Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

28.12.2020 позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій прохає суд стягнути з відповідачем на його користь заборгованість за кредитним договором №163017 від 16.12.2012 у розмірі 21 287 грн. 89 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що16.11.2012 між відповідачем, [PERSON] та ПАТ «АКТАБАНК» укладено кредитний договір №163017 (далі - Кредитний договір). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитом у розмірі 21 287 грн. 89 коп., з яких: 8347,67 грн. - заборгованість за основним кредитом; 12 939,82 грн. - заборгованість за відсотками. 23.03.2018 між позивачем та ПАТ «АКТАБАНК» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги (далі - Договір про відступлення прав вимоги), у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у сумі 21 287 грн.49 коп. Позивач зазначає, що на виконання умов Договору про відступлення прав вимоги на адресу відповідача, зазначену у Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. Крім того, повідомлення про відступлення прав вимоги було здійснено на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» 26.03.2018. Однак, відповідач припинив виконувати зобов`язання за Кредитним договором, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.12.2020 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у цивільній справі за в казною позовною заявою. 21.01.2021 відповідач подав до суду відзив на позов у якому зазначає, що станом на 29.12.2014 будь-яка заборгованість за Кредитним договором перед ПАТ «АКТАБАНК» у нього відсутня, оскільки тимчасова адміністрація банку не скористалася умовами договору щодо забезпечення виконання його зобов`язань за Кредитним договором за рахунок депозитних коштів, які знаходилися у володіння банку на підставі договору банківського вкладу №В11-0202/Е/609199 від 10.10.2012. Крім того, відповідачем заявлено про пропуск позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, з підстав того, що по-перше, за домовленістю з банком 24.04.2015 ним була погашена основна частина овердрафту в сумі 1000 грн., а тому строк позовної давності відповідно до статей 257,258 ЦК України сплив у 2018 році, та по-друге, термін дії карток, які йому були видані на підставі Кредитного договору, сплили 01.11.2014-Visa [NUMBER] та 01.07.2015 -MasterCard [NUMBER] . 05.02.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив зі змісту якого вбачається, що позивач вважає, що ним не пропущений строк звернення до суду із даним позовом, оскільки вважає, що строк позовної давності відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України необхідно відраховувати саме з 23.03.2018 - дня укладення Договору про відступлення прав вимоги. Крім того, Кредитний договір на даний час є дійсним оскільки відповідач із заявою про закриття карткового рахунку не звертався. 09.02.2021 відповідач, відповідно до статті 180 ЦПК України, надав суду заперечення на відповідь на відзив у яких зазначив, що позивачем у підтвердження позовних вимог не надано доказів щодо існування у нього перед ПАТ «АКТАБАНК» заборгованості за Кредитним договором. Крім того повторно зазначив, що станом на 29.12.2014 будь-яка заборгованість за Кредитним договором перед ПАТ «АКТАБАНК» у нього відсутня, оскільки тимчасова адміністрація банку не скористалася умовами договору щодо забезпечення виконання його зобов`язань за Кредитним договором за рахунок депозитних коштів, які знаходилися у володіння банку на підставі договору банківського вкладу №В11-0202/Е/609199 від 10.10.2012,строк якого в 2014 році був пролонгований. Вважає, що строк заборгованості сплив ще 16.09.2016, оскільки з 17.09.2013 тимчасова адміністрація НБУ повинна була виявити таку заборгованість та звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Поважні причини неявки відповідача суду не відомі. Враховуючи, зазначене, відповідно до статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки їх не явка не перешкоджає такому розгляду. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.11.2012 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» укладено договір про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної карки №163017 (далі - Договір №163017), відповідно до умов якого Банк відкриває Клієнту картковий рахунок № [NUMBER] у валюті гривня, на умовах тарифного пакету «Класичний VIP» та надає Клієнту платіжну картку типу VISA GOLD. В подальшому тип картки може бути змінений за заявою Клієнта. Відповідно до п.2.4 Договору №163017 Банк, щоденно, на кінець операційного дня, нараховує відсотки на залишок коштів за Картковим рахунком Клієнта, згідно діючих тарифів Договору. Розрахунок відсотків здійснюється за фактичну кількість днів у місяці та році, при розрахунку відсотків не враховується день зарахування коштів та день списання коштів з карткового рахунку. Виплата відсотків, нараховані на залишок коштів, що знаходиться на картковому рахунку, здійснюється щомісячно в останній робочий день місяця та в день, що передує дню закриття Карткового рахунку, шляхом зарахування відсотків на Картковий рахунок Клієнта Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до дня закриття Карткового рахунку ( п.6.1). Днем припинення обслуговування Картки є день закінчення терміну її дії ( п. 6.3.3 Договору №163017). Згідно п.6.4 Договору №163017 у випадку припинення дії Договору за наявності будь-якої заборгованості за Картковим рахунком, Клієнт повинен погасити її в повному обсязі, в день подання заяви, або згідно з умовами п.3.1.2- шляхом поповнення карткового рахунку. Судом встановлено, оскільки не було спростовано сторона, на виконання умов Договору №163017 ПАТ «АКТАБАНК» видало відповідачу дві картки: Visa [NUMBER] - строк дії до 01.11.2014 та MasterCard [NUMBER] - строк дії до 01.07.2015. Як було встановлено судом за Договором №163017 мається заборгованість у розмірі 21 287 грн. 89 коп., з яких: 8347,67 грн. - заборгованість за основним кредитом; 12 939,82 грн. - заборгованість за відсотками. Суд зазначає, що відповідачем не заперечується розмір зазначеної заборгованості за Договором №163017, оскільки як вбачається зі змісту відзиву та заперечень, останній оспорює її наявність з підстав того, що тимчасова адміністрація ПАТ «АКТАБАНК» не скористалась правом, передбаченим умовами Договору №163017 щодо списання з його депозитного рахунку, відкритого на підставі договору банківського вкладу від 10.10.2012 та 10.04.2014, грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за Договору №163017. Жодних заперечень стосовну неправильного розрахунку такої заборгованості відповідачем не надано суду. Постановою Правління Національного банку України від 16.09.2014 №576 прийнято рішення «Про віднесення ПАТ «АКТАБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.09.2014 №90 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКТАБАНК», згідно з яким з 17.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКТАБАНК». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 15 січня 2015 року №19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16 січня 2015 року №6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКТАБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір №2 про відступлення прав вимоги (далі - договір відступлення прав вимоги), відповідно до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні банку, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Відповідно до додатку № 1 до договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 16.11.2012, укладеним з ПАТ «АКТАБАНК» в сумі 21 287 грн. 89 коп., з яких: 8347,67 грн. - заборгованість за основним кредитом; 12 939,82 грн.- заборгованість за відсотками. Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимогами цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору. Факт сингулярного правонаступництва, тобто за яким до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право кредитора за Договором №163017 підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами: договором №2 про відступлення прав вимоги №2 від 23.02.2018 та витягом з Додатку №1 до нього; протоколом електронного аукціону №UA-EA-2018-02-21-000031-а від 16.03.2018; платіжним доручення №14408 від 22.03.2018; свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи №624024 серія А01; свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК №183 від 27.12.2007 та додатком до нього. Суд, оцінивши надані ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» докази вважає, що перехід права вимоги до позивача за Договором №163017 відбувся із дотриманням вимог законодавства. Доказів щодо визнання договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 суду не надано. Позивачем на підтвердження виконання ним вимог статей 516,517 ЦК України, а також п.3.4 Договору про відступлення прав вимоги, надано письмове повідомлення відповідачу від 27.03.2018 вих.№002408015-1 про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору №163017 від 16.11.2012 та включення персональних даних до бази персональних даних. Будь-яких доказів, зокрема, поштової квитанції з опису вкладення (форма107),зі змісту якого вбачалося б найменування документу, що був направлений відповідачу 27.03.2018 позивачем, роздруківки з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА» за трек-номером з даними щодо отримання відповідачем зазначеного повідомлення, поштових повідомлень з особистим підписом відповідача про отримання останнім повідомлення, матеріали справи не містять. Разом з цим, тлумачення статті 516, частини 2 статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, де зазначено, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним», а також Верховним Судом в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №522/22802/17, які суд враховує відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України. Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, відповідач, після заміни кредитора, не вчиняв дій щодо погашення заборгованості за Договором № 16301. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про доведення позивачем станом на час розгляду даної справи: розміру заборгованості за Договором №163017 у сумі 21 287 грн. 89 коп., з яких: 8347,67 грн. - заборгованість за основним кредитом; 12 939,82 грн.- заборгованість за відсотками, які відповідач в добровільному порядку не сплатив; наявності у позивача права вимоги до відповідача за Договором № 163017 у сумі 21 287 грн. 89 коп. Щодо доводів відповідача, які містяться у змісті відзиву та заперечень про неправомірність нездійснення тимчасовою адміністрацією банку зарахування зустрічних вимог за рахунок вкладу, прийнятим ПАТ «АКТАБАНК» на підставі договору вкладу «КЛАСІК» №В11-0507\\Т\\0609199 від 10.04.2014., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, зарахуванням (стаття 601 ЦК України). Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Судом встановлено, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] Договір №163017 є простим кредитним договором, умови якого (п.2.12) передбачає право, а не обов`язок Банку, у разі непогашення заборгованості по Картковому рахунку у строки та порядок, визначеними умовами цього Договору, здійснювати зарахування за рахунок коштів, які належать Клієнту та які знаходяться на інших рахунках Клієнта в Банку, майном, майновими правами. 10.04.2014 між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] укладено договір вкладу «КЛАСІК» №В11-0507\\Т\\0609199, відповідно до умов якого відповідач передав Банку грошові кошти в сумі 114719,45 грн. на строк з 10.04.2014 по 10.07.2014. Згідно п. 7.10 вказаного договору вкладу «КЛАСІК» №В11-0507\\Т\\0609199 від 10.04.2014 у разі, якщо між Банком та Вкладником буде укладено Кредитний договір, та/або Договір про відкриття та обслуговування Овердрафту на картрахунок, згідно якого Вкладник виступить перед Банком позичальником, майнові права Вкладника за цим Договором автоматично стають забезпечення виконання зобов`язань Вкладника, по його зобов`язанням позичальника перед Банком. Як вище зазначалося, постановою Правління Національного банку України від 16.09.2014 №576 прийнято рішення «про віднесення ПАТ «АКТАБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.09.2014 №90 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКТАБАНК», згідно з яким з 17.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКТОБАНК». Із 16 січня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АКТАБАНК» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Верховний Суд України за результатами розгляду справ № 6-2001цс15,№ 6-1809цс16, № 6-350цс17 дійшов висновку про те, що запровадження в неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації або ліквідаційної процедури унеможливлює задоволення вимог кредиторів цього банку в способи, інакші від визначених в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до пункту 41 частини1 статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом. Згідно з частиною 4 статті 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність. Статтею 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання переліку акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження Національним банком України. Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому статтею 96 вищевказаного Закону. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить спеціальні норми, що мають пріоритет перед іншими нормами законодавства під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банків, а також у питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Цим Законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури. Згідно з частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Відповідно до частини шостої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) встановлена черговість та порядок задоволення вимог до банку, згідно з якою кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом. Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, в зв`язку з чим припинення зобов`язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не допускається. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2047цс16, постанові Верхового Суду від 27.05.2020 у справі №242/820/16-ц. З огляду на зазначене, суд вважає доводи відповідача в цій частині необґрунтованими. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просив застосувати позовну давність до заявлених вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо строк кредитування закінчився, а фінансова установа звернулася більш ніж через три роки з моменту закінчення строку дії договору, у такому випадку у задоволені вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності (п. 65-68 постанови від 28.03.2018 Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12). Під час розгляду справи відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилався, зокрема на те, що Договором № 163017 про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки визначено порядок погашення заборгованості, а кінцевий строк дії виданих [PERSON] кредитних карток встановлено: Visa [NUMBER] - до 01.11.2014 та MasterCard [NUMBER] -до 01.07.2015. Як було встановлено судом, останній платіж за Договором № 163017 відповідачем здійснено 20.04.2015 на суму 1000 грн. Умовами Договору визначено строк погашення заборгованості, є день закінчення терміну дії картки, тобто за карткою Visa [NUMBER] - до 01.11.2014 та за карткою MasterCard [NUMBER] -до 01.07.2015. З позовом про стягнення заборгованості ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду 28.12.2020, тобто, поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК України. Крім того, суд зазначає, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зазначені висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суд України, викладена у постанові від 07.06.2017 у справі № 923/1233/15, Верховного Суду, викладена у постанові від 06.06.2018 у справі № 640/10523/16-ц,, у постанові від 08.02.2019 у справі № 904/3280/18 . У зв`язку з чим не заслуговують на увагу доводи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стосовного того, що строк позовної давності відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України необхідно відраховувати саме з 23.03.2018 - з дня укладення Договору про відступлення прав вимоги. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було попущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене те, що судом за результатом розгляду справи встановлені підстави для задоволення позовних вимог, однак позовна давність за даними вимогами сплила, позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову. Відповідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Outcome: dismissed