Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі 17330,07 грн. за період з 16 липня 2014 року по 25.03.2015 року та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 738,80 грн. за період з липня 2014 року по лютий 2015 року, посилаючись на те, що у період з 03.10.2011 року по 31.10.2012 року він працював на ТОВ «Товари народного вжитку» та був звільнений за згодою сторін на підстав ст. 36 п.1 КЗпП України. На час звільнення ТОВ «Товари народного вжитку», порушуючи приписи ст. 47, 116 КЗпП України, не провело з ним повний розрахунок та не виплатило заробітну плату за вересень 2012 року у сумі 681,63 грн., за жовтень 2012 року у сумі 2754,64 грн., а всього - 3436,27 грн. За його заявою Мелітопольським міськрайонним судом 02.04.2014 року було видано судовий наказ по справі № 320/2619/14-д щодо стягнення вказаної суми заборгованості з заробітної плати, який набрав чинності 23.04.2014 року. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.07.2014 року у справі № 320/3163/14-ц було задоволено частково його позов до відповідача та стягнуто з останнього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з листопада 2012 року по липень 2014 року в розмірі 41611,75 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 419,20 гривень. Судовий наказ та виконавчий лист за цим рішенням знаходиться на виконанні у відділі ДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області та на даний час виконання за цими документами не проведено. Вважає, що є підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 16 липня 2014 року по 25.03.2015 року у розмірі 17330,07 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з липня 2014 року по лютий 2015 року у розмірі 738,80 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, при цьому пояснив, що з моменту звільнення по даний час відповідач заборгованість по заробітній платі не виплатив. На даний час у ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції на примусовому виконанні знаходиться судовий наказ про стягнення заборгованості по заробітній платі та виконавчий лист про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 03.10.2011 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Товари народного вжитку» по трудовому договору на посаду слюсаря-ремонтника по пятому розряду до цеху магнієвого литва. 31.10.2012 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України звільнений за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки. /а.с. 6/ В день звільнення, позивач отримав трудову книжку, але кінцевий розрахунок відповідач з ним не провів. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу Законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судовим наказом судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.04.2014 року по справі № 320/2619/14-д з Товариства з обмеженою відповідальністю «Товари народного вжитку» стягнуто на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченої працівникові заробітній платі в розмірі 3436 грн. 27 коп. /а.с. 8/ Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.07.2014 року по справі № 320/3163/14-ц було частково задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Товари народного вжитку» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з листопада 2012 року по липень 2014 року в розмірі 41\~611 гривень75 копійок та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 419 гривень 20 копійок, а всього 42\~ 030 гривень 95 копійок. З інформації відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 27.04.2015 року № 5405/7 вбачається, що на примусовому виконанні відділу перебуває: виконавчий лист № 320/3163/14-ц, виданий 04.09.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ТОВ «Товари народного вжитку» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з листопада 2012 року по липень 2014 року в розмірі 41611,75 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 419,20 грн., а всього 42030,95 грн.; судовий наказ № 320/2619/14-ц, виданий 02.04.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом про стягнення з ТОВ «Товари народного вжитку» на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій але не виплаченої заробітної плати в сумі 3436,27 грн. Таким чином, на час звільнення і до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі позивачу виплачена не була. Згідно довідки № 40 від 17.03.2014 року, наданою відповідачем, середньоденна заробітна плата, обчислена відповідно до вимог законодавства на час звільнення позивача, складала 23,06 грн. /а.с.7/ Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: "Про оплату праці", "Про індексацію грошових доходів населення", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу Законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття "заробітна плата". \~Згідно зі ст. 2 цього Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями,компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. \~Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. \~Таким чином, позивач відповідно до зазначених норм закону має право на компенсацію втрати частини заробітної плати за період з липня 2014 року по лютий 2015 року. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком цієї компенсації /а.с. 15/, яка складає 738,80 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В частині позовних вимог, щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак рішенням суду від 24 липня 2014 року вже було вирішено вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки, тому ці вимоги не можуть бути задоволені, оскільки у сторін виникають правовідносини з приводу виконання судового рішення, а тому норми ст.117 КЗпП України не можуть бути застосовані. Зі змісту п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» випливає, що працівник на користь якого присуджена сума заробітної плати має право на вимоги щодо її індексації у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає також судовий збір на користь держави в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial