Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

09.12. 2016 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. У позовній заяві позивачі просять суд визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 частину домоволодіння [ADDRESS], до складу якого входить А-1 житловий будинок, 1989 року будівництва, загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею - 65,2 кв.м., з усіма господарськими будівлями та спорудами, а саме: а1 - сіни, а' - сходи, Б - літня кухня, пг(Б) - погріб, б' - сходи, В - сарай, Г - гараж, Д - вбиральня, к - криниця, №1 - огорожа, №2,4- хвіртка, №3 - ворота; визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 частину домоволодіння [ADDRESS], до складу якого входить А-1 житловий будинок, 1989 року будівництва, загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею - 65,2 кв.м., з усіма господарськими будівлями та спорудами, а саме: а1 - сіни, а' - сходи, Б - літня кухня, пг(Б) - погріб, б' - сходи, В - сарай, Г - гараж, Д - вбиральня, к - криниця, №1 - огорожа, №2,4- хвіртка, №3 - ворота. Позивачі у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликаються на наступні обставини: зазначений вище житловий будинок належав [PERSON], який помер [INFO]. Сторони у справі є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON]. Проте здійснити спадкування у позасудовому порядку не мають можливості, оскільки спадкодавець за час свого життя не зареєстрував право власності на спадкове майном. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить позовні вимоги задоволити. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, проте подали суду письмові заяви у яких просять суд розглядати цивільну справу без участі позивачів, заявлені позовні вимоги підтримують, позов просять задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позивачем позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали Спадкової справи № 58/2016 заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO], оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: із Довідки №1256 від 31.08.2016 року, видана Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області слідує, що житловий будинок [ADDRESS], згідно відомостей погосподарського обліку, рахується за спадкодавцем [PERSON]. Із Технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовлений ФОП [PERSON] за станом на 04.08. 2016 року слідує, що будинковолодіння [ADDRESS] складається з: А-1 житловий будинок, 1989 року будівництва, загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею - 65,2 кв.м., з усіма господарськими будівлями та спорудами, а саме: а1 - сіни, а' - сходи, Б - літня кухня, пг(Б) - погріб, б' - сходи, В - сарай, Г - гараж, Д - вбиральня, к - криниця, №1 - огорожа, №2,4- хвіртка, №3 - ворота. ВСУ та ВССУ у своїх постановах та листах не одноразово наголошували, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Із системного аналізу зазначеного вище норм закону, що були чинні на час будівництва будинку слідує висновок, що беззаперечним є той факт, що [PERSON] за час свого життя з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно володів будинковолодінням [ADDRESS]. Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.02. 2016 року. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України у день смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України у склад спадщини [PERSON], крім іншого, увійшло право власності на зазначене вище будинковолодіння [ADDRESS]. Із матеріалів Спадкової справи № 58/2016 заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO] слідує, що [PERSON] за життя заповіту не складав, тому, згідно вимог ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкування після смерті останнього здійснюється за законом почергово. В силу вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги спадкування після смерті [PERSON] належать позивачі - діти спадкодавця та відповідач - дружина спадкодавця. Встановлено, що позивач [PERSON] 25.07. 2016 року, тобто у строк встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України виконав вимоги ч. 1 ст. 1269 ЦК України та звернувся до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М. із заявою № 157 про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] 25.07. 2016 року, тобто у строк встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України виконав вимоги ч. 1 ст. 1269 ЦК України та звернувся до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М. із заявою № 156 про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Відповідач [PERSON] 04.08. 2016 року, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України, тобто у строк встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України звернулася до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М. із заявою № 170 про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Таким чином, позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON]. За змістом ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що спадкодавець за час свого життя не розпорядився спадковим майном на випадок своєї смерті; те, що позивачі являється спадкоємцями за законом першої черги спадкування після смерті спадкодавця; те, що позивачі вчинили дії, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті спадкодавця; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; з врахуванням того, що спадкодавець за час свого життя не зареєстрував права власності на спадкове майно; беручи до уваги те, що відповідач безумовно визнав позовні вимоги заявлені позивачем та ухвалення рішення на користь позивачів не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved