Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Публічно акціонерного товариства " Київенерго" третя особа Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, свої вимоги мотивувавши тим, що 04 серпня 2016 року рішенням комісії при Дарницькій РДА в м. Києві [PERSON] встановлено пільги по сплаті електроенергії, як інваліду війни ІІ групи на двох осіб. В серпні 2016 року пільга була надана. 08 вересня 2016 рішенням комісії при Дарницькій РДА в м. Києві встановлено пільгу по сплаті електроенергії сину [PERSON] - [PERSON], як учасника АТО, пільга надана на сім"ю у складі трьох осіб. У вересні 2016 року ПАТ " Київенерго " позбавило [PERSON] та його дружину пільги 100 % та надало пільгу учасника бойових дій у розмірі 75 %. 19 вересня 2016 року [PERSON] звернувся з заявою з проханням роз"яснити чому його сім"ю позбавили пільг. Відповідь надана не була. У грудні 2016 року ПАТ " Київенерго " надало пільгу у розмірі 100 % для трьох членів сім"ї. ПАТ " Київенерго ", як стверджує позивача відмовляється виконувати Закон України " Про статус ветеранів війни та гарантії іх соціального захисту" та рішення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 04 серпня 2016 року і 08 вересня 2016 року, а тому позивач [PERSON] змушений звернутися за захистом свої прав та інтересів до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] заяву підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач Публічне акціонерне товариство " Київенерго" в особі представника, Стовбун Світлани Валентинівни, що діє на підставі довіреності № 17102401 від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Представник третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Кузьменко Любов Євгенівна, що діє на підставі довіреності № 01 - 14 / 42 від 03 січня 2018 року просила відмовити в задоволенні заявленого позову. Суд, заслухвши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 4 ст. 4 Цивільного кодексу України - постанови Кабінету Міністрів є актами цивільного законодавства, тому Правила користування електричною енергією для населення затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Пунктом 31 ПКЕЕН встановлено, що споживач, який має право на встановлені законодавством пільги з оплати спожитої електричної енергії, повідомляє у письмовій заяві енергопостачальника про своє право на пільгу з посиланням на відповідний законодавчий акт. Пільгова оплата електричної енергії здійснюється з дня поданій споживачем заяви. У разі коли декілька членів однієї сім У. які проживають разом, мають право на пільги з оплати спожитої електричної енергії, пільга надається тільки одному з членів сім'ї. Побутовий споживач, який має декілька пільг, може обрати одну, більшу за розміром пільгу. Пільги з оплати спожитої електричної енергії надаються тільки за місцем постійного проживання. З 19 вересня 2016 року на підставі поданої заяви з пакетом підтверджуючих документів до ПАТ « КИЇВЕНЕРГО » за адресою місто Київ, вулиця Лютнева, 12 зареєстровано пільгу « Інвалід ВВВ 2 гр. » на ім'я [PERSON] ( 2 особи ) + додаткова пільга « Учасник бойових дій » на ім'я [PERSON] ( 1 особа ), яка надає право на 100 % знижку з оплати спожитої електроенергії в межах установленого соціального нормативу - 150 кВтг на місяць ( 3 особи ). Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 N 409 « Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування » для користування послугами з електропостачання ( до 31 грудня 2017 року ) в житлових приміщеннях ( будинках ) у житлових приміщеннях ( будинках ), крім тих, що зазначені в абзацах третьому - шостому цього підпункту, - 90 кВт г на місяць на сім'ю ( домогосподарство ) з однієї особи і додатково 30 кВт г на місяць на кожного іншого члена сім'ї ( домогосподарства ), але не більш як 210 кВт г Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 pоку N 409 « Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово - комунального обслуговування » для користування послугами з електропостачання ( з 01 січня 2018 року ) у житлових приміщеннях ( будинках ) у житлових приміщеннях ( будинках ), крім тих, що зазначені в абзацах третьому - шостому цього підпункту, - 70 кВт г на місяць на сім'ю ( домогосподарство ) з однієї особи і додатково 30 кВт г на місяць на кожного іншого члена сім'ї ( домогосподарства ), але не більш як 190 кВт г на місяць З метою забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законами України, був створений автоматизований банк даних - Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги , затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117. Відповідно до п. З постанови № 117, управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги ». Категорії громадян, які мають право на отримання пільг на оплату електричної енергії визначаються Бюджетним кодексом України ( ст. 102 ). Пунктом 7 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України визначено, що місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують, зокрема, проведення видатків відповідно до цього Кодексу виключно із застосуванням ЄДАРП. Пільги, передбачені законами України, надаються ПАТ « КИЇВЕНЕРГО » за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх з бюджету за встановленими нормами у погоджені з фінансовими органами терміни. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 « Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету » управління праці та соціального захисту населення ведуть облік осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, і здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячні звітів щодо послуг, наданих пільговим категоріям громадян. Статтею 51 Бюджетного Кодексу України визначено, що до членів сім'ї пільговика при наданні пільг належать: дружина ( чоловік ) їхні неповнолітні діти ( до 18 років ); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та II групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] не належить до членів сім'ї основного пільговика, однак зареєстрований і проживає у зазначеному житловому приміщенні ( будинку ) та має право на знижку плати, тому йому, як пільговику, зареєстрована додаткова пільга. Дружина [PERSON] не належить до членів сім'ї основного пільговика ( [PERSON] ) та не має пільгового посвідчення, тому у неї відсутнє право на знижку плати. Додатково повідомляємо, що пільги на оплату спожитої електричної енергії є видом державних соціальних гарантій. ПАТ « КИЇВЕНЕРГО » як енергопостачальна компанія пільг не надає, а лише здійснює їх оформлення, якщо ця функція законодавчо покладена на неї. Держава компенсує збитки енергопостачальника від надання пільг на оплату за спожиту електроенергію окремим категоріям побутових споживачів за рахунок субвенцій з Державного бюджету України. Наголошуємо, що пільги, передбачені законами України, надаються ПАТ « КИЇВЕНЕРГО » за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх з бюджету за встановленими нормами у погоджені з фінансовими органами терміни та на підставі перевірених ними розрахунків, поданих організаціями. Таким чином, ПАТ « КИЇВЕНЕРГО » діяло в межах чинного законодавства та жодним чином не порушило право Позивача. Таким чином, вимоги Позивача є необгрунтованими та не відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed