Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання договору поруки припиненим. Свої вимоги мотивує тим, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.1/АК-00624.08.2, відповідно до умов якого, Банк відкрив [PERSON] не відновлювану кредитну лінію на суму 26 920 дол. США на купівлю автомобіля. Зазначив, що в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором 19 березня 2008 року між ним та ВАТ "Родовід Банк" був укладений договір поруки. Вказав, що при укладенні кредитного договору та договору поруки ставка за користування кредитом була встановлена на рівні 9,0% річних. 28 жовтня 2008 року між [PERSON] та відповідачем було підписано додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої процентна ставка підвищилася до 11 % річних. Посилаючись на те, що про підвищення процентної ставки за кредитним договором його не було проінформовано і згоду на це він не давав, просив визнати його поруку за договором поруки від 19 березня 2008 року, укладеним з ВАТ "Родовід Банк" припиненою. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що лише 09 червня 2016 року він дізнався про те, що між [PERSON] та відповідачем було підписано додаткову угоду, за якою процентна ставка за кредитним договором підвищилася до 11 % річних. Зазначив, що оскільки ПАТ «Родовід банк» підвищив відсоткову ставку за користування кредитом по основному договору, то обсяг його відповідальності значно збільшився, однак згоду на це він не давав, а тому вважає, що його порука відповідно до ст. 559 ЦК України припинилася. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що дійсно 28 жовтня 2008 року між [PERSON] та відповідачем було підписано додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої процентна ставка підвищилася до 11 % річних, поручителя про це не повідомляли, оскільки відповідно до п. 1.1 Договору поруки поручитель зобов'язувався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, а також додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку ( а.с. 36-38). Крім того, просили застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що договір поруки був укладений 19.03.2008 року, а з даним позовом до суду позивач звернувся лише 26.10.2016 року (а.с.33-34). Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «Родовід Банк» є повним правонаступником ВАТ «Родовід Банк». Як встановлено у судовому засіданні, 19 березня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Родовід банк» був укладений кредитний договір № 77.1/АК-00624.08.2 (а. с. 9-12) Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 26 920 дол. США, терміном до 19 березня 2015 року включно. Згідно п. 1.5 даного договору процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 9,0 % річних. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором 19 березня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки (а.с. 7-8). Згідно п. 4.1. договору поруки зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення Позичальником та/або Поручителем заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 4.3. договір поруки припиняється припиненням дії Кредитного договору, а також передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України. Відповідно до п. 1.1, договору поруки, Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Стаття 559 ЦК України передбачає підстави припинення відносин поруки, зокрема ч. 1 ст. 559 ЦК України встановлює, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підставами для припинення поруки можуть бути лише ті факти, які виникли після вчинення правочину. Закон пов'язує припинення поруки зі зміною зобов'язання, забезпеченого порукою. Відповідно до змісту вказаних норм, внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. При цьому, припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Вказані висновки були викладені в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року №6-88цс11, від 10 жовтня 2012 року №6-112цс12, від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12. Згідно роз'яснень п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що Відповідно до ч.1 статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо у договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. 28 жовтня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк» було підписано додаткову угоду до кредитного договору № 77.1/АК-00624.08.2 (а.с. 16-17). Відповідно до п. 1 умов якої зазначено, що пункт 1.5. Кредитного договору викласти в новій редакції "Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 11% процентів річних". Позивач у судовому засіданні зазначив, що йому не було відомо про укладення додаткової угоди та згоду на це, він не надавав. Доказів про те, що [PERSON] був повідомлений про укладення додаткової угоди між [PERSON] та відповідачем та про те, що процента ставка збільшилася до 11 % річних за кредитним договором суду не надано. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні, не заперечував, що банк не повідомляв позивача про зміну процентної ставки, посилаючись на п. 1.1. договору поруки. У п. 1.1. договору поруки вказано, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 19 березня 2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником. Однак суд вважає, що твердження банку про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору (п. 1.1 договору поруки) є безпідставним, оскільки положення зазначеного договору не містять інформації про те, що така зміна та доповнення умов основного договору, за яким збільшується обсяг відповідальності поручителя, повинні здійснюватися без будь-якого повідомлення поручителя і не свідчать про те, що такі зміни можливі без погодження із поручителем. Зазначення у договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні. При цьому, п. 1.1. договору поруки, сформульований як загальна норма, що не враховує спеціальних випадків зміни зобов'язання, яким ч. 1 ст. 559 ЦК України надає юридичне значення при врегулюванні відносин поруки. Також, обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя). Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Оскільки сторони кредитного договору змінили умови договору зі збільшення об'єму відповідальності без згоди поручителя, за відсутності у договорі вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, суд приходить до висновку, що слід визнати поруку [PERSON] за договором поруки від 19 березня 2008 року, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» припиненою. Що стосується строку позовної давності, про що було заявлено в судовому засіданні представником відповідача та викладено про це в заяві, слід зазначити наступне. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушено право підлягає захисту. У судовому засіданні позивач пояснював, що лише 09 червня 2016 року він дізнався про те, що між [PERSON] та відповідачем було підписано додаткову угоду, за якою процентна ставка за кредитним договором підвищилася до 11 % річних. Виходячи з положень ст. 257 та ч. 1 ст. 261 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом 26 жовтня 2016 року, тобто в передбачений законом строк. За таких обставин, суд вважає, що позивач не пропустив передбачений законом строк для звернення до суду за захистом порушеного права, тому підстав вважати, що він пропущений немає. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved