Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Русівської сільської ради про встановлення права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивував тим, що 06.10.2004р. померла його тітка [PERSON], якій на праві приватної спільної сумісної власності разом із [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку з господарськими спорудами, що в с.Русів вул. Грушевського, буд. 23, Снятинського району. На час її смерті заповіту складено не було. Спадкоємцем за законом на майно померлої [PERSON] є її сестра [PERSON], яка вступила в управління спадковим майном. 13.03.2009р. померла тітка позивача- Луцик [PERSON], якій на праві приватної власності належала 1/2 частина вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами. Спадкоємцем за законом на майно померлої [PERSON] є позивач. Інших спадкоємців за законом і за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] немає. Позивач фактично вступив в управління спадковим майном, однак через фінансові труднощі не зміг нотаріально оформити спадщину. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями. Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує, просить його задоволити. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НМ № 164914 [PERSON] померла 06.10.2004 року. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Грушевського, 23 в с. Русів Снятинського району відносився до суспільної групи "колгоспний двір" та розділений на два погосподарські номери, в якому станом на 15.04.1991р. були зареєстровані та проживали: особовий рахунок № 618: голова двору- Луцик О.Т. та її сестра [PERSON]; особовий рахунок № 619: голова двору- позивач [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON]. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: вул. Грушевського (вул. Леніна), 23 в с. Русів Снятинського району, що підтверджується свідоцтвом про право на нерухоме майно від 03.06.2010р. На день смерті [PERSON] в господарстві під особовим рахунком № 205 вона була зареєстрована та проживала одна, в іншій частині господарства під особовим рахунком № 206 був зареєстрований та проживав позивач разом із дружиною та дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Русівської сільської ради від 03.02.2016р. № 108. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НМ № 089058 [PERSON] померла 13.03.2009 року. Технічний паспорт на житловий будинок по вул. Грушевського, 23 в с. Русів Снятинського району виданий на позивача [PERSON] Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України\~"Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності"\~від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ\~«Про власність»\~вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до\~Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року\~\~№ 885-ХІІ\~буввведений в дію\~Закон України "Про власність". \~\~ Пленум Верховного Суду України у\~постанові від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"\~(далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього\~Закону\~(з 15.04.1991року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.\~\~ Враховуючи те, що станом на 15.04.1991 року спадкове домоволодіння відносилося до категорії колгоспний двір, головою двору під особовим рахунком № 205 була [PERSON], якій на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку. Головою двору під особовим рахунком №206 був позивач, якому належала 1/2 частина спірного будинковолодіння. Спадкоємцем належного [PERSON] майна після її смерті стала її сестра [PERSON], яка на час смерті проживала разом із нею, вступила в управління спадковим майном і тому її частка становила 1/2 частину спірного будинковолодіння. Спадкоємцем належного померлій [PERSON] майна став позивач, який проживав у спірному господарстві, вступив в управління спадковим майном та є єдиним спадкоємцем за законом на майно померлої [PERSON] Інших спадкоємців немає. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 03.03.2016р. вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON], яка померла 13.03.2009р. та після смерті [PERSON], яка померла 06.10.2004р. не заведені, що також підтверджується Інформаційними довідками із Спадкового реєстру від 03.03.2016р. Як зазначено в пункті 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкт нерухомості - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи все вищевикладене, дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач є спадкоємцем спірного майна померлої [PERSON] за законом, інших спадкоємців немає, а тому є підстави для визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок, в порядку спадкування за законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved