Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що в грудні 2002 року помер її рідний брат [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай), яке було посвідчено сертифікатом серії СМ №0243799. Вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем другої черги за законом, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище згадану земельну частку (пай) оскільки оригінал цього правовстановлюючого документу був втрачений. Крім того, нотаріус звернув увагу на розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, які містяться в цьому сертифікаті та інших документах. Зокрема у свідоцтві про смерть його прізвище записано « [PERSON] », а у вказаному сертифікаті на право на земельну частку (пай) помилково записано як « [PERSON] ». Просила встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) та визнати за нею право на цю земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Представник відповідача Гвинтівської сільської ради та третьої особи Буринської РДА в задоволенні позовної заяви не заперечували, просили справу розглянути без їх участі, про що повідомили суд письмово листами. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зокрема, судом встановлено, що у грудня 2002 року в с.Нечаївка, Буринського району, Сумської області помер [PERSON] , що вбачається з копії повторного свідоцтва про його смерть (а.с.7). Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) , яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Нива» розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчено сертифікатом серії СМ №0243799, яку прийняла [PERSON] (позивачка по справі), будучи спадкоємцем другої черги за законом, відповідно до ст.530, п.1) ч.1 ст.549 ЦК УРСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що вбачається з копії паспорта позивачки, копії повторного свідоцтва про народження позивачки, довідки Гвинтівської сільської ради, листів відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.4-5,8,10,12-13,37-39). Разом з тим, позивачка не спроможна отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса, оскільки оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу був спадкодавцем втрачений, а дублікат отримати вона не спроможна, у зв`язку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що вбачається з роз`яснення відділу у Буринському районі головного управління Держгеокадастру у Сумській області та листа приватного нотаріуса Головенської Л.В. (а.с.11,16). Однак право [PERSON] на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи колишнім членом КСП, був включений до списку громадян, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, який був виданий САПТЗТ «Нива» і йому вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) , розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), був виданий, про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №799, але оригінал цього правовстановлюючого документу був втрачений (а.с.9,14-15). Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Крім того, позивачка також не спроможна належним чином оформити свої спадкові права через розбіжності в написанні прізвища спадкодавця у вище згаданому сертифікаті на право на земельну частку (пай), в якому зазначено прізвище « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », як зазначено у свідоцтві про смерть. Між тим, факт належності сертифікату на право на земельну частку «пай» саме [PERSON] , повністю підтверджений матеріалами справи. Зокрема, як вбачається з повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - у грудні 2002 року в с.Нечаївка, Буринського району, Сумської області помер [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки виданої 13.06.2019 року №123 Гвинтівською сільською радою Буринського району Сумської області - [PERSON] , [INFO] , який помер в грудні 2002 року, був зареєстрований і постійно проживав в с.Нечаївка, Буринського району, Сумської області, Гвинтівської сільської ради (а.с.8). Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », в даному випадку, ідентичними, при цьому розбіжності у правовстановлюючому документі виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що визнання позову відповідачем та третьою особою не суперечить закону й не порушує права чи інтереси інших осіб, а позивачка прийняла спадщину після смерті свого брата, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог та необхідності задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved