Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

09.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про участь батька у додаткових витратах на дитину. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2004 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та Андрія, [INFO]. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 600 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення її до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що, відповідач з сім'єю не проживає, участі в утриманні та вихованні дітей не приймає, син [PERSON] постійно хворіє, в звязку з чим потребує додаткових коштів. У судове засідання сторони не зявилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивач [PERSON] позов підтримує, відповідач [PERSON] позов визнає. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2004 року (а.с.4). Від даного шлюбу мають синів, [PERSON], [INFO] та Андрія, [INFO] (а.с.6,7), які проживають біля позивача і знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, чим ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище. Крім того, син [PERSON] постійно хворіє, в звязку з чим потребує додаткових коштів. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 141, 150, 185 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У відповідності до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до\~ст.150 СК України, є\~\~обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення\~\~здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування\~\~її до самостійного життя. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).\~\~ Отже, виходячи з аналізу\~статті 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3\~зазначено, що до передбаченоїст.185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При цьому, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі у таких витратах. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи малолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], має діагноз ВВР товстої кишки, доліхоколон з порушенням пасажу по кишківнику з ускладненнями: хронічні закрепи, мегаректум, енкопрез; плоско-вальгусна деформація стоп та потребує лікування, що підтверджується медичним висновком Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 11 липня 2017 року №61/22 (а.с.8); рішенням лікарсько-консультативної комісії при Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні №10 від 29.06.2017 року (а.с.10); висновком обласної лікарсько-консультативної комісії для забезпечення протезо-ортопедичними виробами №278 від 29.06.2017 року (а.с.11); формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №10 від 29.06.2017 року (а.с.12-14). Витрати на лікування несе\~\~мати дитини позивач по справі [PERSON] Отже, зазначене свідчить, що на утримання дитини необхідні додаткові витрати, зумовлені її станом здоров'я та лікуванням, що відповідач є працездатним, здоровим, а від так зобов'язаний брати участь у таких витратах, тому вимога про стягнення додаткових витрат на малолітню дитину [PERSON] в розмірі 600 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття, що викликані хворобою останнього та встановлені із наданих медичних документів, є обґрунтованою. За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітньої дитини [PERSON], [INFO] на участь батька у додаткових витратах у звязку з хворобою дитини порушено і підлягає судовому захисту. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від\~ 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих\~ презумпцій\~ щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". Відповідно до ст.88 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved