Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, посилаючись на те, що КП "СЄЗ" є балансоутримувачем житлового фонду у м. Сніжне Донецької області. В ході перевірки 23.06.2009 року, 19.12.2009 року, 31.10.2013 року було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] значився основний квартиронаймач [PERSON], [INFO], яка померла в 1999 році. Після її смерті в квартирі залишився зареєстрований її син [PERSON], [INFO], який також помер [INFO]. У квартирі залишилась зареєстрована невістка основного квартиронаймача - [PERSON], [INFO]. Однак, невістка тривалий час за вказаною адресою не проживає більше 10 років. Квартира не приватизована, є державною власністю. До квартири тривалий час ніхто не з*являється, ніхто в ній не проживає, помешкання перебуває у незадовільному стані. Вхідні двері сусіди забили цвяхами задля обмеження доступу стороннім особам. Перерахування грошових коштів за комунальні послуги не здійснюється, заборгованість за комунальні послуги станом на 01.11.2013 року становить 969, 13 грн., платежі за даною адресою на розрахунковий рахунок КП "СЕЗ" не надходили з 01.05.2004 року. Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача Семерунь М.І., що діє на підставі довіреності від 11.02.2014 року № 02/086, до початку судового засідання надала письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути без участі представника КП "СЄЗ", позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідачка, яка належним чином сповіщена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує сторона позивача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні фактично встановлено, що позивач КП "СЄЗ" є балансоутримувачем житлового фонду у м. Сніжне Донецької області. На балансі КП "СЄЗ" знаходиться квартира [ADDRESS]. Адміністрацією КП "Служба єдиного замовника" було проведено інвентарізацію житлового будинку. В ході перевірки 23.06.2009 року, 19.12.2009 року, 31.10.2013 року було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] значився основний квартиронаймач [PERSON], [INFO], яка померла в 1999 році. Після її смерті в квартирі залишився зареєстрований її син [PERSON], [INFO], який також помер [INFO]. У квартирі залишилась зареєстрована невістка основного квартиронаймача - [PERSON], [INFO]. (а.с. 7). [PERSON] тривалий час за вказаною адресою не проживає більше 10 років, що підтверджується відповідними актами. (а.с. 8-10). Квартира не приватизована, є державною власністю. До квартири тривалий час ніхто не з*являється, ніхто в ній не проживає, помешкання перебуває у незадовільному стані. Перерахування грошових коштів за комунальні послуги не здійснюється, заборгованість за комунальні послуги станом на 01.11.2013 року становить 969, 13 грн., платежі за даною адресою на розрахунковий рахунок КП "СЕЗ" не надходили з 01.05.2004 року.(а.с. 19). Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права. Конституція України, а саме: стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном. Статті 386, 391 цього Кодексу визначають право власника вимагати усунення всяких порушень його права й обов'язок держави законодавчо забезпечувати громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом порушених цивільних прав та інтересів громадян є примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, вирішуючи спори про право користування житловим приміщенням, суд, зокрема, повинен з*ясувати: чи було це приміщення постійним місцем проживання особи, чи вела вона з власником спільне господарство, тривалість часу її проживання, чи не обумовлювався певний порядок користування приміщенням. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, відповідачка протягом десяти років не проживає в спірній квартирі, хоча залишається зареєстрованою в даній квартирі. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ, наявність чи відсутніть прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням, або для відмови їй у цьому. Відповідно до п. 11 вищезазначеної постанови, згідно зі ст. 107 ЖК України, наймач або член його сім*ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред*явлення позову про це. За загальним правилом відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном. Відповідно до ст. 48 ЗУ " Про власність", власник має право вимагати будь-яких порушень його прав, якщо ці порушення не були пов*зані з позбавленням права володіння. Втім, суд вважає доведеним факт відсутності відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] понад шести місяців. Будь-якої поважної причини відсутності відповідача за цей час, передбаченої ст. 71 ЖК України, яка надає право на збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім громадянином, у судовому засіданні не встановлено. Таким чином, суд вважає право позивача, як балансоутримувача щодо розпорядження приміщенням на свій розсуд порушеним і таким, що підлягає відновленню шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. . Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню, то слід стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved