Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги неодноразово збільшувала, збільшені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 10.02.2016 року між [PERSON] та Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків „Житлоінвестбуд-УКБ" було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковтун О.Д. і зареєстрований у реєстрі за №58. За умовами договору відповідач зобов`язався передати позивачу у власність майнові права на квартиру у Об`єкті будівництва, який розташований за будівельною адресою в [ADDRESS] у строки та умови, визначені договором. Пунктом 3.1.1 договору відповідач прийняв на себе зобов`язання передати позивачу відповідну квартиру в об`єкті будівництва в термін до кінця ІІІ кварталу 2016 року, тобто зобов`язання має конкретний термін виконання. Відповідно до п.7.2 договору строк дії договору визначений до повного виконання зобов`язання обома сторонами, передбаченими умовами цього договору, тобто строк дії договору визначений настанням певної події. Позивач повністю сплатила позивачу вартість майнових прав на вказану квартиру. Станом на 1.12.2017 року житловий будинок не введений у експлуатацію. За умовами п.5.1 договору визначено відповідальність відповідача за прострочення більш як на 180 календарних днів виконання своїх зобов`язань, визначених п.3.1.1 договору у вигляді сплати на користь позивача пені в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Таким чином, пеня за неналежне виконання зобов`язань відповідачем є самостійним видом неустойки, погодженим сторонами у договорі. Кінцем ІІІ кварталу 2016 року є - 30.09.2016 року, а відлік 180 днів починається з 1.10.2016 року і закінчується 29.03.2017 року. Оскільки станом на час розгляду справи відповідач не передав позивачу вказану квартиру, тому просить стягнути з Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків „Житлоінвестбуд-УКБ" на користь [PERSON] пеню за період з 1.10.2016 року по 22.03.2018 року в розмірі 166 767 грн. 60 коп. за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно та 1667 грн. 67 коп. судового збору. Представник відповідача Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків „Житлоінвестбуд-УКБ" Карпенко А.В. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що жодним пунктом договору не передбачено дати введення будинку в експлуатацію, тому і не наступає відповідальність відповідача у вигляді стягнення пені за несвоєчасне введення будинку в експлуатацію і передачі позивачу квартири. 1.03.2016 року між сторонами було підписано акт прийому-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Станом на час розгляду справи даний будинок побудовано повністю і введено в експлуатацію. Відповідно до акту №6 прийому-передачі квартири від 23.03.2018 року продавець передав, а покупець в повному обсязі здійснив оплату та прийняв квартиру [ADDRESS] . Таким чином, відповідач вчасно та в повному обсязі виконав умови підписаного між сторонами договору і підстав для стягнення пені немає. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Згідно ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні, 10.02.2016 року між [PERSON] та Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків „Житлоінвестбуд-УКБ" було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковтун О.Д. і зареєстрований у реєстрі за №58 (а.с.4-6). Відповідно до п.1.1 вказаного договору, продавець, відповідач по справі, зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майнові права (будь-які права, пов`язані з предметом договору, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та вимоги), що належать продавцеві, на двохкімнатну квартиру №11 на 2 поверсі в об`єкті будівництва, який розташований за будівельною адресою: [ADDRESS] , майнові права на яку складають предмет договору, вимоги щодо якісних та кількісних характеристик якої визначені у додатку №1 до цього договору, та сплатити продавцеві вартість переданих майнових прав, визначену у пункті 4.1 цього договору. Кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований об`єкт будівництва: 8000000000:90:378:27470, цільове призначення: для будівництва житлових будинків, в тому числі доступного житла, та будівництва загальноосвітної школи з бассейном. Пунктом 3.1 договору передбачено, що продавець зобов`язаний: в термін до кінця ІІІ кварталу 2016 року передати відповідну квартиру в об`єкті будівництва покупцю (п. 3.1.1); отримати сертифікат відповідності, що свідчить про готовність об`єкта будівництва до експлуатації, у встановленому законодавством порядку; замовити за власний рахунок та отримати технічний паспорт на квартиру; письмово повідомити покупця про дату введення об`єкта будівництва в експлуатацію (п.3.1.2); передати покупцю за актом майнові права на квартиру згідно із розділом 2 цього договору(п.3.1.3); за вимогою покупця (його уповноваженого представника) надати інформацію стосовно виконання умов договору (п. 3.1.6). За вказаним договором купівлі-продажу продавець КП „Житлоінвестбуд-УКБ" зобов`язався передати у власність покупця [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS] , а покупець - прийняти їх. 1.03.2016 року між сторонами було підписано акт 4/МП прийому-передачі майнових прав на спірну квартиру, згідно якого продавець, відповідач по справі, передав майнові права на квартиру, а покупець, позивач по справі, у повному обсязі здійснив оплату та прийняв майнові права на квартиру [ADDRESS] (а.с.8). В п.2 акту вказано, що продавець передав майнові права на квартиру згідно договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 10.02.2016 року. Відповідно до п.5.1 договору сторони дійшли згоди, що за прострочення більш як на 180 календарних днів виконання своїх зобов`язань, визначених пунктами 3.1.1 або 3.1.6 цього договору продавець сплачує покупцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (а.с.5). Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалась на те, що відповідач неналежно виконав своє зобов`язання визначене у п.3.1.1 договору, оскільки передав квартиру з порушенням терміну, а відтак відповідно до п.5 договору КП „Житлоінвестбуд-УКБ" повинен сплатити пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Згідно вимог ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За умовами частини третьої статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1, ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1-2, ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Частиною 1, ст.549, ч.2, ст.551 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, умови договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 10.02.2016 року, укладеного між КП „Житлоінвестбуд-УКБ" та [PERSON] погоджені сторонами та не оспорені. Поняття майнового права визначено у статті 3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", згідно якого майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Згідно положень ст.177 ЦК України об`єктам цивільного права є в тому числі і майнові права. Відповідно до ст.566 ЦК України предметом договору купівлі - продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав. Таким чином, враховуючи те, що до завершення будівництва об`єкту забудовник є власником лише матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, необхідно розглядати купівлю - продаж майнових прав як купівлю права вимоги від забудовника в майбутньому збудувати, ввести об`єкт в експлуатацію та передати власнику ці майнові права на квартиру або інше приміщення. Так, згідно з Розділом 1 „Предмет договору" сторони дійшли згоди викласти термін „квартира" в договорі у наступній редакції: майнові права (будь-які права, пов`язані з предметом договору, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та вимоги), що належать продавцеві, на двохкімнатну квартиру №11 на 2 поверсі у об`єкті будівництва, який розташований за будівельною адресою: [ADDRESS] . Тобто, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 10.02.2016 року між сторонами предметом договору є право володіння, користування і розпорядження об`єктом нерухомого майна, який буде створений в майбутньому. За вказаним договором купівлі-продажу майнових прав покупець отримує у власність не індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру) з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин. Тому доводи позивача про те, що за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 10.02.2016 року покупцю [PERSON] у термін до кінця ІІІ кварталу 2016 року мала бути передана спірна квартира, а не майнові права, суд вважає безпідставними та необґрунтованими. При цьому договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 10.02.2016 року не встановлено терміну, у який продавець має отримати сертифікат відповідності, що свідчить про готовність об`єкта будівництва до експлуатації та ввести в експлуатацію об`єкт будівництва. Відповідно до умов договору спорудження об`єкту капітального будівництва як житлового будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] є одностороннім зобов`язанням продавця, який, виконуючи функції замовника і забудовника будівництва, лише після спорудження об`єкта зобов`язується повідомити покупця про дату введення об`єкта в експлуатацію (п.3.1.2), і тільки після цього відповідно до п.3.3.2. договору у покупця виникає зобов`язання оглянути квартиру і підписати акт приймання-передачі квартири. Таким чином, доводи позивача [PERSON] про порушення відповідачем строків передачі у її власність спірної квартири не грунтуються на умовах договору. За змістом сертифікату серія ІV №163173631833 Державна архітектурно-будівельна інспекція України засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта - будинку [ADDRESS] (а.с.47). Як вбачається з акту №6 прийому-передачі квартири від 23.03.2018 року КП „Житлоінвестбуд-УКБ" передало, а [PERSON] в повному обсязі здійснила оплату і прийняла двохкімнатну квартиру №11 на 2 поверсі в будинку [ADDRESS] (а.с.49). Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Разом з тим, судом не встановлено, що відповідачем були порушені вимоги ст.610 ЦК України та п.3.1.1 договору, а відтак підстави для застосування наслідків невиконання зобов`язань передбачених ст.611 ЦК України та п.5.1 договору відсутні. Ствердження позивача, що до даних правовідносин необхідно застосувати ст.610 ЦК України при дослідженні порушення відповідачем свого окремого обов`язку щодо передачі позивачу квартири (п.3.1.1. договору), який порушив строки виконання зобов`язання щодо передачі квартири, та застосувати ч.1 ст.530 ЦК України, суд вважає необґрунтованими виходячи з вищенаведеного. Посилання позивача на те, що суд при винесенні судового рішення повинен врахувати правову позицію, викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016 року у справі №6-33468ск15, є безпідставними, оскільки правові позиції викладені у процесуальних документах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не є обов`язковими для суду першої інстанції. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позову, суд вважає необхідним відмовити позивачу у вимозі про стягнення з відповідача на її користь 1667 грн. 67 коп. судового збору, сплачених останньою при зверненні до суду.

Outcome: dismissed