвої Н.Г. від 17 листопада 2017 року справу прийнято до провадження ( а.с.165,т.1). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» № 2147 -VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 року справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.190-191, т.1). 26 лютого 2018 року від позивача за первісним позовом [PERSON] до суду надішли заперечення на уточнену зустрічну позовну заяву ( а.с.197-199ґ.т.1) 26 лютого 2018 року від позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом - [PERSON] до суду надійшов відзив на позов [PERSON] ( а.с.202-203,т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 березня 2018 року підготовче провадження по справі продовжено до 29 квітня 2018 року ( а.с.206-207,т.1). 11 квітня 2018 року від позивача по справі [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява ( а.с.227-230,т.1), яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2018 року залишена без руху, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позову ( а.с.231-233,т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року уточнений позов [PERSON] визнаний неподаним та повернутий позивачеві ( а.с.235-236,т.1). 21 червня 2018 року від позивача за первісним позовом [PERSON] до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи переліку всього майна, яке було придбане за час шлюбу подружжя [PERSON] та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат ( а.с.242-244,т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.248-249,т.1). В суді позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом -[PERSON] та її представник, кожен в окремості, уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених по тексту позову; зустрічний позов визнали частково в частині розподілу спірної квартири, оскільки такий розподіл житла був запропонований і позивачем за первісним позовом, в іншій частині зустрічний позов не визнають і просять у його задоволенні відмовити. Представник позивача за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом - [PERSON] в суді зустрічний позов свого довірителя підтримав у повному обсязі, просить суд його задовольнити з підстав, викладених по тексту зустрічного позову ; позов [PERSON] визнав частково в частині розподілу спірної квартири, оскільки такий розподіл житла був запропонований і його довірителем , в іншій частині позов не визнає і просить у його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з»ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, взявши до уваги наявні в матеріалах справи заяви по суті справи, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 1 вересня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції зроблено запис № 884, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с. 8, т.1). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 15 травня 2017 року, шлюб між [PERSON] розірвано ( а.с.14-15, т.1). Сторони мають спільну дитину дочку [PERSON], 19.05.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції від 3.06.2004 р., серії [NUMBER] ( а.с.9, т.1). Після розірвання шлюбу спільна дочка сторін - [PERSON] постійно проживає із батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. В суді позивачем за первісним позовом надано перелік майна, яке було придбане під час шлюбу та підлягає розподілу. До цього переліку входить таке майно : 1.) квартира [ADDRESS] ; 2.) автомобіль Меrсеdеs - Веnz Е250, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] ; 3.)автомобіль Меrсеdеs - Веnz 313 СDІ-ПЕ, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; 4.)автомобіль ЗАЗ VІDА, державний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER]; 5.)автомобілю Меrсеdеs Веnz 300D, державний номер [NUMBER], номер шасі ( кузова рами) [NUMBER]. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння. Користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ( частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частина перша, друга статті 71 СК України). В суді позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник, кожен в окремості, вважають майно, вказане ними у письмовому переліку, доданому до матеріалів справи, спільною сумісною власністю подружжя ( а.с. 200-201,т.1). Сторона відповідача за первісним позовом [PERSON] проти визначеного статусу спірного майна не заперечує та також вважає його спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], відповідно до договору купівлі- продажу квартири, серія та номер :1857, виданий 21.08.2015 р., видавник : [PERSON], приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ( а.с.42-43,т.1) Відповідно до висновку оцінювача - фізичної особи- підприємця [PERSON], ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] становить 422 490,00 грн. ( а.с. 44- 59, т.1). Сторони проти встановленої ринкової вартості квартири не заперечують. Крім того, в суді [PERSON], її представник та представник [PERSON], підтримали свої позиції щодо поділу квартири, викладені в позовах, як первісному, так і зустрічному, які за своєю суттю співпадають. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на ? частину квартири [ADDRESS]. Надалі, згідно бази даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС України станом на 28 листопада 2017 року за [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби : автомобіль Меrсеdеs - Веnz Е250, держномер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 07.02.2012 р., підстава для реєстрації : довідка - рахунок серії [NUMBER] від 3.11.2011 р., видана ТОВ « Промснабресурс» ; автомобіль Меrсеdеs - Веnz 313 СDІ-ПЕ, держномер [NUMBER], номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER],свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 3.03.2015 р., підстава для реєстрації : довідка -рахунок серії ААЕ № 063566 від 3.03.2015 р., видана ТОВ « Автохаус-2011». Згідно з висновком консультативно - автоекспертного бюро ТОВ « Виробничо - експертне підприємство « Стандарт-Сервіс» від 21 вересня 2017 року ринкова вартість транспортного засобу Меrсеdеs - Веnz Е250, держномер [NUMBER], складає 81 719, 89 грн. ( а.с.67-68, т.1) Згідно з висновком консультативно - автоекспертного бюро ТОВ « Виробничо - експертне підприємство « Стандарт-Сервіс» від 21 вересня 2017 року ринкова вартість транспортного засобу Меrсеdеs - Веnz 313 СDІ-ПЕ, складає 65 761, 39 грн. ( а.с.73-74, т.1). За [PERSON] були зареєстровані наступні транспортні засоби : автомобіль ЗАЗ VІDА, державний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 7.07.2015 р., підстава для реєстрації : довідка - рахунок серії ААЕ № 288126 від 7.07.2015 р., видана Запорізькою філією ТОВ « Національна експертно -правова група - 1.09.2017 року вищевказаний транспортний засіб перереєстрований на нового власника ; автомобіль Меrсеdеs Веnz 300D, державний номер [NUMBER], номер шасі ( кузова рами) [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 5.02.2002 р., підстава для реєстрації : біржова угода № 219009 від 2.02.2002 р., видана УТБ ; 2.12.2003 р. вищевказаний ТЗ був знятий з реєстраційного обліку для продажу, після чого 11.12.2003 р. був зареєстрований за новим власником ( а.с.173-174, т.1). Отже, в суді встановлено та не оспорюється сторонами, що автомобілі, які є спірним майном і які, як на думку позивача [PERSON]Є підлягають розподілу , а саме : автомобіль ЗАЗ VІDА, державний номер [NUMBER], 2012 року випуску Меrсеdеs Веnz 300D, державний номер [NUMBER], були продані [PERSON] відповідно 1.09.2017 року та 2.12.2003 року. З моменту переходу права власності на спірні автомобілі до наступного власника, який є добросовісним набувачем, об»єктом спільної сумісної власності подружжя стали грошові кошти, які [PERSON] отримав за їх реалізацію. Виходячи з викладеного, в даному випадку в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] підлягає виділенню в особисту власність 1/2 частина грошових коштів, отриманих від продажу автомобілів. Проте, як в первісному, так і в уточненому позові позивачка [PERSON] просила поділити продані автомобілі шляхом визнання за нею та відповідачем [PERSON] права власності за кожним на ? частину цих автомобілів, що є невірним способом захисту порушеного права. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] щодо розподілу автомобілів ЗАЗ VІDА, державний номер [NUMBER], 2012 року випуску, та Меrсеdеs Веnz 300D, державний номер [NUMBER], у спосіб , запропонований позивачем за первісним позовом, задоволенню не підлягають. Стосовно розподілу автомобілів : Меrсеdеs - Веnz Е250, держномер [NUMBER], Меrсеdеs - Веnz 313 СDІ-ПЕ, держномер [NUMBER], слід зазначити таке. В суді встановлено, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем ( а.с.79, 80, т.1), який здійснює організацію надання ритуальних послуг (а.с.81-82, т.1). Як пояснив в суді представник [PERSON] його довіритель у своєї підприємницької діяльності постійно користується автомобілем Меrсеdеs - Веnz Е250, держномер [NUMBER], оскільки останній є специфічним у використанні ( катафалк). А отже, суд вважає доцільним визнати за [PERSON] право власності на цей автомобіль, а за [PERSON] відповідно визнати право власності на автомобіль Меrсеdеs - Веnz 313 СDІ-ПЕ, держномер [NUMBER] ( мікроавтобус).

Outcome: partial