Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що він є власником будинку з господарськими будівлями під номером 80 по вул. Якіра у м. Вінниці. Наразі він має намір продати даний будинок. Проте, у вказаному будинку зареєстрований [PERSON], який не належить до членів сім'ї. На прохання родичів, позивач здійснив реєстрацію відповідача, однак він не проживав у будинку. Позивач зазначає, що він звертався до відповідача з проханням перереєструватись, проте воно не дало позитивного результату. [PERSON] не сплачує плату за комунальні послуги, не несе інших витрат з утримання будинку, не приймає участі у спільному побуті та не є членом сім'ї позивача. Фактично, з 2014 року [PERSON] постійно проживає за кордоном і до України навідується вкрай рідко. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися, володіти і розпоряджатися належним йому майном, тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: м. Вінниця, вул. Степана Тимошенка (колишня Якіра), 80. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву з проханням розглядати дану справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить понесені судові витрати залишити за ним. Відповідач в судове засідання також не зявився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно договору купівлі-продажу від 27 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] став власником будинку з господарськими будівлями під № 80, який знаходиться в м. Вінниці по вул. Якіра (наразі вул. [PERSON]) (а.с. 4). З відміток зроблених в паспортах позивача та відповідача вбачається, що вони зареєстровані за спірною адресою (а.с. 5, 6). Також факт реєстрації відповідача в спірному житловому приміщенні підтверджується домовою книгою (а.с. 7-8) та визнається [PERSON]. Як вбачається з акту від 31.03.2017 року, складеного сусідами власника будинку 80 по вул. Степана Тимошенка (колишня Якіра) у м. Вінниці вбачається, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою понад три роки (а.с. 9). Акт засвідчений головою квартального комітету «Тяжилів» [PERSON] Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;\~\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у будинку № 80 по вул. Степана Тимошенка (колишня Якіра) в м. Вінниці понад один рік, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved