Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Вказуючи на те, що 25. 12. 2015 року [PERSON] склав заповіт на користь неповнолітнього [PERSON], відповідно до якого заповів земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,45 га, кадастровий номер 5321085800:00:002:0070, яка розташована на території Чапаєвської сільської ради Диканського району Полтавської області. В подальшому, після смерті 30. 12. 2016 року [PERSON], позивач [PERSON] звернулася в інтересах неповнолітнього до приватного нотаріуса Диканського районного нотаріального округу [PERSON], який повідомив її про існування іншого заповіту від 01. 03. 2016 року, який посвідчений Чапаєвською сільською радою Диканського району Полтавської області за реєстровим № 6 на користь відповідача - [PERSON], згідно з яким померлий [PERSON] все належне йому майно заповів вказаному відповідачу, а заповіт на користь [PERSON] є скасованим. У зв'язку з чим позивач [PERSON] звернулася з вказаним позовом до суду та просить визнати недійсним заповіт від 01. 03. 2016 року, який посвідчений Чапаєвською сільською радою Диканського району Полтавської області за реєстровим № 6, який складений [PERSON] на користь [PERSON] М Під час підготовки справи до розгляду у відкритому судовому засіданні за заявою відповідача по справі, [PERSON] та її представника в якості третіх осіб ухвалою суду були залучені Чапаєвська сільська рада Диканського району Полтавської області, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають в [INFO]. Далі третя особа по справі, [PERSON] 02.11.2017 року до суду подав зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним заповіт від 01.03.2016 року, який був посвідчений Чапаєвською сільською радою за реєстровим № 6, який складений [PERSON] на користь [PERSON] та об"єднати в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та Чапаєвської сільської ради Диканського району про визнання заповіту недійсним. Свій позов [PERSON] мотивує тим , що волевиявлення його покійного батька [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі при складанні заповіту на користь відповідача по справі за первинним позовом, [PERSON], 01.03.2016 року. Ухвалою суду від 03 листопада 2017 року вказаний зустрічний позов [PERSON] був об"єднаний в одне провадження з первинними позовними вимогами позивача [PERSON] та об'єднаній справі був присвоєний номер 529/607/17. В судовому засіданні позивач за первинним позовом [PERSON] та її представник позовні вимоги за первинним позовом підтримали та просили їх задоволити, виходячи з пояснень даних ними у судовому засіданні та з матеріалів, які маються у цивільній справі. Також, вони не заперечували проти зустрічних позовних вимог до відповідача [PERSON], третьої особи по справі [PERSON] Позивач за зустрічним позовом третя особа по справі [PERSON] в судовому засіданні підтвердив свої позовні вимоги за зустрічним позовом та просив їх задоволити з підстав, викладених ним в своїй зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні. При цьому суду він пояснив, що в 2016 році до серпня місяця він систематично провідував свого покійного батька [PERSON], який на той час розумів значення своїх дій, бо адекватно вів себе по відношенню до нього. Про складення нового заповіту на користь відповідача [PERSON] батько йому нічого не говорив. Після серпня 2016 року він до батька приїздив рідко, так як сам потребував лікування. Доглядали батька, до смерті, його меньший брат [PERSON] та дружина брата. Також, він не заперечував проти позовних вимог, вказаних в первинному позові позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позовних вимог за первинним позовом [PERSON] про скасування заповіту та проти зустрічних позовних вимог третьої особи по справі [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним у судовому засіданні заперечували, мотивуючи це тим, що заповіт укладений [PERSON] 01 березня 2016 року в с. Чапаєвка Диканського району відповідає вимогам чинного законодавства та волі спадкодавця. Доводи позивача [PERSON] та її представника за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON], щодо нікчемності заповіту, не ґрунтуються на вимогах закону, а допущені формальні порушення не тягнуть за собою недійсність заповіту, бо заповідач [PERSON] заповідаючи своє майно відповідачу, розумів значення своїх дій та вказаний вище заповіт відповідав, його волі. Відповідно до цивільного законодавства, за бажанням заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках та підписаний на прохання заповідача іншою особою. Представник третьої особи за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом, Чапаєвської сільської ради Диканського району в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог як позивача по первинному позову [PERSON], так і позивача по зустрічному позову [PERSON], мотивуючи це тим, що вчинені нотаріальні дії секретарем Чапаєвської сільської ради Диканського району щодо посвідчення заповіту від 01 березня 2016 року, нині покійного [PERSON], відповідали вимогам чинного законодавства та були вчинені на його особисте прохання. Так, нині покійний [PERSON], на час складення заповіту 01 березня 2016 року був похилого віку, мав інвалідність та проблеми з зором. Треті особи по справі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися хоча, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, тому розгляд справи був проведений у їхню відсутність на підставі наявних в справі доказів. Третя особа, приватний нотаріус Диканського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], в судове засідання не з'явився, але на адресу суду надіслав лист з проханням розгляду справи у його відсутність. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, їхніх представників, третю особу з самостійними вимогами, позивача за зустрічним позовом [PERSON], представника третьої особи за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Чапаєвської сільської ради, свідків та дослідивши наявні по справі докази і оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як було встановлено в судовому засіданні, що нині покійним [PERSON], який помер 30 грудня 2016 року, на випадок своєї смерті зробив декілька розпоряджень щодо свого майна. Так, 20 листопада 2006 року [PERSON], на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким заповів третій особі по справі, позивачу по зустрічному позову [PERSON], усе свої майно , що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого воно не складалося та на те, що він за законом матиме право. Даний заповіт посвідчений Чапаєвською сільською радою Диканського району, секретарем сільської ради [PERSON] та зареєстровано у спадковому реєстрі за № 58423938. 25 грудня 2015 року, на випадок своєї смерті, зробив розпорядження, яким заповів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в рівних частинах, земельну ділянку площею 3,45га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: на території Чапаєвської сільської ради Диканського району, Полтавської області. ( державний акт на право власності на земельну ділянку, Серія ЯГ № 663061), даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Решетилівського нотаріального округу Диканського району Полтавської області [PERSON] та зареєстровано 25. 12. 2015 року у 09 год. 25 хв. у спадковому реєстрі за № 59017815. 01 березня 2016 року [PERSON], на випадок своєї смерті, зробив розпорядження, яким заповів своїй онуці, відповідачу по справі, [PERSON], усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалося, а також все те, на що він буде мати право. Даний заповіт посвідчений секретарем Чапаєвської сільської ради Диканського району Полтавської області та зареєстровано у реєстрі за №06 проведено його реєстрацію в спадковому реєстрі 26. 05. 2016 року. Заповіт виконано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, містить припис про те, що він записаний зі слів нині покійного [PERSON]Ф, до підписання прочитаний вголос заповідачем, його особу встановлено та дієздатність перевірено. Відомості про посвідчення заповіту [PERSON] містяться у журналі реєстрації нотаріальних дій Чапаєвської сільської ради Диканського району Полтавської області за 2016 рік за відповідним порядковим номером - 06, відомостям про засвідчення даної нотаріальної дії передує запис № 05 про засвідчення заяви [PERSON] про прийняття спадщини, за № 06, що йде наступним після запису про [PERSON], у журналі зазначено нотаріальна дія № 07 щодо заповіту [PERSON] Журнал прошито та пронумеровано, що засвідчено підписом голови та печаткою відповідної сільради. Згідно Свідоцтва про смерть ( а.с. № 23), вбачається, що 30 грудня 2016 року у віці 89 років помер [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Диканського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 04 лютого 2017 року складено актовий запис № 1 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії 1-КЕ № 348371. Допитана у судовому засіданні , представник третьої особи по справі за первинним позовом, Чапаєвської сільської ради, [PERSON] пояснила суду, що вона у 2016 році обіймала посаду секретаря Чапаєвської сільської ради Диканського району Полтавської області. До неї в кінці лютого 2016 року звернулася [PERSON] та повідомила, що гр. [PERSON] бажає її бачити, просив до нього приїхати. Заповідача [PERSON] вона бачила 2 рази, перший раз коли встановлювала його особу та брала його дані і копію паспорту для складання заповіту, про складання якого він її попросив, це було вкінці лютого 2016 року. Біля будинку [PERSON] її зустріла невістка [PERSON], яка провела до входу в будинок та лишила її наодинці із останнім. Саме тоді, нині покійний [PERSON], повідомив їй, що він є інвалід, та має не задовільний стан здоровя, ( відсутня нога ) також він у зв"язку зі старістю недобачає, а тому він не може особисто приїхати до Чапаєвської сільради для складання та підписання заповіту на користь [PERSON] Представник треьої особи поцікавилась, чому він бажає скласти заповіт не на користь двох своїх синів. [PERSON] повідомив, так як його онука постійно піклується за ним, тому він вирішив в рахунок вдячності за це, все своє майно заповісти останній. Питань щодо недієздатності [PERSON] у представника третьої особи не виникло. [PERSON] скаржився на зір, що став гірше бачити, але на слух та здоровя не скаржився, розмовляв вільно, зрозумілі відповіді на її запитання, не можна було сказати, що він не розуміє, що відбувається через стан свого здоров'я. На наявність ліків в будинку [PERSON] вона не звертала увагу. Другий раз вона приїхала до [PERSON] 01 березня 2016 року, при цьому попередньо склавши заповіт на комп'ютері та запросивши в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яких також вписала в заповіт. В приміщенні будинку заповідача свідки вголос прочитали заповіт заповідачу [PERSON], який вона надрукувала у сільраді за заздалегідь. Заповідачу [PERSON] надавалась можливість ознайомився із змістом заповіту та особисто поставити підпис, але він попросив, щоб заповіт підписала свідок [PERSON], яку він добре знав. Коли всі присутні, в будинку, за виключенням заповідача, поставили свої підписи, вона засвідчила підписи учасників заповіту та поставила печатку. Того ж дня вона також посвідчила і довіреність, яку просив виготовити заповідач на користь своєї невістки [PERSON], для отримання останнью пенсії [PERSON] Згодом вона дізналася, що заповідач [PERSON] помер. Даного факту, щодо складання та підписання заповіту на прохання покійного гр. [PERSON] в судовому засіданні не заперечували свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] При цьому суду заявили, що заповідач [PERSON] розумів значення нотаріальної дії, яка здійснювалася в його присутності 01 березня 2016 року і при цьому будь - яких заперечень проти складання заповіту не висловлював. Через наявну в нього інвалідність, похилий вік та проблеми з зором він сам не міг прибути до сільської ради та підписати заповіт. Інші свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні вказували на те, що після смерті в кінці 2015 року дружини заповідача [PERSON], останній знаходився під постійним наглядом молодшого сина та його невістки, які доглядали за ним, і та за межі свого будинку він нікуди не виїжджав, пенсію за нього отримувала його невістка [PERSON] Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що вони врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Закону України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерство Юстиції України від 11.11. 2011 року N 3306/5. Конституцією України, а саме статтею 55, закріплено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 7 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 № 3425-XII коментує вчинення нотаріальних дій. Так нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Стаття 39 Закону України "Про нотаріат" обумовлює порядок вчинення нотаріальних дій. Так порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Порядок вчинення нотаріальних дій консульськими установами встановлюється цим Законом, Консульським статутом України та іншими актами законодавства України. Відповідно до положень ст.40 Закону України "Про нотаріат" до нотаріально посвідчених заповітів (крім секретних) прирівнюються: 1) заповіти осіб, які перебувають на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров'я, а також осіб, які проживають у будинках для осіб похилого віку та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками з медичної частини або черговими лікарями цих лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я, а також начальниками госпіталів, директорами або головними лікарями будинків для осіб похилого віку та інвалідів; 2) заповіти осіб, які перебувають під час плавання на морських, річкових суднах, що ходять під прапором України, посвідчені капітанами цих суден; 3) заповіти осіб, які перебувають у пошукових або інших експедиціях, посвідчені начальниками цих експедицій; 4) заповіти військовослужбовців, а в пунктах дислокації військових частин, з'єднань, установ, військово-навчальних закладів, де немає нотаріусів чи посадових осіб органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, також заповіти працівників, членів їх сімей і членів сімей військовослужбовців, посвідчені командирами (начальниками) цих частин, з'єднань, установ або військово-навчальних закладів; 5) заповіти осіб, які тримаються в установах виконання покарань, посвідчені начальниками таких установ; 6) заповіти осіб, які тримаються у слідчих ізоляторах, посвідчені начальниками слідчих ізоляторів. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 203 ЦК України коментує загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Так правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 215 ЦК України коментує підстави недійсності правочину Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 1233 ЦК України надає поняття заповіту. Так заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Стаття 1247 ЦК України перелічує загальні вимоги до форми заповіту, так: 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. 2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦПК України. 4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Стаття 1251 ЦК України передбачає посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування. Так якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування здійснюється відповідно до положень Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерство Юстиції України від 11.11.2011 N 3306/5(надалі Порядку). Так відповідно до положень глави ІІІ вказаного Порядку: 1.1. Посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. 1.2. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. 1.3. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов'язані роз'яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. 1.4. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦПК і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача. 1.5. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається, крім випадків посвідчення заповіту подружжя. У разі посвідчення такого заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування зобов'язана перевірити належність заповідачам майна на праві спільної сумісної власності. Копія документа долучається до примірника заповіту. 1.6. Посадова особа органу місцевого самоврядування перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦПК, про що зазначається у тексті заповіту. 1.7. За заповітом майно може бути заповідане тільки у власність. Проте заповідач може покласти на спадкоємця, до якого переходить, зокрема, жилий будинок, зобов'язання надати іншій особі право довічного користування цим будинком або певною його частиною (стаття 1242 Цивільного кодексу України). Заповідач може покласти на спадкоємця за заповітом виконання будь-якого зобов'язання (заповідальний відказ) на користь однієї або кількох осіб (відказоодержувачів) з додержанням вимог статей 1237, 1238 Цивільного кодексу України( 435-15 ). Відказоодержувачами можуть бути будь-які особи незалежно від того, чи входять вони до кола спадкоємців за законом. До заповіту можуть бути включені розпорядження немайнового характеру (про порядок проведення захоронення заповідача, бажання призначити піклування над неповнолітнім, виконання дій, спрямованих на здійснення певної загальнокорисної мети тощо). Заповідач може на випадок, якщо вказаний у заповіті спадкоємець помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття чи буде усунений від права на спадкування, а також у разі відсутності умов, визначених у заповіті, підпризначити іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця -стаття 1244 Цивільного кодексу України). 1.8. Заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток 16). Заповідач може в будь-який час скасувати заповіт, подавши про це заяву до відповідного органу місцевого самоврядування. 1.9. У випадку одержання посадовою особою органу місцевого самоврядування заяви про скасування заповіту, так само як і одержання нового заповіту, який відміняє чи змінює раніше посвідчений заповіт, посадова особа органу місцевого самоврядування робить про це відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в алфавітній книзі обліку заповітів і відповідний напис на примірнику заповіту, який зберігається у справах органу місцевого самоврядування. Якщо заповідач подасть примірник заповіту, який знаходиться у нього, то відповідний напис про скасування заповіту робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою (якщо заповіт скасовано заявою) приєднується до примірника, який зберігається у справах органу місцевого самоврядування. Справжність підпису на заяві про скасування чи зміну заповіту повинна бути нотаріально засвідченою. 1.10. Відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 N 491(491-2011-п ) "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі". Стаття 1257 ЦК України обумовлює підстави недійсності заповіту. Так заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно ч.2,3,4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України та роз'яснень, викладених в абз. 5 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, судом встановлено, що 01 березня 2016 року на прохання, нині покійного [PERSON], був складений та підписаний від його імені, свідком [PERSON] заповіт, яким [PERSON] заповів усе належне йому майно відповідачу по справі [PERSON], вказаний заповіт, відповідно до положень ст. 1251 ЦК України, посвідчений секретарем Чапаївської сільської ради Диканського району Полтавської області [PERSON] та зареєстровано у передбаченому законом порядку у реєстрі за № 06, а 26.05.2016 року він був зареєстрований у спадковому реєстрі Полтавською філією державного підприємства "Національні інформаційні системи". Відомості про посвідчення вказаного заповіту містяться у журналі реєстрації нотаріальних дій Чапаєвської сільської ради Диканського району Полтавської області області за 2016 рік за відповідним порядковим номером - 06, запис про посвідчення цього заповіту міститься серед інших записів без порушення нумерації. Видавши заповіт на користь [PERSON] 20 листопада 2006 року, заповідач [PERSON], відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України, не був обмежений у виявленні своєї волі щодо розпорядження на випадок його смерті, що й було ним у подальшому реалізовано у передбачений законом спосіб, а саме шляхом складення нового заповіту 25 грудня 2015 року. Крім того, після 25 грудня 2015 року гр. [PERSON] знов не був обмежений у виявленні своєї волі щодо розпорядження на випадок його смерті, 01 березня 2016 року знову склав заповіт на користь своєї внучки, відповідача [PERSON] Далі також спадкодавець [PERSON] не був обмежений у виявленні своєї волі, проте він до моменту своєї смерті нового особистого розпорядження на випадок своєї смерті не лишив, що свідчить на користь доводів відповідача по справі та його представника, що останній заповіт відповідав волі [PERSON] Позивач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом в обґрунтування своїх доводів щодо нікчемності спірного заповіту, через порушення форми посвідчення вказали, що заповіт хоча і було посвідчено при свідках, але заповідач [PERSON] на час складання заповіту міг самостійно прочитати заповіт та поставити свій підпис, незважаючи на стан свого здоровя. Водночас належних та допустимих доказів в розумінні положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України, як то висновок відповідної судово-медичної експертизи, що [PERSON] станом на момент видачі останнього заповіту 01 березня 2016 року, перебував під впливом лікарських або інших препаратів, в результаті вживання яких, не розумів значення своїх дій або не міг ними керувати, а також за станом здоров'я, що він міг самостійно прочитати складений заповіт та поставити свій підпис на ньому, суду не надано. Відтак доводи позивача за первинним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом, яким є третя особа по справі, [PERSON] про можливість заповідача [PERSON] самостійно прочитати, складений секретарем Чапаєвської сільської ради заповіт та поставити свою підпис під ним, на думку суду, є лише припущеннями вказаних осіб, на якому не може ґрунтуватися рішення суду. В зв'язку з чим суд вважає недоведеним факт можливого самостійного підписання зазначеного заповіту заповідачем [PERSON] Так само, суд вважає недоведеним позивачами за первинним позовом та зустрічним позовом наявність підстав, передбачених ст. 225 ЦК України. Відтак, на підставі викладеного вище, судом встановлено, що заповіт виданий [PERSON] 07 травня 2013 року відповідає загальним вимогам до заповіту, що передбачені ст. 1247 ЦК України, а саме складений у письмовій формі, від імені заповідача, в його присутності, з участю свідків, він був підписаний іншою особою ( рукопригладчиком) та засвідчений службовою особою органу місцевого самоврядування, відповідно до положень ст. 1251 ЦК України та відповідним чином зареєстрований. При його складанні спадкодавець [PERSON], розумів значення своїх дій, його особу та дієздатність було перевірено уповноваженою особою, яка здійснювала посвідчення заповіту. [PERSON] висловів намір здійснити відповідне розпорядження на користь [PERSON], яке з його слів було оформлено секретарем Чапаєвської сільської ради Диканського району Полтавської області [PERSON], за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, зі змістом заповіту [PERSON] ознайомився, йому текст заповіту в голос було прочитано одним із свідків, які брали участь в нотаріальній дії. Після ознайомлення заповідача з змістом заповіту, його було підписано свідками, які приймали участь в його складанні, як це вимагає ст. 1253 ЦК України. Суд звертає увагу, що вимоги, щодо прочитування заповіту вголос заповідачем при посвідченні заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування відповідно до положень ст. 1251 ЦК України, закон не містить. Така вимога в законі передбачена саме при посвідченні заповіту нотаріусами, згідно положень ч. 2 ст. 1248 ЦК України. В той час, як для посадових осіб органу місцевого самоврядування така вимога міститься лише у Порядку, а не в Цивільному Кодексі України, які не є тотожними за своєю юридичною силою та наслідками їх недотримання чи порушення. Відтак, суд приходить до висновку, що формальні порушення Порядку вчинення нотаріальних дій посадовою особою органів місцевого самоврядування допущені секретарем Чапаєвської сільської ради Диканського району Полтавської області при посвідчені заповіту [PERSON] 01.03.2016 року не є достатніми для визнання його недійсним, а вказаний заповіт відповідав останній волі, нині померлого [PERSON] Крім того суд, зазначає про те, що спадкодавець [PERSON] 01.03.2016 року, видавши новий заповіт на користь відповідача [PERSON], скасував попередній заповіт від 25 грудня 2015 року, складений на користь [PERSON] та [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], інтереси якого представляє в суді позивач за первинним позовом [PERSON]. Відповідно до положень ст. 1254 ЦК України, поновлення дії попереднього заповіту можливе лише у разі визнання недійсним наступного заповіту з мотивів, встановлених ст.ст. 225 та 231 ЦК України, проте недійсність заповіту з цих підстав судом не встановлена, відповідно ч. 4 ст. 1254 ЦК України, до спірних правовідносини не застосовується. Тобто, в разі визнання заповіту від 01 березня 2016 року недійсним, спадкування після смерті [PERSON] мало б здійснюватися у загальному порядку - за законом, в порядку черговості, водночас доказів належності до числа спадкоємців за законом неповнолітньої особи [PERSON], інтереси якого представляє позивач за первинним позовом [PERSON], суду не надано. Також, суд не бере до уваги і вважає безпідставним твердження позивача за зустрічним позовом, третьої особи по справі [PERSON], що заповіт складений його батьком [PERSON] 01.03.2016 року слід визнати недійсним, як такий що складений з порушенням волевиявлення заповідача бо ця нотаріальна дія не відповідала його волі. Як вбачається з вищевикладених обставин та досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказів, нотаріальна дія щодо посвідчення заповіту [PERSON], яка була проведена за місцем проживання останнього по вул. Садовій в с. Чапаєвка Диканського району Полтавської області, відповідала вимогам чинного законодавства. При цьому суд критично ставиться до твердження в судовому засіданні представника позивача за первинним позовом, адвоката [PERSON] щодо упередженості головуючого по справі, у відмові в задоволенні її клопотання про призначення по справі судової медичної експертизи щодо встановлення стану здоров"я заповідача [PERSON] станом на 01.03.2016 року та станом на 25 грудня 2015 року, дату складання заповіту [PERSON] на користь неповнолітнього [PERSON], інтереси якого в суді представляє позивач за первинним позовом [PERSON] і який був складений в смт. Решетилівка Полтавської області, виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, нині покійний заповідач [PERSON] мав похилий вік, інвалідність незадовільний стан здоров"я , а тому весь час перебував в своєму будинку і ніяким чином не міг самостійно добратися в смт. Решетиліка Полтавської області, з метою укладення вказаного вище заповіту. Відповідно виписки Диканської центральної лікарні Полтавської області, поліклінічне відділення, [PERSON] житель [INFO] Перебував на диспансерним наглядом офтальмолога Диканської ЦРЛ з приводу захворювання катаракти очей. Останній огляд у лікаря офтальмолога відбувся в 2005 році. Лікувався [PERSON] амбулаторно, від оперативного лікування відмовився. Дане захворювання у [PERSON] підтверджується довідкою з Полтавської клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського, від 23.11.2017року, де вказано, що 06 травня 1985 року гр. [PERSON] у віці 58 років було проведено хірургічне втручання з приводу катаракти лівого ока. Тому, на думку суду, надання представником позивача [PERSON], як доказ, довідки з Центру первинної медико - санітарної допомоги Диканського району від 28.09.2017 року, лише підтверджує той факт, що стан здоров"я заповідача, [PERSON], станом на 2012 рік, (індивідуальна карта амбулаторного хворого), був незадовільний, так як мав ряд хронічних захворювань. За вказаних вище обставин, цей факт, також суперечить твердженню позивачів по справі, що заповідач, [PERSON] при наявних в нього хворобах міг сам прочитати та підписати заповіт від 25 грудня 2015 року, на користь неповнолітнього [PERSON] та інших осіб, так і заповіт від 01.03.2017 року на користь відповідача по справі [PERSON], не запрошуючи для цього за місцем свого проживання секретаря Чапаєвської сільської ради та свідків. Дане клопотання позивача за первинним позовом та її представника, про призначення судово-медиченої експертизи з приводу стану здоров"я [PERSON] та інші клопотання вказаних осіб, які судом не були задоволені, заявлялися з метою безпідставного затягування розгляду справи по суті, та з'ясуванню питань, які не стосуються суті позовних вимог, викладених як первинному, так і зустрічному позовах, а тому воно є надуманим і до уваги судом не береться. Даний висновок суду стосується і твердження позивача за первинним позовом та її представника про достовірність інформації, що в 2016 році до березня місяця заповідач [PERSON] виписував газету "Трудова слава" в січні - лютому 2016 року за отриману ним пенсію самостійно розписувався у відомості, бо вказані факти були спростовані працівником відділення поштового зв"язку, [PERSON], яка в якості свідка приймала участь в судовому засіданні та була попереджена про кримінальну відповідальність за за відомо неправдиві показання. Беручи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення, як первинного позову, так і зустрічного позову до відповідача [PERSON] та Чапаєвської сільської ради Диканського району. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed