Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

10 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] в с. Зуївці Миргородського району померлі її бабуся [PERSON] , яка перебувала в шлюбі з [PERSON] , який був її дідом. На день смерті [PERSON] разом з нею за однією адресою був зареєстрованим та проживав її чоловік [PERSON] . За життя, її бабуся [PERSON] , була членом колгоспу та в подальшому членом КСП «Росія», в наслідок чого набула право на земельну частку (пай) розміром 4,62 в умовних кадастрових гектарах із земель цього сільськогосподарського підприємства, але сертифікат серії [NUMBER] №0077772 не отримала. Спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняв її чоловік [PERSON] , в тому числі і на набуте за життя спадкодавцем право на земельну частку (пай). [INFO] її дід [PERSON] помер. Спадщину після його смерті по заповіту прийняла її мати [PERSON] . До складу спадщини ввійшло і право на земельну частку (пай) отримане дідом після смерті [PERSON] . Мати за життя не встигла оформити на себе отримане право на земельну частку (пай), оскільки померла [INFO] . Спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла вона, позивачка по справі, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В той же час, нотаріус своєю постановою від 02 липня 2019 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що належала її бабусі [PERSON] у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Просить суд визнати за нею право в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] [INFO] на земельну частку (пай) розміром 4,62 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі, що перебувала у колективній власності КСП «Росія» на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області , право на який мала померла [INFO] [PERSON] , відповідно до сертифікату серії ПЛ №0077772 (виготовленого але не виданого) та який після її смерті фактично успадкував її чоловік [PERSON] , що помер [INFO] , але це право на себе юридично не оформив та який після його смерті успадкувала [PERSON] , що померла [INFO] , але також юридично не оформила своє право на цю земельну частку (пай). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, просила його задовольнити, як законний та обґрунтований. Представник відповідача Зуєвецької сільської ради Миргородського району в судове засідання не з`явився. З установи на адресу суду надійшов лист про проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки позов сільською радою визнається. Представник третьої особи відділу у Миргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя перебувала в шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с. 9-10). Відповідно до інформації відділу у Миргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області , згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Росія» розташованого на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району на ім`я [PERSON] сертифікат не видавався, оригінал сертифікату на частку (пай) на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] виготовлений на підставі рішення Миргородської райдержадміністрації №342 від 25.10.1996 року та знаходиться у відділі у Миргородському районі Полтавської області (а.с.17). З офіційної довідки Зуєвецької сільської ради Миргородського району вбачається, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею спільно за адресою [ADDRESS] проживав її чоловік [PERSON] . (а.с.14). З інформації Полтавського обласного державного нотаріального архіву Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вбачається, що спадщина після смерті [PERSON] через нотаріальну контору не приймалася (а.с.34-35). Отже, у відповідності до ст. 549 ЦК України 1963 року [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] і до складу цього спадкового майна входить набуте ним право на земельну частку (пай). [PERSON] помер [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.11). За життя [PERSON] залишив заповіт, яким заповідав все майно, яке на день смерті йому належатиме в чому б воно не виявилося і де б воно не знаходилося [PERSON] (а.с. 13). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла за заповітом [PERSON] , що вбачається з інформації отриманої з Полтавського обласного державного нотаріального архіву Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та частково оформила на себе спадкове майно (а.с.38-39). [INFO] померла [PERSON] мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с. 12, 7-8). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивача [PERSON] , що вбачається з інформації отриманої з Полтавського обласного державного нотаріального архіву Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та частково оформила на себе спадкове майно (а.с.36-37). Постановою державного нотаріуса Першої Миргородської державної нотаріальної контори від 02 липня 2019 року [PERSON] було відмовлено в оформленні такого майна як земельна частка (пай) після смерті [PERSON] , оскільки у спадкоємця відсутні документи на земельну частку (пай) (а.с.19). З роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду Україні № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику справах про спадкування" слідує, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP. Згідно ст. ст. 524, 525, 526, 529 Цивільного кодексу Української PCP (1963 року), який діяв на той час спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мас місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ч 2 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадкування. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Позивач є спадкоємцем за законом майна, яке належало померлій [PERSON] і вона вчинила дії по прийняттю спадщини, шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори. [PERSON] за життя прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в тому числі і на успадковану ним після смерті [PERSON] земельну частку (пай), що належала останній на підставі сертифікату серії [NUMBER] №0077772, отже це право ввійшло до спадкового майна після її смерті. [PERSON] успадкувавши майно після смерті [PERSON] успадкувала і отримане нею право на земельну частку (пай), але відсутність правовстановлюючого документа позбавляє її можливості оформити спадщину через нотаріальну контору, зважаючи на що позов підлягає до задоволення. Оскільки позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved