Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

10.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив ухвалити рішення, яким на задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія'" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12, код 37535394) в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору №33-14/03-07 від 25.12.2007 року, що склалась станом на 01.05.2013 року у розмірі 1 457 008 (один мільйон чотириста п'ятдесят сім тисяч вісім) гривень 67 коп., звернути стягнення на Предмет іпотеки за іпотечним договором від 25.12.2007 року за р. №11218, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, а саме на: будинок під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному 2 в місті Одесі, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 кв.м., огорожі №1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.01.2007 року, за р. №94; приватизовану земельну ділянку під номером 18, що знаходиться по провулку 2-ому Китобійному в місті [PERSON] площею 0,0247 га, в тому числі по угіддях: 0,0140 га - багаторічні насадження, 0,0107 га - землі під будівлями, лісами та іншими угіддями. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5110136900:25:013:0052, належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №671905, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті [PERSON] 26.10.2007 року. Визначити спосіб реалізації Предмета іпотеки (за іпотечним договором від 25.12.2007 року за р. №11218, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу) шляхом застосування процедури продажу Предмета іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", з наданням Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" права на продаж Предмета іпотеки будь - якій особі-покупцеві; а також з наданням Позивачу усіх прав, необхідних для отримання дублікатів правовстановлюючих документів на Предмет іпотеки, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, у тому числі, але не обмежуючись, в органах нотаріату, в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, у відповідних органах Держземагентства в Одеській області, а також в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, з можливістю здійснення Позивачем всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу Предмета іпотеки; встановити початкову ціну Предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Виселити [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному 2 в місті Одесі, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 кв.м., огорожі №1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м., та зняти їх з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги мотивував тим, що 25.12.2007 року між ТОВ КБ «АРМА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 33-14/03-07, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 750 000 гривень з терміном повернення по 24.12.2008 року із сплатою 19 % річних, та щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 1\~575 гривень, що становить 0,21% від суми кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 33-14/03-07 та іпотечний договір № 11218, згідно з яким останній в іпотеку банку передав будинок під № 18 по провулку Китобійному 2 в місті Одесі та земельну ділянку за цією ж адресою. 06.09.2013 року між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «Українська боргова компанія» був укладений договір про відступлення прав за вказаним іпотечним договором, відповідно до якого Банк відступив позивачу усі права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. На теперішній час відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконує, в результаті чого має заборгованість за кредитом. Вищевказане і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання зявилась представник позивача, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Під час розгляду справи суду стало відомо про те, що відповідач [PERSON] 19.12.2011 року помер, у звязку з чим ухвалою суду від 07.05.2015 року до участі у справі у якості правонаступників померлого були залучені діти померлого [PERSON] та [PERSON], а також його дружина [PERSON], відповідач у даній справі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказуючи на його безпідставність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобовязаннями щодо кредитного договору. В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "АРМА" в особі директора Одеської філії TOB КБ "АРМА" [PERSON] та [PERSON] було укладено Кредитний договір №33-14/03-07, відповідно до якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит на поточні потреби у сумі 750 000 гривень, строком по 24.12.2008 року. Кредитним договором встановлена плата за користування кредитними коштами у розмірі 19% річних (п. 1.3.) та щомісячна плата за обслуговування кредиту у розмірі 1 575 (одна тисяча п'ятсот сімдесят п'ять) гривень, що становить 0,21% від суми кредиту. В забезпечення виконання умов Кредитного договору Відповідачем [PERSON] 25.12.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №33-14/03-07 та іпотечний договір за р. №11218, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Предметом іпотеки за вказаним Іпотечним договором було визначено наступне майно, що належить на праві власності [PERSON]: - будинок під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному 2 в місті Одесі, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 кв.м., огорожі №1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м. (підстава права власності - договір купівлі-продажу, посвідчений [PERSON] С В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.01.2007 року, р. №94); - приватизована земельна ділянка під номером 18, що знаходиться по провулку 2-ому Китобійному в місті [PERSON] площею 0,0247 га, в тому числі по угіддях: 0,0140 га - багаторічні насадження, 0,0107 га - землі під будівлями, лісами та іншими угіддями. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер 5110136900:25:013:0052. (Підстава права власності - Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №671905, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті [PERSON] 26.10.2007 року), (далі - Предмет іпотеки). Загальна узгоджена сторонами оціночна вартість Предмета іпотеки становить 1220895 (один мільйон двісті двадцять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) гривень (п. 1.4. Іпотечного договору). П. 4.1. Іпотечного договору передбачає, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В порушення вимог закону та Кредитного договору відповідач [PERSON] не виконала своїх зобов'язань щодо повернення боргу. Так, станом на 01.05.2013 року згідно довідки ліквідатора ТОВ КБ "АРМА" [PERSON] заборгованість відповідача за Кредитним договором становила 1 457 008,67 грн., з яких: 748134,78 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 708 873,89 грн. - нараховані відсотки. Суд приймає зазначену довідку у якості належного доказу у справі, так як жодних підтверджень сплати [PERSON] вказаного боргу, відсутності боргу, чи наявності такого боргу в іншому (меншому) розмірі у судовому засіданні відповідачами надано не було. 06.09.2013 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" в особі Генерального директора [PERSON] (далі - Позивач) було укладено Договір про відступлення права за Іпотечним договором, за р. №8088, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Договір про відступлення права передбачає, що Банк відступив Позивачу всі права вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором від 25.12.2007 року. Повідомлення іпотекодавця про зміну кредитора та відступлення прав вимоги підтверджується свідоцтвом від 22.07.2014р. про передачу заяви ТОВ "Українська боргова компанія" [PERSON], виданого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якого заява була надіслана поштою рекомендованим листом 30.05.2014р., вручена 12.06.2014р., що засвідчується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому суд бере до уваги, що не зважаючи на те, що [PERSON] помер ще 24.09.2011 року, заява ТОВ «Українська боргова компанія» була отримана за адресою його реєстрації: м.Одеса, вул. Французький бульвар, 49 «а», кВ.3 та не була повернута адресатові з повідомленням про неможливість вручення у звязку зі смертю адресата. Також суд вважає, що [PERSON], яка є позичальником за зазначеним кредитом та дружиною померлого, мала повідомити кредитора про смерть [PERSON], однак, цього не зробила. Відповідно до ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до 4.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.І ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. З ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Стаття 39 ЗУ «Про іпотеку» закріплює, що уразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". При вирішенні справи по суті суд звертає увагу на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, яким встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яка вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв.метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Враховуючи, що доказів того, чи є спірне іпотечне майно єдиним житлом [PERSON] чи інших правонаступників померлого відповідачем у судовому засіданні надано не було, суд вважає за доцільне позов задовольнити. Слід також зазначити, що в ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» вказано, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, ЗУ "Про іпотеку" передбачає можливість виселення мешканців квартири, яка перебуває в іпотеці, в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Порядок виконання рішення про виселення боржника передбачений ст.78 Закону України «Про виконавче провадження». Частина 4 названої статті встановлює, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому листі. Крім того відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється у разі звернення стягнення на нього за зобовязаннями власника. Оскільки право власності відповідачів на дммоволодіння, що є предметом іпотеки, припиняється з набуттям права власності на неї Банком, їх слід визнати такими, що втратили право користування квартирою. Стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № \~1382-IV від 11 грудня 2003 року вживає наступні терміни в такому значенні: 1) місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; 2) реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до статті 7 Закону України № 1382-IV «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.» Крім того відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про виселення, яке набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги про виселення відповідачів засновані на законі та відповідають умовам укладених договорів, а тому є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, в частині виселення інших осіб які зареєстровані та/або проживають у спірному будинку слід відмовити, так як вказані особи участі у справі не приймали, а суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо прав осіб які не приймали участі у справі. Що стосується заперечень відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу був виданий виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку з чим відкрито виконавче провадження. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ [PERSON] від 29.12.2011 року зазначений виконавчий документ виконавчий напис нотаріуса був повернутий стягувану у звязку з нездійсненням авансування виконавчих дій та розяснено право повторного предявлення вказаного напису до виконання у строк до 29.12.2012 року. Постановою Головного державного виконавця від 23.03.2012 року виконавче провадження знову було відкрито та запропоновано боржникові самостійно виконати вимоги виконавчого документу. Постановою від 21.09.2012 року вищезазначений виконавчий документ був знову повернутий стягувачу у звязку з неможливістю виконання, так як ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2008 року у справі №2-3788/08 на іпотечне майно був накладений арешт. Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що строк звернення до суду позивачем пропущений не був. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів. Також у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 3\~897, 60 гривень. Враховуючи викладене вище, та

Outcome: partial