Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

16.05.2014 року представник [PERSON] звернулася з позовом про зобов'язання [PERSON] демонтувати самочинно встановлений паркан і ворота та встановити їх відповідно до меж земельних ділянок по [ADDRESS], встановлених рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2003 року, зобов'язати перенести стовп електромережі на [ADDRESS] за межі земельних ділянок [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у квітня 2014 року відповідач самочинно змінила межі земельної ділянки позивача по [ADDRESS], демонтувала паркан з металевої сітки, який був встановлений на підставі рішення суду, поставила металевий паркан, замурувала стовпчики і встановила ворота. Самоправні дії відповідача порушують право позивача на користування земельною ділянкою та підлягають захисту в судовому порядку. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про розгляд справи повідомлена в установленому порядку, причин неявки не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представників позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що 08.10.1996 року державний нотаріус КДНК видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, серії ААА №771129, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Спадкове майно складається з 7/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] і на домоволодіння жилий будинок під літерою "А", дерев'яний, жилою площею 30,7 кв. м., жилий будинок під літерою "Б", шлаконабивний, жилою площею 32,7 кв. м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами, сарай з погребом під літерою "В", погріб під літерою "Е", вбиральня під літерою "З", спорудження (а. с. 14 - копія свідоцтва). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2003 року (справа № 2-144/2003) та ухвалою суду, залишені без змін ухвалю апеляційного суду м. Києва від 27.11.2003, визнано право власності за [PERSON] на будинок по [ADDRESS]. Визначено порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за вказаним будинком, виділивши в конкретне користування [PERSON] 1/3 її долі - 400 кв. м., з них - 315 кв. м. у фактичному користуванні, 48 кв. м. вигородити з участка (проїзду), що знаходиться в користуванні [PERSON] в наступних межах: зі сторони вулиці на 3,06 м, вздовж дворового проїзду - на 21,12 м, ліворуч на крайній верхній кут сараю літера В - на 1,50 м., далі вздовж діючого паркану (між сараєм "В" та гаражем "Д"). Нужник встановлений від жилого будинку літера "А" на відстані 6,10 м. замість передбаченого санітарними нормами на відстані не ближче 15 м. [PERSON] зобов'язано розібрати. 37 кв. м. земельної ділянки (27,0+10,0) розміром 10,80 м*3,45 м. вигородити з участку [PERSON] згідно плану. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] в частині будинку під літерою "Б" з відповідними надвірними будівлями та спорудами. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння по [ADDRESS] в м. Києві на ім'я [PERSON] в частині визначення долей (а. с. 5 -13 - копія рішення, ухвали суду). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виданого КМ БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, на земельній ділянці, знаходяться будівлі та споруди домовласника: основне, площею 60,2 кв. м. та 53,2 кв. м., прибудова, площею 16,3 кв. м. та 16,1 кв. м., сарай, площею 20,0 кв. м., погріб, площею 8 кв. м. та 10,7 кв. м., гараж 26,7 кв. м., оглядова яма, площею 3,2 кв. м. (а. с. 15 - 19 - копія технічного паспорту). Позивач стверджує, що відповідач самочинно змінила межі земельної ділянки, змістивши межу земельної ділянки на 1,50 м. з боку вулиці до її земельної ділянки і вздовж до краю земельної ділянки на 21,20 м., зняла металеві сітку, яка проходила на 1,5 м. від гаражу "Д" та впритул замурувала стовпчики і встановила ворота, чим унеможливила підхід для обслуговування стіни надвірної будівлі "Д" та порушила права позивача щодо користуванні земельною ділянкою. На підтвердження зазначеного позивач надала технічний звіт по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (обліковий код земельної ділянки 75:129:0063). В технічному звіті міститься Акт від 20.07.2014 року встановлення зовнішніх меж земельної ділянки № 75:129:0063 [ADDRESS], яким встановлено розбіжності реального місцеположення меж з даними АС ПК "Кадастр" Департаменту земельних ресурсів КМДА. Загальна площа в межах існуючих огорож складає 306,08 кв. м. На доданих абрисі меж земельної ділянки № 75:129:0063 і плані земельної ділянки вбачається, що реальний розмір земельної ділянки є меншим від встановленого. На підставі наведеного, встановленими є обставини справи про те, що позивач є власником будинку та користувачем земельної ділянки по [ADDRESS], реальний розмір якої станом на час розгляду справи в межах існуючих огорож складає 306,08 кв. м., що є меншим від розміру земельної ділянки, закріпленого за позивачкою згідно рішення суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України). Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України та п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК) (п. 7 постанови Пленуму № 7 від 16.04.2004). Судом встановлено порушення прав [PERSON] внаслідок здійснення відповідачем самовільного захвату частини земельної ділянки позивачки, тому права останньої підлягають захисту на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України, а позовні вимоги частковому задоволенню. Позивач просить зобов'язати відповідача демонтувати самочинно встановлений паркан і ворота та встановити їх відповідно до меж земельних ділянок по [ADDRESS], встановлених рішенням суду, та зобов'язати перенести стовп електромережі на [ADDRESS] за межі земельних ділянок [ADDRESS]. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач за рішенням суду є власником будинку і користувачем земельної ділянки по [ADDRESS], щодо земельних ділянок по [ADDRESS], в матеріалах справи відсутні будь-які відомості. За таких обставин суд вважає необхідним зобов'язати [PERSON] демонтувати самочинно встановлений паркан і ворота та встановити їх відповідно до меж земельних ділянок по [ADDRESS], встановлених рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2003 року по справі № 2-144/2003, а також перенести стовп електромережі на [ADDRESS] за межі земельної ділянки позивача.

Outcome: partial