Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мєчта» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що квартира [ADDRESS] належить відповідачці [PERSON], яка значиться в ній зареєстрованою та уклала договір № 1 на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, дія якого неодноразово продовжувалась до 01.06.2015 року. 02.06.2015 року відповідачка надав позивачу заяву про розірвання вказаного договору, але зазначена обставина не звільняє її від сплати житлово-комунальних послуг. За період з грудня 2014 року по липень 2017 рік у відповідачці виникла заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 5007,07 грн. Позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з грудня 2014 року по липень 2017 рік у розмірі 5007,07 грн., з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 3715,25 грн. , 3% річних у сумі 401,20 грн., пеню у розмірі 934,16 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлена про день і час слухання справи відповідачка не повідомила про причини своєї неявки, а представники позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить відповідачці по справі [PERSON] ( а.с. 16, 19). Згідно Статуту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мєчта» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, що розташований за місцезнаходженням: [ADDRESS] відповідно до Закону України « Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» ( а. с. 8). Метою створення об'єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов'язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом. Відповідно до п. 2 розділу 1У Статуту сплата встановлених загальними зборами внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об»єднання, є обов»язковою джля всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири та / або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності або згідно укладених договорів та надання рахунків з розрахунку кількості квартир. Порядок спалти, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об»єднання відповідно до законодавства та Статуту. Відповідно до п. 2 розділу У Статуту співвласник зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. ( а.с. 12). В судовому засіданні встановлено, що Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мєчта» здійснює послуги по утриманню будинку та прибудинкової території будинку [ADDRESS] відповідачки по справі. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України Про житлово-комунальні послуги. Субєктами цього Законує органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України Про житлово-комунальні послуги). Відповідно до ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, виконавець субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо не встановлено законом або договором. Згідно ст.ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сімї зобов»язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов»язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні встановлено, що позивачем надаються послуги з утримання будинку і прибудинкової території, відповідачка з грудня 2014 року не оплачувала житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 5007,07 грн. ( а.с. 19). Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року в справі за № 6-2951цс15. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3). Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Отже, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Таких по суті висновків дійшов суд касаційної інстанції в постанові у справі № 6-68цс12, № 6-59 цс 13, № 6-2023цс15 Розмір інфляційного збільшення за період з грудня 2014 року по липень 2017 рік становить 8722,32 грн. ( 143,3%х112,4%х108,2%х5007,07:100%). Три відсотка річних за вказаний період становить : 401,25 грн. ( 3%х974/365х5007,07= 401,25) Що стосується нарахування пені, то суд виходить з наступного. Статтею 8 Закону України « Про тимчасові заходи проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги, нараховану громадянам , які проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів Україні переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу президента України « Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року « Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. Місто Покровськ (Красноармійськ) входить до переліку населених пунктів, визначених та затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р. (в подальшому розпорядженню КМУ № 1275р від 02.12.2015 року). За таких обставин, з урахуванням вищезазначених норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 8722,32 та 3% річних у розмірі 401,25 грн., за виключенням пені у розмірі 934,16 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1451,38 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial