Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] у червні 2014 року звернулася у суд з позовом до [PERSON] про поділ спільно набутого за час шлюбу майна. У позові вказала, що у період з 10.08.1996 по 23.01.2013 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] за час шлюбу ними спільно було набуто майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2351 га., що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства. 23.01.2013 сторони розірвали шлюб. На даний час згоди про поділ майна між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто. Позивач вимушена винаймати з неповнолітніми дітьми квартиру. Враховуючи викладене, а також те, що вона як дружина має право на частку майна набутого подружжям за час шлюбу, просить суд проділити майно та визнати за сторонами право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства. 10.07.2014 від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі. У позові [PERSON] вказав, що дійсно за час перебування у шлюбі ними з [PERSON] було набуто у власність домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,2351 га., що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства. 23.01.2013 між сторонами було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] спору про порядок користування та володіння житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами не виникало. Факт належності відповідачу ? ідеальної частини домоволодіння позивачем визнавався та не оспорював ся. Проте, коли постало питання [PERSON] про виділення у судовому порядку ідеальної частки, то у зв'язку з цим позивач [PERSON] користуючись своїм правом на мирне володіння своїм майном, просив суд, у відповідності до наданого висновку спеціаліста ПП "Бюро послуг та консультацій", поділити домоволодіння в натурі та виділити йому першу частину другого варіанту розподілу. У судовому засіданні позивач підтримала поданий нею позов до [PERSON] у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги останньої у повному обсязі з підстав викладених у позові. Щодо у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Проте, додатково вказав, що його довіритель просила, вразі визначення судом частки майна в натурі, виділити варіант з входом. Відповідач просив суд задовольнити зустрічний позов, а у задоволенні первісного позову відмовити. У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог по первісному позову. Щодо зустрічного позову, то просив задовольнити його у повному обсязі з підстав викладених у ньому. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що 10.08.1996 сторони зареєстрували шлюб у Богодарівській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області. 23 січня 2013 року - розірвали шлюб, про що свідчить копія рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23.01.2013 (а.с. 6). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За період спільного проживання нажили майно, що складається з житлового будинку [ADDRESS] Пирятинського району Полтавської області з господарськими будівлями та спорудами: гараж "Б", сарай "В", погреб "Г", убиральня "Д", огорожа № 1, зливної ями № 2 розташовані на приватизованій земельній ділянці (а.с. 7-11); земельної ділянки площею 0,2351 га., що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, державний акт серія РЗ № 669551 (а.с. 25). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки тощо. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК та ст. 70 СК, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом а відповідача за зустрічним позовом заперечував проти поділу майна в натурі вказуючи, що його довіритель не бажає ділити майно в натурі оскільки при його поділі зменшиться площа кімнат і частина будинку буде незручною для користування. Проте, вразі визначення судом частки в натурі, представник просив виділити варіант з входом. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом наполягав на виділенні частки його довірителя в натурі, оскільки останній на даний не має можливості вільно володіти своїм майном. Суд, вислухавши сторін, дійшов висновку, що в даному випадку до задоволення підлягає зустрічний позов заявлений [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі, оскільки відповідно до Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 ст. 1 про захист власності - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. З досліджених матеріалів справи вбачається, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що підтверджується висновком спеціаліста. Крім того, відповідно до листа Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Пирятинської РДА від 09.12.2014 № 28 у будинку [ADDRESS] Пирятинського району Полтавської області, можливо провести перепланування та переобладнання (а.с. 102). Згідно з листом Пирятинського районного сектору Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області від 09.12.2014 № 32-53, останні не заперечують щодо поділу домоволодіння якщо під час поділу не будуть порушені норми пожежної безпеки (а.с. 103). Відповідно до ст. 152 ЖК України Дейманівська сільська рада своїм рішенням від 16.12.2014 надала дозвіл сторонам на перепланування житлового будинку у зв'язку з поділом майна (а.с. 104). Оскільки сторони не досягли спільної згоди, щодо поділу спільного сумісного майна, зокрема житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, тому судом було взято до уваги висновок спеціаліста ПП "Бюро послуг та консультацій" наданий позивачем по зустрічному позову, а відповідачем по первісному позову [PERSON], з визначення можливості варіантів розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки (а.с. 40-49). Виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Отже, якщо відповідач за первісним позовом на підтвердження своїх вимог по зустрічному позову надає висновок спеціаліста, а позивач за первісним позовом, заперечуючи проти цього, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213, ЦПК ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК ухилився від доведення обставин, на які посилався. Отримавши висновок спеціаліста № б/н від 05.09.2014 про розподіл будинку з господарськими будівлями та спорудами та ознайомившись з ним у повному обсязі, від сторін не надходило клопотань щодо призначення додаткової експертизи. Відповідно до висновку житловий будинок [ADDRESS] Пирятинського району Полтавської області з господарськими будівлями та спорудами, можливо поділити на дві частини. Так, висновком спеціаліста було визначено варіанти розподілу будинку та відповідно до нього земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Визначаючи сторонам варіант розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельних ділянок, суд виходив з того, що чоловік в порівнянні з жінкою спрадавна наділений більшою фізичною силою та на даний час має постійний заробіток, працюючи. Позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей на утримання яких, крім сплати аліментів відповідачем, затрачає додаткові кошти. Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11 вказує, що інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України "у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди". Суд, уважає можливим здійснити поділ будинку та земельних ділянок відповідно до першого варіанту висновку, за яким в результаті поділу утворюються ізольовані частки житлового будинку з земельними ділянками, із залишенням частини земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в спільному користуванні, з виділенням позивачу першої частини першого варіанту, а відповідачу другої частини першого варіанту. При цьому варіанті розподілу власнику першої частини необхідно закрити дверний отвір із передньої 1-3 в кімнату 1-6, а власнику другої частини необхідно обладнати окремий вихід із своєї частини, так як показано на проекті розподілу. Крім того, власнику першої частини необхідно доплатити власнику другої частини 3900 грн. за невідповідність ідеальним часткам. Як передбачено ст. 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як передбачає ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Матеріалами справи документально підтверджено, що адвокат [PERSON] на підставі Договору від 18.06.2014 (а.с. 12-13) надавав правову допомогу у цивільній справі позивачу [PERSON] та остання відповідно до квитанції від 14.11.2014 № 14/11понесла витрати у сумі 3000 грн. (а.с. 89-90). Відповідач [PERSON] у свою чергу поніс витрати за надану правову допомогу у сумі 300 грн., що підтверджується квитанцією від 09.07.2014 № 09/07 (а.с. 50-а). Відповідно з Додатком до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" граничний розмір компенсації у цивільних справах, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не може перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно з журналами судових засідань адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях 04.07.2014, 10.07.2014, 22.08.2014, 26.08.2014, 04.09.2014, 13.11.2014, 14.11.2014. З матеріалів справи також вбачається, що позивач понесла витрати за сплату судового збору у сумі 595 грн. 76 коп. (а.с. 1). Відповідач поніс витрати за сплату судового збору у сумі 605 грн. 40 коп. та витрати за проведену технічну інвентаризацію з висновком фахівця у розмірі 1500 грн. (а.с. 50). Стаття 88 ЦПК України закріплює, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, судом, позов [PERSON] було задоволено частково в одній з трьох частин, а саме поділу майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, то відповідно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача стягуються понесені витрати позивачем при розгляді справи. Судом також враховується те, що зустрічний позов [PERSON] було задоволено частково і тому позивач за зустрічним позовом повинен відшкодувати відповідачу витрати понесені останнім при розгляді справи.

Outcome: partial