Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

30.07.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення з них в солідарному порядку боргу в сумі 14482,92 доларів США, що складає 306\~893,07 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідачів надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] (далі-Позичальник) був укладений кредитний договір №NKCNGK04440062, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі коштів з каси на строк з 26.12.2006 р. по 25.12.2026 р. включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 18\~175,00 доларів США на придбання будинку в сумі 15000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми0,20 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, процентів за дострокове погашення кредиту у відповідності до п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до п.6.2 даного Договору. Згідно п.1.3 умов Договору, забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором є будинок, який знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Сафронова,56. 26.12.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №NKCNGK04440062, відповідно до якого останній зобовязався солідарно відповідати за виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором. 26.12.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №NKCNGK04440062, відповідно до якого остання зобовязалась солідарно відповідати за виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором Тоді ж [PERSON] отримала кредитні кошти, про що свідчить ордер-розпорядження №017/2005. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 18.03.2016 року, житловий будинок по вул. Сафронова,56, перебуває під іпотекою «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» (Ukraine Mortgage Loan Finanse No.1 PLC) на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351,352, 19.02.2007 року. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Стаття 511 ЦК України\~вказує про неможливість створення зобовязанням обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.512 ЦК України та матеріалів справи, підстав для залучення правонаступника в справі не було, оскільки кредитор в зобов'язанні відповідача перед банком вже був замінений, ще задовго до відкриття провадження, а не під час розгляду в суді першої інстанції і ним стала іноземна компанія Юкрейн Мортгейдж Лоунс Файненс (Ukraine Mortgage Loan Finanсe No.1 PLC) відповідно до договору купівлі-продажу (відступлення) ПАТ КБ "Приватбанк" прав вимоги від 19 лютого 2007 року, про що достовірно було відомо банку - позивачу в даній справі. Жодних клопотань про залучення в якості правонаступника вказаної компанії позивачем не заявлялося. Ухвалою суду від 18 лютого 2016 року було витребувано від представника позивача ПАТ КБ ПриватБанк відомості про те, чи проводилася сек'юритизація або відступлення права вимоги за вказханим кредитним договором від 26.12.2006 року. На виконання вимог суду представник Банку надав копію Довіреності від 10.03.2010 року про те, що іноземна компанія Юкрейн Мортгейдж Лоунс Файненс, як емітент, призначає ПАТ КБ ПриватБанк діяти в якості довіреної особи , в тому числі з правом представляти його інтереси в будь-яких і всіх судах ... у звязку з будь-якими та усіма справами , що стосуються будь-яких кредитів , де Емітент володіє ( як особа, який були відступлені права, або іншим чином) правами вимоги кредитора за кредитними договорами або іпотеками . Відповідно до положень ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За ст. 244 цього кодексу , представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За такого, з правової природи представництва випливає, що представництво це правові відносини, на підставі яких правомірні юридичні дії, здійснені представником від імені того, кого представляють, безпосередньо створюють, змінюють або припиняють для останньої цивільні права та обов'язки. Для набуття представником права вчиняти певні юридичні дії від імені особи, яку він представляє, спочатку між ними повинно виникнути правовідношення, внаслідок якого представник буде наділений повноваженнями. Тобто про представництво може йтися тільки тоді, коли представник здійснює певну діяльність від імені іншої особи. Діючим ЦПК, на відміну від ст.105 ЦПК України 1963 року, не передбачено можливості заміни позивача. Позов мав пред'являтись самим кредитором, або в його інтересах представником, а не банком в своїх інтересах. В зв'язку з виявленими недоліками позовної заяви, банк позовні вимоги не уточнював, не змінював та не обґрунтовував свою участь в справі представництвом інтересів довірителя. Цивільне процесуальне представництво являє собою процесуальні відносини, за якими одна особа представник, виконує на підставі наданих їй законом, статутом, положенням або договором повноважень, процесуальні дії на захист прав і охоронюваних законом інтересів іншої особи, державних і громадських інтересів. У такому контексті цивільне процесуальне представництво являє собою спеціальний тип правових відносин. Згідно з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Норми ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись до суду з позовом в даній справі банк в порушення вимог п.2 та п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України не зазначив про представництво інтересів іноземної юридичної особи в справі та не навів правові підстави на це , а звернувся від свого імені до суду за стягненням заборгованості за борговим зобов'язанням, право вимоги за яким відступлено іншій особі. За таких обставин при зверненні до суду у липні 2015 року з позовом до відповідачів у ПАТ КБ "Приватбанк", як у позивача, не було законних підстав на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості на свою користь, оскільки відбулася заміна сторони у зобовязанні, ще задовго до пред'явлення ПАТ КБ "Приватбанк" позову до відповідачів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed