Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості. В позовній заяві зазначив, що 15 листопада 1994 року між ним та [PERSON] було укладено договір №1661 купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого відповідачка продала йому житловий будинку № 1 по пров. Херсонському в м.Запоріжжі, розташований на земельній ділянці загальною площею 501 кв.м. Зазначений договір було укладено в письмовій формі та зареєстровано Універсальною Біржею «Хортиця» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 15.11.1994 р.; договору присвоєно інвентарний номер постійного зберігання 1661. У встановленому законом порядку 15.11.1994 р. право власності позивача на зазначений будинок зареєстроване ОП «ЗМБТІ», про що в реєстровій книзі № 174 зроблено запис № 30295. Обома сторонами повністю виконані умови договору: відповідачка звільнила будинок, передала позивачу ключі від нього; позивачпередав відповідачці передбачену договором суму грошей 510\~000\~000 млн. карбованців, вселився до будинку, постійно проживає в ньому разом з родиною, зареєстрував договір купівлі-продажу в ОП «ЗМБТІ» у передбаченому законом порядку, виконує всі обовязки власника. Заперечень або зауважень ніхто зі сторін правочину не заявляв. Разом зі своєю сімєю з 1994 р.позивач використовує будинок для постійного проживання, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує його в належному санітарно-технічному стані. Як зазначив позивач, на теперішній час у нього виникла необхідність розпорядитися зазначеним будинком, проте, у посвідченні угоди йому було відмовлено через те, що право власності на будинок зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, який не був нотаріально посвідчений. Посилаючись на те, що у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним неможливо, позивач на підставі ст.47 ЦК УРСР просить суд визнати дійсним договір №1661 від 15.11.1994р. купівлі-продажу нерухомості - житлового будинку № 1 по пров. Херсонському в м.Запоріжжі, укладений між ним та [PERSON] та зареєстрований Універсальною Біржею «Хортиця», інвентарний номер постійного зберігання договору 1661. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, згідно з заявою просить розглянути справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] до суду не зявилася, проте звернулася до суду із заявою про визнання позову, в якій зазначила, що позов [PERSON] визнає в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності у звязку із неможливістю явки до суду. Представник третьої особи Товарна Біржа «Універсальна біржа «Хортиця» до суду не зявився, повідомлявся про день і час розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно з листом Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного Управління ДФС у Запорізькій області № 11999/3/10/08-01-23-15 від 09.12.2015р. Товарна Біржа «Універсальна біржа «Хортиця» була знята з обліку в ДПІ в Орджонікідзевському районі на підставі рішення суду від 01.12.2003р. № 11/861, але підприємство не припинено та не ліквідовано. Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.10.2015р. записів стосовно Товарної Біржі «Універсальна біржа «Хортиця» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не знайдено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України. Всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України приймає визнання позову відповідачем, яке не суперечить змісту закону та не порушує права сторін, внаслідок чого ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 15 листопада 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 1661 купівлі-продажу нерухомості, за яким позивач купив житловий будинок № 1 по пров. Херсонському в м.Запоріжжя, розташований на земельній ділянці загальною площею 501 кв.м.Зазначений договір зареєстрований Універсальною Біржею «Хортиця» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» 15.11.1994 р.; договору присвоєно інвентарний номер постійного зберігання 1661. На виконання вимог ст.227 ч.2 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання угоди, 15 листопада 1994 року право власності [PERSON] на зазначений будинок зареєстроване в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, про що в реєстровій книзі № 174 зроблено запис № 30295; відповідні відомості про нового власника - [PERSON] - були внесені в технічний паспорт на будинок. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі крім випадків, коли вонипом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу будинку укладений сторонами 15.11.1994р., то на спірні правовідносини поширюється дія нормЦК УРСР 1963 року, чинних на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку .Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.Діюча на момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку редакція Закону України «Про товарну біржу» не містила будь-яких обмежень щодо допущення до обігу на товарній біржі житлових будинків. Реєстрація Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації. права власності на житловий будинок за [PERSON]А на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованим товарною біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 1994 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до змісту п. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуте згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу будинку, сплатив за придбане майно передбачену договором суму грошей, разом зі своєю сім'єю з 1994 року зареєстрований в будинку, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в ЗМБТІ у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу судом не визнавалася недійсною, то на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України „Про власність" позивач [PERSON] набув право власності на спірний будинок і правомірно володіє ним. Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На теперішній часзазначену угоду купівлі-продажу будинку неможливо посвідчити нотаріально, оскільки право власності на будинок зареєстровано за позивачем (покупцем за договором). Іншим способом у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним неможливо.Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачу реалізувати свої права власника із розпорядження належним йому майном. Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] про визнання угоди дійсною законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved