Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.04.2007 у розмірі 56969,37 грн. та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. [PERSON] отримав кредит в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до договору № б/н від 13.04.2007 у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Згідно з п. 2.1.1.5.5 Договору власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте відповідачем були порушені зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у відповідача станом на 18.02.2019 виникла заборгованість за тілом кредиту у сумі 26459,39 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 9799,54 грн, пеня за прострочене зобов`язання у сумі 17521,42 грн, штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн, штраф (процентна складова) у сумі 2689,02 грн, разом 56969,37 грн. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором у розмірі 56969,37 грн. Через канцелярію Дзержинського районного суду м. Харкова 07.05.2019 року представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву де зазначив наступне. Анкета-заява від 13.12.2013 про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, підписана відповідачем не може вважатися договором в розумінні ст. 626 ЦК України, оскільки бажання [PERSON] на отримання кредиту, висловлене в анкеті не може вважатися обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору. Відповідачу не було роз`яснено, що він отримує саме кредитну картку, за якою необхідно сплачувати проценти та будь-які штрафні санкції. Ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами не підтверджується підписом [PERSON] . При підписанні Анкети-заяви та інших документів на оформлення зарплатної картки відповідачу не надавали на ознайомлення Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, тощо. Пам`ятку клиента [PERSON] не отримував. Крім того, не є зрозумілим, яку суму отримав відповідач в якості кредиту та яку саме картку - "Універсальна", "Для виплат", тощо. Зазначив, що ані матеріали справи, ані докази, на які посилається позивач, не містять довідки про умови кредитування з підписом [PERSON] , а анкета-заява не є підтвердженням того що відповідач підписав з банком договір на отримання кредиту. Позивачем не надано жодного підтвердження, які саме Умови та Тарифи були розміщені на сайті банку на час укладення договору приєднання, що саме Умови та Тарифи, надані позивачем до суду, були чинні та діяли на час підписання сторонами заяви. Як вбачається з позовної заяви, Відповідач не підписував «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники Позивача його з ними не ознайомили. Наполягав на застосуванні строку позовної давності, зазначивши, що невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо, залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Нововодолазького районного суду Харківської області. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 жовтня 2019 року цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до провадження Нововодолазького районного суду Харківської області. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Антіпін А. Ю. у судове засідання 26 травня 2021 року не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладеня розгляду справи, або розгляду справи за його відсутності не надав. Раніше, у судовомі засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Просив позов задовольнити, стягнути з [PERSON] заборгованість за договором у розмірі 56969,37 грн, а саме: за тілом кредиту - 26459,39 грн, за простроченим тілом кредиту - 9799,54 грн, пеню за прострочене зобов`язання - 17521,42 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 2689,02 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, або розгляду справи за його відсутності не надав. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання 26 травня 2021 року не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладеня розгляду справи, або розгляду справи за його відсутності не надав. Через електронну пошту суду надав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Просив відмовити у задоволенні позову. Раніше, у судовому засіданні позов не визнавав, надавав пояснення аналогічні викладеному у відзиві. Звернтав увагу суду, що відсутні докази про ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифів, тощо. Доказів, що саме ці тарифи були чинні на час підписання Анкети-заяви, банком не надано. Вважав, що банківська виписка, що була надана як додаток до позову, не містить необхідних даних, як того вимагають вимоги чинного законодавства, а тому не може бути прийняте судом як належний доказ. Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я [PERSON] рахунків, жодної згоди на автоматичне списання сум з карткового рахунку він не давав. Відповідач вважав, що користувався карткою як дебетною, тобто власними грошима, які вносив на картку через термінал самообслуговування, а тому це доводить той факт, що він не мав наміру отримувати кредитний ліміт на картку. Представник позивача не згоден з комісією за обслуговування та страховим платежом за договором, які наявні у виписці по рахунку. Зазначив, що закон України "Про захист прав споживачів" поширюється на спірні правовідносини. Наполягав на застосуванні строку позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову й долучити письмові пояснення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідач звернувся до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим було укладено договір № б/н від 13.04.2007, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з яким отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. У заяві зазначено, що відповідач згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення ( а. с. 12 - 28). На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Довідку про умови кредитування із застосуванням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за договором № б/н від 13.04.2007 станом на 18.02.2019 року складає: за тілом кредиту - 26459,39 грн, за простроченим тілом кредиту - 9799,54 грн, за пенею за прострочене зобов`язання - 17521,42 грн, за штрафом (фіксована частина) - 500,00 грн., за штрафом (процентна складова) - 2689,02 грн., разом 56969,37 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 626 договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом(ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Частина 2 цієї ж статті ЦК України встановила, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України закріплено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. В ч. 1 ст. 634 ЦК України прописано, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розроблені банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 13.04.2007 підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.04.2007, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, Умови використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Проте, зазначені Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, Умови використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, бо вони не визнаються відповідачем та не містять його підпису. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Правила надання банківських послуг у Приватбанку, Умови використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, на які посилається позивач розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Доказів, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме такі умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у розмірах і порядках нарахування, що додані банком до позовної заяви, позивачем не долучено. Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, бо відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може міститись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, провадження 14 - 13 цс19. Також, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.04.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.03. 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Проте суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача [PERSON] , щодо застосування строку позовної давності, бо вони є необґрунтованими, оскільки, укладений між сторонами кредитний договір від 13.04.2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а умовами договору не передбачено повернення коштів шляхом сплати періодичних щомісячних платежів, на що посилається представник відповідача, то позовна давність має відраховуватись з моменту пред`явлення вимоги, у зв`язку з чим строк позовної давності не пропущено. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 року по справі № 669/573/18, провадження 61 -6724св19. Отже, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача. Твердження представника відповідача [PERSON] з приводу того, що [PERSON] не отримував кредитні кошти у розмірі, зазначеному у позовній заяві, спростовуються матеріалами справи й доказами, наданими позивачем, а саме: розрахунком заборгованості за договором, випискою за договором, довідкою про зміну кредитного ліміту, довідкою про кредитні картки (а. с. 4 - 11, 110 - 119, 120, 121). Доказів на підтвердження іншої суми, отриманої у якості кредиту, ніж наявної у розрахунках, наданих позивачем, представником відповідача [PERSON] не надано й матеріали справи зазначеного не містять. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами частини 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки, фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку позивачеві не повернуті, враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року по справі № 365/159/19, провадження 61 -16938св19. З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню частково, а саме, слід стягнути з відповідача на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.04.2007 у розмірі заборгованості за тілом кредиту 26459,39 грн та заборгованості за простроченим тілом кредиту 9799,54, а разом - 36258,93 грн. У іншій частині позову слід відмовити. За вимогами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. При поданні позовної заяви позивачем, відповідно до Закону України "Про судовий збір", було сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 36258,93 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1222,65 грн. (36258,93 грн. х 1921 : 26459,39 грн. = 1222,65 грн). На підставі викладеного та

Outcome: partial