Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON], [PERSON], звернулись в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку в нерухомому майні та про визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.01.2015 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. За життя [PERSON] заповіт на випадок своє смерті не залишив.Як вказують позивачі, [PERSON] є дружиною померлого 18.01.2015 року [PERSON], а [PERSON] є його сином. Після його смерті позивач [PERSON] успадкував майно свого батька, а позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] відмовились від спадкування на користь позивача [PERSON] Позивачі вказують, що за часів СРСР тому, хто мав транспортний засіб, на новому житлову масиві заводу "Ковельсільмаш" в м. Ковелі надавались ділянки для будівництва гаражів. В сім'ї позивачів не було транспортного засобу, тому вони оформили земельну ділянку та будівельний паспорт на гараж № 115 в гаражному кооперативі "Електрон" по вул. Варшавській в м. Ковелі на батька [PERSON] - [PERSON], оскільки в його власності був мотоцикл ІЖ-Пл-ЗК, у звязку з чим всі документи стосовно гаража оформлені на останнього. В той же час, як стверджується позивачами, індивідуальний гараж в кооперативі "Електрон" по вул. Варшавській фактично будували позивач [PERSON] та її покійний чоловік [PERSON] за власні кошти та власними силами. Тому, покликаючись на норми Сімейного кодексу України, позивач [PERSON] стверджує, що спірний гараж є обєктом спільної сумісної власності подружжя ([PERSON] та [PERSON]С.), а тому кожному з них належить по ? цього гаража. Таким чином позивач [PERSON] вважає, що за нею слід визнати право власності на ? гаража, як на частку в спільному майні подружжя. Інша ? частка гаража є спадковим майном після смерті [PERSON], а тому позивачі вважають, що право власності на цю частку слід визнати за [PERSON], як спадкоємцем майна після смерті [PERSON] Позивачі стверджують, що вказаним гаражем вони користувалися постійно, і вважали, що правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно існують, вважаючи будівельний паспорт, як правовстановлюючий документ. Тільки при оформленні спадщини після смерті [PERSON] їм стало зрозуміло, що гараж насправді оформлений ще на [PERSON], який також помер. Враховуючи наведене, позивачі просили суд визнати за [PERSON] право власності\~на ? частку гаража № 115 в гаражному кооперативі "Електрон" по вул. Варшавській в\~м. Ковелі Волинської області, а за позивачем [PERSON] визнати право власності на ? частку гаража № 115 в гаражному кооперативі "Електрон" по вул. Варшавській в\~м. Ковелі Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 18 січня 2015 року в м. Ковель Волинської області. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити повністю. В подальшому, після оголошення перерви в судовому засіданні, позивачі в судове засідання не з'явились та подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Стверджували, що спірний гараж будувався не лише за кошти [PERSON] та померлого [PERSON], а й за кошти інших дітей [PERSON], а тому позивач [PERSON] не має права на половину цього гаража. Наполягали та тому, що цілий гараж має перейти у власність позивача [PERSON] в порядку спадкування, а тому просили суд визнати за останнім право власності на цей гараж в цілому. В подальшому, після оголошення перерви в судовому засіданні, зазначені відповідачі в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Причин неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. В подальшому, після оголошення перерви в судовому засіданні, відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомила. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів цивільної справи письмові докази, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 52 від 23.03.1989 року та згідно будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, [PERSON] дозволено будівництво індивідуального гаража № 115 в кооперативі "Електрон" по вул. Варшавській в м. Ковелі. 17.05.1994 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 03.11.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 499, заведеної після смерті [PERSON], спадкоємцем майна останнього була його дружина [PERSON]. Спірний гараж до складу спадкового майна не входив. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дітьми померлого [PERSON], що визнається сторонами по справі. [PERSON], який помер 18.01.2015 року, був також сином [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження та свідоцтвом про смерть [PERSON] Позивач [PERSON] була дружиною померлого [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 03.10.1981 року Зарічанською сільською радою Ковельського району. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дітьми [PERSON] та померлого [PERSON], що також визнається сторонами по справі. Як стверджується позивачами, дозвіл на будівництво спірного гаража та будівельний паспорт на цей гараж були лише формально оформлені на померлого [PERSON], а безпосереднє будівництво цього гаража проводилось за рахунок позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Той факт, що спірний гараж був побудований сімєю [PERSON] та [PERSON] підтверджується такими доказами: товарним чеком № 1660 від 25.06.1989 року про оплату вартості бетону від Волинської обласної опто-роздрібної контори "Укрторгбудматеріали"; розрахунковим листом від грудня 1989 року на металевий профіль; накладною на цеглу та квитанцією про її оплату; товарно-транспортною накладною № 20813 від 27.07.1989 року на доставку будівельних матеріалів; накладною № 11 від 21.08.1989 року на відпуск матеріалів гаражних воріт; квитанцією № 1608 про оплату замовлення по виготовленню гаражних воріт. Із зазначених документів вбачається, що вони були видані на імя [PERSON] приблизно в один і той же час, що відповідає року побудови гаража (згідно технічного паспорту 1990 рік). Крім цього, згідно повідомлення голови гаражного кооперативу "Електрон" [PERSON], гараж № 115 в цьому кооперативі будував і користувався ним до дня смерті [PERSON] та його сімя. Зазначені письмові докази в сукупності дають суду підстави вважати доведеним той факт, що спірний гараж був побудований саме померлим [PERSON] та його сімєю. Заперечення відповідачів з цього приводу суд відхиляє, оскільки такі заперечення не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. Згідно висновку відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради від 04.11.2015 року та акту обстеження забудови і технічного стану будівлі гаража від 04.11.2015 року, індивідуальний гараж № 115 в гаражному кооперативі "Електрон" відповідає проекту планування гаражного кооперативу та затвердженому будівельному паспорту. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Таким чином до правовідносин, які виникли між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] на момент побудови спірного гаража (1990 рік), слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України (КПРС України). Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні правові норми містить і Сімейний кодекс України, який діяв станом на момент смерті [PERSON] Зокрема, відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналізуючи встановлені вище обставини по справі та зазначені правові норми, суд прийшов до висновку, що спірний гараж належить на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON], хоча у встановленому законом порядку таке право власності зареєстровано не було. Згідно ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 70 СК України. Таким чином суд визнає, що спірний гараж є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], а їх частки в цьому майні є рівними по ? за кожним. З огляду на викладене, суд прийшов до переконливого висновку про підставність заявленої позивачем [PERSON] вимоги про визнання за нею права власності на ? частку спірного гаража. Як зазначалось вище, [PERSON] помер, а тому після його смерті відкрилась спадщина на все майно, яке належало йому на праві приватної власності, в тому числі й на ? вказаного гаража. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 288/2015, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що останній при житті заповіт на випадок своє смерті не залишив. Крім цього з копії вказаної спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] звертався до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, він є спадкоємцем майна померлого за законом, а дружина померлого [PERSON] та повнолітня дочка померлого [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийнят\-тя спадщини після смерті [PERSON] Таким чином, у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України, позивач [PERSON], як син померлого [PERSON], є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті померлого батька. Згідно п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно повідомлення Ковельської держнотконтори № 2302/01-16 від 19.11.2015 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний гараж в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом майна, що належало померлому [PERSON], а саме ? гаража № 115 в гаражному кооперативі "Електрон" по вул. Варшавській в м. Ковелі, а тому це майно належить позивачу в порядку спадкування за законом. Таким чином суд констатує, що в судовому засіданні доведено обставини, якими позивачі обґрунтовували свої позовні вимоги, а саме - право позивачів (по ? за кожним) на гараж № 115, що розташований в гаражному кооперативі "Електрон" по вул. Варшавській в м. Ковелі\~ Виходячи з обставин справи, судові витрати по справі суд залишає за позивачами.

Outcome: approved