Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона за попереднім замовленням через туристичне агенство "Королівський відпочинок" турагентом якого є фізична особа-підприємець [PERSON], яка діє за дорученням туроператора "Пегас Туристик", 29.08.2013 року отримала від останньої туристичну путівку за маршрутом Київ (Україна)-Анталія (Турецька Республіка). До туристичної путівки відповідачем ( ФОП [PERSON].) позивачу було надано три чартерних пасажирських квитки та багажні квитанції на трьох осіб по вказаній путівці, зокрема на позивача - [PERSON], племінницю позивача - [PERSON] та неповнолітнього сина позивача - [PERSON] Строк перебування у місці надання туристичних послуг передбачався з 30.08.2013 року по 05.09.2013 року. На виконання домовленості між сторонами, позивач [PERSON], 30.08.2013 року сплатила вартість туристичного продукту відповідачу по квитанції в сумі 6900 грн. Позивач вважає, що відповідач ФОП [PERSON] не належним чином виконала свої зобов'язання по наданню туристичних послуг, а саме: 1) не вчасно проінформувала її про умови туристичної мандрівки, що виразилось у порушенні п.4 ч. 1 ст. 20 З акону України "Про Державну прикордонну службу України", п.п. 2 п. 4 Постанови КМУ "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" від 27.01.1995 року № 57 (відсутності пред`явлення позивачем при перетині кордону оригіналу Свідоцтва про смерть або його нотаріально засвідченої копії щодо [PERSON], який помер [INFO] року, та який в свою чергу є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]); 2) не наданні до від`їзду на відпочинок відповідачем договору про надання туристичних послуг, чеків про оплату за придбану туристичну путівку. 30.08.2013 року позивачу, у зв'язку з непроходженням митного контролю, довелося додатково понести збитки в сумі 590 грн. на повернення до місця проживання для приведення документів до законодавчо встановлених вимог, понести збитки за невикористані авіаквитки, а відтак самостійно додатково оплатити вартість квитків за ціною 570 дол. США (еквівалент у гривнях на 30.08.2013 року - 4605,60 грн.) до пункту призначення і в зворотному напрямку, при прибутті до Республіки Туреччина оплатити вартість трансферу (оплата автотранспорту) при переїзді з Анталії (місце прибуття авіарейсу з України) до готелю "Армерія" м.Кемер, що склало 90 дол. США (еквівалент у гривнях на 30.08.2013 року - 727,20 грн.). А тому, на підставі ст.ст. 1, 10, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 20 Закону України "Про туризм", позивач вважає стягнути з відповідача матеріальну шкоду (збитки) в сумі 6385,90 грн. на покриття транспортних витрат, 463,10 грн. витрат на медичне лікування та 2500 грн. моральної шкоди, що в загальній сумі складає 9349 грн. Відповідач заперечила проти позову, заперечення подала у письмовій формі в яких зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі зважаючи на наступне. 29.08.2013 року позивач [PERSON] за попередньо укладеною усною угодою з нею (ФОП [PERSON].), яка діяла за дорученням туроператора "Пегас Туристик" отримала послугу по придбанню туристичної путівки маршрутом Київ-Анталія-Київ. Вважає, що позивачу [PERSON], з її боку, згідно ст. 191 Закону України "Про туризм" завчасно було надано всю необхідну інформацію для здійснення подорожі, в тому числі нормативні вимоги при перетинанні кордону з дитиною, що також підтверджується отриманням відповідачем пам'ятки туристу, який від'їжджає до Туреччини, листа бронювання туристичних послуг, квитанції про оплату туристичної послуги, ваучером на трансфер та іншими документами доданими до матеріалів справи. Обставину, що позивач не пред'явила при перетині кордону оригіналу Свідоцтва про смерть або його нотаріально засвідченої копії щодо [PERSON], який помер [INFO] року, який є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], відповідач вважає необачністю саме позивача. Крім того, як зазначає відповідач та не заперечує позивач, остання перед відльотом отримала від відповідача 2000 грн. на придбання авіаквитків, що також, на думку відповідача, підтверджує обставини виконання зобов'язань перед позивачем. Судом встановлено, що 29.08.2013 року позивач [PERSON] за попередньо укладеною усною угодою з відповідачем ФОП [PERSON], яка діяла за дорученням туроператора "Пегас Туристик" отримала послугу по придбанню туристичної путівки маршрутом Київ-Анталія-Київ. Позивачу з боку відповідача, згідно ст. 191 Закону України "Про туризм" завчасно було надано всю необхідну інформацію для здійснення подорожі, в тому числі нормативні вимоги при перетинанні кордону з дитиною, що також підтверджується отриманою нею пам'ятки туриста, який від'їжджає до Туреччини, листом бронювання туристичних послуг, квитанцією про оплату туристичної послуги, ваучером на трансфер та іншими документами доданими до матеріалів справи. Письмового договору про надання туристичних послуг між Турагентом в особі ФОП [PERSON] (ТА "Королівський відпочинок"), що діє від імені та за дорученням Туроператора "Пегас Туристик" та Туристом [PERSON] про забезпечення останній надання комплексу туристичних послуг (туристичного продукту), між сторонами по справі укладено не було. Позивач звернулася до відповідача з листом-вимогою про відшкодування завданої шкоди, а саме, додатково витрачених коштів в сумі 5922,80 грн., проте в зворотньому листі від 24.09.2013 року відповідач зазначила, що повністю виконала взяті на себе зобов'язання щодо надання послуги по придбанню туристичної путівки Київ-Анталія-Київ, а підстав для компенсації витрат пов`язаних з порушенням безпосередньо позивачем правил перетинання державного кордону громадянами України, відповідач не вбачає. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 191 Закону України "Про туризм", будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. Інформація про умови надання туристичних послуг, яку туроператор (турагент) поширює до укладення договору на туристичне обслуговування, має доводитися у доступній, наочній формі, бути розбірливою, зрозумілою та містити відомості про: 1) місце надання туристичних послуг, програму туристичного обслуговування; 2)характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорію; 3) характеристику готелів та інших об'єктів, призначених для надання послуг з тимчасового розміщення, у тому числі місце їх розташування, категорію, відомості про підтвердження відповідності послуг готелю встановленим вимогам, строки і порядок оплати готельного обслуговування; 4) види і способи забезпечення харчування під час туристичної подорожі; 5) мінімальну кількість туристів у групі, а також інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи, не пізніше ніж за три дні до початку туристичної подорожі; 6) ціну туристичних послуг. Туроператор (турагент) зобов'язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг, про які був поінформований споживач до укладення договору на туристичне обслуговування, крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі угоди, укладеної між сторонами договору. До укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація, зокрема, про основні вимоги до оформлення в'їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. Відповідно до п.3, п.п. 2 п. 4 Постанови КМУ "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення Свідоцтва про смерть або його нотаріально засвідченої копії. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач належним чином та завчасно повідомила позивача про Правила перетинання державного кордону громадянами України в частині обов'язковості пред`явлення при перетині кордону оригіналу Свідоцтва про смерть або його нотаріально засвідченої копії щодо [PERSON], який помер [INFO] року, який в свою чергу є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Вказана обставина, зокрема, підтверджується пам'яткою туристу, який від'їжджає до Туреччини, яку отримала позивач перед поїздкою, а тому суд, не вбачає вини відповідача у даному випадку. Крім того, статтею 20 Закону України "Про туризм" передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору: 1) строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування; 2) характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту); 3) готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також відомості про підтвердження відповідності послуг готелю встановленим вимогам, строк і порядок оплати готельного обслуговування; 4) види і способи забезпечення харчування; 5) мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв'язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи; 6) програма туристичного обслуговування; 7) види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту; 8) інші суб'єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту; 9) страховик, що здійснює обов'язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов'язаних з наданням туристичних послуг; 10) правила в'їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там; 11) вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; 12) форма розрахунку. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Законодавство України про туризм складається з Конституції України, цього Закону, інших нормативно-правових актів, виданих відповідно до них. Майнові відносини в галузі туризму, засновані на рівності, автономії волі і майновій самостійності їх учасників, регулюються Цивільним та Господарським кодексами України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про туризм"). Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про туризм", до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг. Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Як вбачається із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У матеріалах справи знаходиться Договір про надання туристичних послуг №31/05 від 31 серпня 2013 року. У розділі 12 Договору ("Реквізити та підписи сторін"), - реквізити, підпис та печатка турагента наявні. Разом з тим, даний договір не містить реквізитів туриста та її підпису. Отже, суд вважає, що між сторонами не відбулось укладення Договору про надання туристичних послуг № 31/05 від 31 серпня 2013 року або іншого договору про надання туристичних послуг, який повинен містити всі істотні умови передбачені ст. 20 Закону України "Про туризм", ст.ст. 626, 638, 901 ЦК України, а відповідно між сторонами по справі не виникли жодні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків по договору про надання туристичних послуг. Також, згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається зі змісту ст. 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розглду судами цивільних справ за позавами про відшкдування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до загальних правил цивільно -правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем повинно бути зазначено: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем повинен бути підтверджений факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України неправомірність дій відповідача та понесення непередбачених матеріальних витрат. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач [PERSON] не надала доказів, що можуть підтвердити про заподіяння саме діями відповідача ( ФОП [PERSON].) матеріальної та моральної шкоди, тому, за таких обставин позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed