Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося в Обухівський районний суд Київської області з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 3440809 грн. 93 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки однокімнатну квартиру, загальною площею 46,9 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 46,9 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що 03.07.2008 року був укладений кредитний договір Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], №11367654000, згідно якого банк надав а відповідач отримав кошти в сумі 70000 доларів США, відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує нараховані відсотки. З метою забезпечення зобов'язань між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], було укладено іпотечний договір від 03.07.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., та зареєстрований в реєстрі № 4787. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є однокімнатна квартира, загальною площею 46,9 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. 08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON], зобов'язань, які були забезпечені іпотекою, позивач змушений був звернутися до суду відповідно до положень іпотечного договору, Закону України «Про іпотеку», статей 589-590 ЦК України, оскільки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на їх необґрунтованість і безпідставність. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11367654000, згідно якого банк надав а відповідач отримав кошти в сумі 70000 доларів США. З метою забезпечення зобов'язань, 03.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., та зареєстрований в реєстрі № 4787. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є - однокімнатна квартиру, загальною площею 46,9 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS], та на праві власності належить відповідачу. 08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого права вимоги за кредитним договором №11367654000 від 03.07.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк». Станом на 15.07.2015 року сума заборгованості відповідача перед позивачем по кредитному договору від 03.07.2008 року складає 3440809 гривень 93 копійки і включає в себе: заборгованість за кредитом 1469044, 46 гривень; заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами складає 1492365,46 гривень; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту складає 448821,87 гривень, сума за ставкою 3-х відсотків від простроченої заборгованості по тілу складає 11803,60 гривень, сума за ставкою 3-х відсотків від простроченої заборгованості по відсотках складає 18774, 54 гривні. 22.07.2015 позивачем за місцем реєстрації відповідача було направлено лист-вимога, в якій вимагав сплатити прострочену (поточну) заборгованість, та в якій повідомив, що у разі незадоволення даного листа-вимоги банк буде змушений захищати свої майнові права шляхом позасудового врегулювання спору або звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на майно на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 15.07.2015 року становить 134638,03 доларів США та 479400,01 грн. 22.02.2016 року ТОВ «Експертною компанією «Професіонал» було виготовлено звіт про оцінку об'єкта нерухомості однокімнатної квартира №12 на 3 поверсі 9 поверхового будинку, площею 46,9 м2, що розташована: [ADDRESS], відповідно до якої ринкова вартість об'єкта оцінки становить 556295 грн. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи на захист: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В свою чергу, судовий спосіб, встановлений статтею 39 Закону України «Про іпотеку», передбачає два механізми звернення стягнення на предмет іпотеки: реалізація предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом. Відповідно до п.5.2. договору іпотеки, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Закону України «Про іпотеку», отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». В матеріалах справи відсутні дані про застосування позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами іпотечного договору в якості правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя. Врахувавши вимоги статті 39 Закону України «Про іпотеку» та взявши до уваги умови іпотечного договору, суд дійшов до висновку, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає застосуванню у судовому порядку. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed