Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 січня 2015 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Посилалася на те, що є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO]. До спадкової маси, крім іншого майна, входить гараж [NUMBER] в Автогаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по [ADDRESS]. Вказувала, що на даний гараж отримати свідоцтво про право на спадщину позасудовим порядком не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи на нього відсутні, право власності за спадкодавцем у встановленому законом порядку зареєстровано не було. Просила суд визнати за нею право власності на гараж [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS] в автогаражному кооперативі «Автолюбитель», в порядку спадкування після [PERSON] В судове засідання сторони та треті не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, подали заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. Встановлено, що позивач [PERSON] з 01 грудня 1973 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановлено, що після померлого [INFO] [PERSON] Другою полтавською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа, відповідач [PERSON] звернувся з заявою про відмову від спадщини на користь матері [PERSON] Позивач [PERSON], будучи спадкоємцем майна померлого [PERSON], у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, відповідно до рішення виконкому Полтавської міської Ради депутатів трудящих від 08 липня 1964 року № 505 [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража за адресою: [ADDRESS]. Після будівництва гаражу, що було здійснено [PERSON], гараж перейшов в його особисту приватну власність, що підтверджується довідкою, виданою Полтавським Міськкомгоспом 25 червня 1965 року з [NUMBER]. Правовідносини щодо прав власності на час одержання вказаного дозволу та на час будівництва [PERSON] гаражу регулювались Цивільним кодексом УРСР, який введений в дію з 01 січня 1964 року. [PERSON] помер [INFO], при цьому право власності на даний гараж у встановленому законом порядку не зареєстрував. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Також Пленум роз'яснив, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.15 Закону України „Про власність", який втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. В силу норм ст. 19-1 Закону України « Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] у встановленому законом порядку було надано дозвіл на будівництво гаражу, будівництво ним здійснено за власні кошти, незалежно від того, що право його власності у встановленому законом порядку зареєстровано не було, гараж [NUMBER] по [ADDRESS] з моменту закінчення будівництва належав йому на праві власності. [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] та у встановленому законом порядку прийняв спадщину (а.с. 12). В той же час [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на спірний гараж не отримав, право власності за ним зареєстровано не було. Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивачу видано ордер №2173 від 24 квітня 2008 року на гараж [NUMBER] в автогаражному колективі «Автолюбитель». Державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори згідно з постановою від 23 грудня 2014 року №2153/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж [NUMBER] по [ADDRESS], автогаражний кооператив «Автолюбитель». Відсутність державної реєстрації права власності на спірний гараж за померлим [PERSON], як на спадкове майно, позбавляє права позивача у встановленому законом порядку отримати свідоцтво на право про право на спадщину за законом, тому порушене право підлягає захисту. Суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] право власності на гараж [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS] в автогаражному кооперативі «Автолюбитель».

Outcome: approved