Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання укладених між сторонами договорів оренди земельних ділянок недійсними. На обґрунтування вимог позивач в заяві та в судовому засіданні зазначив, що має у власності дві земельні ділянки на території Христофорівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області площею 4,47 га та 1,86 га, які належать позивачу на підставі Державного акту на право власності на землю. В 2007 році між позивачем та відповідачем було укладено договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 5 років, дія яких мала закінчитися в 2012 році. При зверненні до відповідача з метою забрати вказані земельні ділянки позивачу було повідомлено, що вказані земельні ділянки продовжують перебувати в оренді відповідача до 31.12.2016 року, оскільки між сторонами було укладено нові договори про оренду земельних ділянок. Після того, позивачем було витребувано у відповідача другі примірники договорів оренди земельних ділянок, при вивченні яких ним було виявлено, що вказані договори були укладені 01.01.2012 року та 19.12.2012 року були зареєстровані у відділі Держкомзему у Баштанському районі за № 482060004006561 та № 482060004006562. Проте, позивач зазначає, що вказані договори оренди він не підписував. За користування його земельними ділянками протягом строку дії укладених в 2007 році договорів оренди та після закінчення строку їх дії позивач отримував від відповідача орендну плату. Оскільки позивач вказує, що не підписував оспорених договорів оренди землі (тобто, договори не можна вважати такими, що вчинені у письмовій формі, бо вони не підписані стороною) - позивач просив визнати укладені між ним та ПАТ «Баштанська с/г МТС» договори недійсними. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, вказавши, що відсутні передбачені законом підстави для визнання вказаних договорів оренди землі недійсними, оскільки оспорені договори відповідають вимогам чинного законодавства стосовно їх змісту та проходження державної реєстрації, а можливе недотримання простої письмової форми в частині підпису на договорі не має наслідком недійсність правочину. Крім того, протягом двох років сторони виконували свої обов'язки по вказаному договору та позивач приймав виконання за договором, отримуючи щорічно орендну плату та не звертався до відповідача з заявами про повернення земельних ділянок, що вказує на те, що його воля була направлена на виникнення орендних правовідносин з відповідачем щодо оплатного користування земельними ділянками позивача. У зв'язку з цим представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, свідчення [PERSON], дослідивши наявні у справі матеріали (копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-МК №016620; договір оренди землі від 01.01.2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Баштанському районі 19.12.2012 року за №482060004006561; акт приймання-передачі земельної ділянки від 14.02.2007 року; технічну документацію зі складання державних актів на право приватної власності на землю; кадастровий план земельної ділянки; акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі; договір оренди землі від 01.01.2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Баштанському районі 19.12.2012 року за №482060004006561; акт приймання-передачі земельної ділянки від 01.01.2012 року; кадастровий план земельної ділянки; акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі; супровідний лист відділу Держземагенства у Баштанському районі від 05.12.2013 року № 275/01-38; письмові заперечення відповідача; довідку про отримання позивачем орендної плати; копії платіжних відомостей про отримання позивачем орендної плати; типовий договір оренди землі від 14.02.2007 року, зареєстрований у Баштанському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДВК при Держкомземі України» 26.05.2008 року за № 040800601355; типовий договір оренди землі від 14.02.2007 року, зареєстрований у Баштанському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДВК при Держкомземі України» 26.05.2008 року за № 040800601356; висновок експерта № 74 від 03.03.2014 року;), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Баштанська сільськогосподарська машинно-технологічна станція" був укладений договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки площею 4,47 га. Вказаний договір був укладений на 5 років та зареєстрований у відділі Держкомзему у Баштанському районі 19.12.2012 року за №482060004006561. Крім того, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Баштанська сільськогосподарська машинно-технологічна станція" був укладений договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки площею 1,86 га. Вказаний договір був укладений на 5 років та зареєстрований у відділі Держкомзему у Баштанському районі 19.12.2012 року за №482060004006562. При цьому, з пояснень сторін слідує, що відповідач користується земельними ділянками позивача на оплатній основі постійно з 2004 року. Вказані правовідносини врегульовані ст.ст. 203, 204 ЦК України, згідно з якими волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 6, 14 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно зі ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, як підставу визнання недійсними укладених між сторонами договорів оренди землі, вказується недотримання письмової форми правочину, оскільки, за поясненнями позивача, - він вказані договори не підписував. Дійсно, згідно з висновком експерта № 74 від 03.03.2014 року підпис в графі "Орендодавець" в обох договорах оренди землі, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Це дає підстави зробити висновок, що оспорені позивачем договори ним дійсно не були підписані, тобто не була дотримана проста письмова форма даних договорів. Проте відповідно до ст. 218 ЦК України саме по собі недотримання простої письмової форми правочину не є однозначною підставою для визнання правочину недійсним. Більше того, така недійсність правочину оренди землі при недотриманні простої письмової форми прямо не передбачена і Законом України "Про оренду землі". Натомість, позивач сам підтвердив той факт, що він з 2004 року передав в оренду відповідачу належні йому земельні ділянки, справно отримував за них орендну плату, яка поступово збільшувалась і такі договірні відносини його влаштовували. Проте в 2012 році позивач не повністю отримав від відповідача орендну плату, це його обурило, оскільки він в усній формі від керівника ПАТ «Баштанська с/г МТС» чув, що орендна плата буде становити 5% від нормативної грошової оцінки земель і такі умови позивача повністю задовольняли. Після отримання орендної плати в меншому розмірі позивач почав з'ясовувати зміст письмових договорів з відповідачем та в отриманих від відповідача примірниках договорів виявив, що виконаний від його імені підпис у даних договорах йому не належить. Позивач вказує, що йому дійсно до цього пропонували підписати нові договори з відповідачем, але, незважаючи на те, що запропоновані керівником ПАТ «Баштанська с/г МТС» на зборах умови укладенні його задовольняли, позивач не захотів підписувати порожні бланки договорів, на яких оголошені умови не були вписані. Таким чином судом в судовому засіданні встановлено, що мотивом пред'явлення позову є недоотримання позивачем орендної плати, яку він розраховував отримати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі та виявлений ним факт щодо неналежності йому підписів в договорах оренди. При цьому позивач однозначно заявив, що його влаштовувало користування відповідачем його землями за умови сплати орендної плати в розмірі 5%. Натомість зі змісту оспорених позивачем договорів від 01.01.2012 року зареєстрованих у відділі Держкомзему у Баштанському районі 19.12.2012 року за 482060004006561 та № 482060004006562, слідує, що вони якраз і передбачали сплату позивачу орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі, тому вони в повній мірі відповідали волі відповідача та тому, що він розраховував отримати від співробітництва з відповідачем. Тобто, воля позивача дійсно була спрямована на виникнення з відповідачем договірних правовідносин з-приводу оренди земельних ділянок позивача за умови сплати орендної плати в розмірі 5% та така воля в повній мірі знайшла своє виявлення у письмових договорах, які пройшли державну реєстрацію, та доказів того, що позивач не бажав укладення з відповідачем договорів саме на вказаних у них умовах позивачем на розгляд суду надано не було. Недоотримання позивачем передбачених договорами сум не може бути підставою для визнання таких договорів недійсними та існує інший спосіб захисту прав та інтересів позивача щодо стягнення таких сум. Описані вище обставини (стосовно того, що воля позивача спрямовувалась на продовження з відповідачем договірних правовідносин з приводу оренди його землі, які тривали до цього, що посилання позивача на недотримання письмової форми правочину не має своїм наслідком обов'язкове визнання такого правочину недійсним та позивач приймав виконання за вказаними договорами від відповідача) у своєму комплексі вказують на недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для визнання оспорених позивачем договорів недійсними через недотримання письмової форми правочину. Іншого ж обґрунтування позов не містить. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проте, позивач пред'явивши позов з формальних підстав (щодо форми правочину в частині відсутності його підписів на договорах, недотримання якої не тягне за собою нікчемність правочину), не вказав взагалі - в чому полягає в даному випадку порушення його прав та не навів доказів істотності порушення його прав як власника земельних ділянок в частині відсутності його підписів в договорах, які за змістом та істотними умовами його цілком задовольняли та він приймав їх умови та виконання за ними. У зв'язку з цим, в задоволенні позову належить відмовити повністю. На підставі викладеного та ст.ст. 6,14 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 204, 218 ЦК України,

Outcome: dismissed