Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона є власником 31/36 частки квартири [ADDRESS]. Решта 5/36 часток вказаної квартири належить на праві власності [PERSON], яка померла [INFO]. Спадкоємцями померлої є [PERSON] та [PERSON], які забезпечені житлом. Позивач зазначає, що вона позбавлена можливості повноцінно реалізувати свої права на належне їй майно, оскільки частка померлої співвласниці квартири не оформлена. Таким чином, [PERSON] змушена сплачувати вартість комунальних послуг за цілу квартиру. Також, вона не може здійснити капітальний ремонт комунікацій у квартирі. Разом з тим, частка співвласника квартири є незначною і не може бути виділена в натурі. Враховуючи вищевказане, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить припинити право власності [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на 5/36 часток квартири за [ADDRESS], шляхом визнання права власності на вказані 5/36 часток квартири за нею. Всі судові витрати покласти на відповідачів. До початку розгляду справи по суті позивачем було подано уточнюючу позовну заяву, відповідно до якої вона просить припинити право власності [PERSON], правонаступниками якої є [PERSON] та [PERSON], на частку у спільному майні, а саме на 5/36 часток квартири за [ADDRESS], шляхом визнання права власності на вказані 5/36 часток квартири за нею. Всі судові витрати покласти на відповідачів. Також, представником позивача під час розгляду справи по суті було усно уточнено позовні вимоги, згідно яких він просив припинити право власності [PERSON]на частку у спільному майні, а саме на 5/36 часток квартири за [ADDRESS], шляхом визнання права власності на вказані 5/36 часток квартири за [PERSON]. Під час розгляду справи по суті за заявою позивача, протокольно ухвалою суду було здійснено заміну відповідача на [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву з проханням провести розгляд справи без її присутності та без присутності її представника. Свій позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, під час розгляду справи надав суду часткові заперечення проти позову, відповідно до яких [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі, оскільки право власності останнього на частку у спірній квартирі є припиненим ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2015 року. Щодо позовних вимог відносно [PERSON], то його частка в спірній квартирі є незначною. Проте позивачем не надано доказів того, що вартість частки [PERSON] в сумі 82 661,00 грн. внесена на депозитний рахунок суду. Просив в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 31/36 частки квартири [ADDRESS], в тому числі: -? частки, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 28.12.1992 року, зареєстрованого у КП ВООБТІ (а.с. 3); -1/12 частка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 08.01.2003 року за реєстровим № 5-24, зареєстрованого у КП ВООБТІ (а.с. 4); -5/36 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 19.03.2014 року за реєстровим № 1-594, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.03.2014 року за № 5032821 (а.с. 5, 6); -7\\18 часток, на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2015 року про затвердження мирової угоди по справі № 127/13755/15-ц, зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.11.2015 року за № 12342933 (а.с. 7-8, 11). Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 28.12.1992 року, іншим співвласником квартири [ADDRESS] є [PERSON] - ? частка. (а.с. 3). З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 20.06.2006 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20.06.2006 року, про що зроблено актовий запис № 1246 (а.с. 86). Слід зазначити, що технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], оформлений на [PERSON], яка знаходиться в її власності (а.с. 12-13). З технічної характеристики квартири вбачається, що вона знаходиться на 8 поверсі 9 повер хового будинку та складається з 2 кімнат, житловою площею 28,9 кв.м., кухні площею 8,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., вбиральні 1,3 кв.м., коридору 8,5 кв.м. Також квартира обладнана балконом. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] 4 вересня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після одруження прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 56). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 11.02.2013 року, судом встановлено, що [PERSON] [INFO] померла (а.с. 14). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] з 13.12.1985 року на день смерті [INFO] (а.с. 53). За даною адресою з 30.08.2006 року також зареєстрована позивач [PERSON], що підтверджується відміткою, зробленою в її паспорті (а.с. 76). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.04.2013 року, встановлено, що померла жодного заповіту не залишила (а.с. 48). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.04.2013 року встановлено, що 23.04.2013 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 50). Відповідно до матеріалів спадкової справи №415/2013, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 45-92), судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] 23.04.2013 року (а.с. 46, 47) звернулися до Першої вінницької держнотконтори з заявами про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] їх матері. Також 11.07.2013 року до Першої вінницької держнотконтори звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] його дружини (а.с. 51). Слід зазначити, що померла заповіту не залишила, тому спадкування здійснюється за законом. Так, з свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2014 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями по 1/3 частини квартири [ADDRESS], після смерті матері та дружини [PERSON] (а.с. 79). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 87932412 від 24.05.2017 року, [PERSON] є власником 5/36 частки квартири за [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. 23.09.2016 року. (а.с. 173-175). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] та є власником 5/36 частки вищевказаної квартири. Ухвалою суду від 18 травня 2016 року клопотання представника позивача задоволено, призначено у справі будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: - яка вартість належної [PERSON] частки у спільному майні, а саме 5/36 часток квартири за [ADDRESS]? - чи можливо виділити в натурі вказані вище частки [PERSON] зі спільного майна? Проведення експертизи доручити експертам ТОВ «Консалтинг центр Професіонал». За результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, судовим експертом Кацага Н.Є. від 12.12.2016р. було складено висновок №ОС-258 (а.с. 113-137), згідно якого ринкова вартість 5/36 частки двокімнатної квартири [ADDRESS], складає 82 661,00 грн. Співставляючи фактичне об'ємно-просторове рішення та внутрішнє планування квартири [ADDRESS], функціональне використання приміщень, ідеальні частки співвласників в одиницях площі з вищенаведеними вимогами основних пунктів нормативної документації, експерт прийшов до висновку, що виділ в натурі 5/36 частки квартири з метою обладнання окремої ізолюваної квартири виконати не можливо. Таким чином, експертом встановлено неможливість надання варіантів виділу частки спірної квартири [PERSON] В зв'язку з неможливістювиділення в натурі 5/36 частки квартири [ADDRESS], з метою обладнання окремої ізолюваної квартири, 23 травня 2017 року [PERSON] було внесено на депозитний рахунок кошти в сумі 82 661,00 грн. (вартість даної частки квартири). Даний факт підтверджується квитанцією № N10UK53667 від 23.05.2017 року (а.с. 176). Беручи до уваги відповідний висновок №ОС-258 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 12.12.2016р., виготовленим ТОВ "Консалтинг центр професіонал", суд звертає увагу на наступне. Відповідно до абз.1, 3, 4 п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Отже, дана стаття встановлює підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні. Матеріалами справи встановлено, що спірна квартира є спільною власністю сторін, частка в спірному майні відповідача [PERSON] становить 5/36, тобто є незначною і не може бути виділена в натурі; квартира є неподільною. Таким чином, суд приходить до висновку, що є підстава для припинення права особи на частку у спільному майні. Частиною другою ст. 365 ЦК України визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем. Так, згідно висновку експерта вартість 5/36 частки спірної квартири, яка належить [PERSON] становить 82 661,00 грн. Суд вбачає, що позивачем [PERSON] на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області внесено грошові кошти в розмірі 82 661,00 грн., як грошова компенсація частки спільної часткової власності на користь [PERSON], що підтверджується квитанцією № N10UK53667 від 23.05.2017 року (а.с. 176). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на 5/36 часток квартири за [ADDRESS], шляхом визнання права власності на вказані 5/36 часток квартири за [PERSON], виплативши йому грошову компенсацію вартості даної 5/36 частки в розмірі 82 661,00 грн., яка внесена [PERSON] на депозитний рахунок Держказначейської служби України в м. Києві за квитанцією № N10UK53667 від 23.05.2017 року. Щодо вимоги [PERSON] про визнання права власності на частку квартири, то судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Рішенням Європейського суду по правам людини справа «Маркс (MARCKX) проти Бельгії» від 13.06.1979 року в пункті 63 стосовно статті першої Протоколу першого Європейської конвенції з прав людини зазначено, що визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном стаття перша по своїй суті є гарантом права власності. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved