Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 1998 року до січня 2013 року проживав із відповідачкою однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, виховували дітей відповідачки від попереднього шлюбу, та за весь цей час в будь-якому іншому шлюбі вони не перебували. Проживали вони разом в житловій квартирі відповідачки, яка знаходиться в [ADDRESS], та весь цей час позивач здійснював поліпшення даної квартири, здійснив ремонт, внаслідок якого було збільшено житлову площу квартири та розширено балкон, на що витрачено 2 127, 40 грн., замінено систему водопостачання та каналізації, на що витрачено 747, 80 грн., в квартирі було встановлено електричний водонагрівач вартістю 550 грн., придбано холодильник вартістю 1 435 грн., телевізор вартістю 989, 20 грн. Крім цього, рішенням Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.04.2007 року відповідачці було надано у власність земельну ділянку площею 0, 25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на підставі якого відповідачкою 06.12.2007 року було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку. В 1999 року вони з відповідачкою на даній земельній ділянці, що знаходиться в с. Пултівці Вінницького району Вінницької області, вул. Примакова, 20, розпочали будівництво житлового будинку. До 2008 року було збудовано житловий будинок, погреб та криницю, після чого до 2012 року було збудовано гараж, до якого прибудовано сарай, збудовано приміщення котельні, облаштовано вигрібну яму, зроблено паркан. Позивач особисто займався закупівлею будівельних матеріалів, значну частину робіт виконував самостійно, свої доходи спрямовував на будівництво даного будинковолодіння, отримані як компенсацію кошти за частку в спадковому майні також спрямував на дане будівництво. Та коли постало питання реєстрації права власності на збудоване житло між сторонами стали виникати непорозуміння, оскільки відповідачка заперечувала його право на 1/2 частку будинковолодіння. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить суд встановити факт їх спільного з відповідачкою проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1998 року по січень 2013 року, визнати за ним право власності на набуту відповідачкою 1/2 частку земельної ділянки та на 1/2 частку будівельних матеріалів в незавершених будівництвом будівлях та спорудах, що знаходяться на даній земельній ділянці, виділити позивачу набутий спільно з відповідачкою холодильник та телевізор, а відповідачці електричний водонагрівач та невіддільні поліпшення квартири в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, вказаних в ньому. Позивач пояснив, що з 1998 року до січня 2013 року вони з відповідачкою проживали разом як чоловік та дружина, мали спільний побут, спільний бюджет, проживали разом в квартирі відповідачки в м. Вінниця, за час спільного проживання вони дійсно придбали вказане в позовній заяві майно, побудували житловий будинок, який відповідачка як власниця земельної ділянки не реєструє належним чином як завершене будівництво. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, при цьому відповідачка пояснила, що вони з позивачем познайомилися в 1998 році та розірвали стосунки в 2008 році, за цей час вони мали інтимні стосунки, але позивач з нею постійно не проживав, а приходив як гість, будівництво велося лише за її рахунок та коштами її батьків, позивач лише дещо допомагав фізично, вона була знайома з батьками позивача, декілька разів бувала в його родичів, спільних святкувань і відпочинку з позивачем вони мали. Документи на будівництво позивач в неї викрав, що саме їй допомагав позивач вона не памятає, дещо він допомагав їй в ремонті квартири, але вона з ним розрахувалася, телевізор, холодильник і бойлер вона придбала за особисті кошти, та їх вартість на даний час їй невідома, з тим, що вказує позивач, вона не згодна. Будівництво будинку в с. Пултівці Вінницького району Вінницької області ще триває, будинок до проживання не придатний, в ньому дійсно деякий час ночував позивач, тримав там свої інструменти, але спільного бюджету вони не вели, обставини будівництва позивачем вказані вірно, але це йому відомо з викрадених у неї документів. Представник відповідача також пояснив, що сторони не мали спільного господарства та бюджету, лише іноді зустрічались, а позивач лише допомагав їй на будівництві будинку в с. Пултівці як найманий працівник, та витрати на придбання спільного майна і ремонтні роботи позивачем не доведені. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки пояснили наступне. [PERSON] пояснив, що з 2001 року по 2011 рік проживав в сусідній з відповідачкою квартирі, позивач проживав з відповідачкою разом та постійно, в квартирі відповідачки були його речі, він (свідок) бував в них в гостях та бачив як вони спілкувалися як чоловік з дружиною, вони з відповідачкою йому розповідали, що вони разом будують будинок в с. Пултівці. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в с. Пултівці з 1997 року по сусідству з будівництвом сторін, з 1998 року позивач разом з відповідачем приїздили в село та почали будівництво будинку, роботи на будівництві виконували переважно позивач, йому ще іноді допомагали діти відповідачки, будівельні роботи закінчили десь в 2012 році, син відповідачки [PERSON] називав позивача татом, жили дружно та відповідачка говорила їй про позивача як про свого чоловіка. Свідок [PERSON] також пояснив, що проживає в с. Пултівці, з 1998 року в селі регулярно бачив позивача разом з відповідачкою, вони проживали разом як сімя, з 1998 року, коли почалося будівництво на земельній ділянці відповідачки, позивач був присутній при будівельних роботах, поводив себе як господар, та свідок вважав, що сторони проживають дружно та будують будинок для спільного проживання, позивач перебував в даному домогосподарстві до січня 2013 року. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою відповідачки по її квартирі в м. Вінниця, та позивач проживав з відповідачкою постійно, вона вважала їх гарним подружжям, оскільки вони проживали разом тривалий час, бачила як позивач займався дітьми відповідачки, знає, що вони разом регулярно їздили в село та сама відповідачка їй розповідала, що вони з позивачем разом будують будинок. Свідок [PERSON] пояснив, що тривалий час знає сторін по справі, так як його старший син та молодший син відповідачки навчалися в одному класі, він регулярно бував в гостях у відповідачки, та відповідачка з позивачем проживали разом як подружжя, вони разом робили ремонт в квартирі у відповідачки та будували будинок в с. Пултівці, будівництво здійснювалось за спільні кошти і позивача, і відповідачки, вони планували разом проживати в даному будинку, молодший син відповідачки називав позивача батьком, лише зі старшим сином відповідачки в них склалися натягнуті відносини. Допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідачки свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що була класним керівником молодшого сина відповідачки [PERSON], до школи позивач не навідувався, лише 6 років тому позивач встановлював їй бойлер за рекомендацією самого [PERSON], та [PERSON] їй розповів, що позивач є його вітчимом та сама відповідачка їй раніше розповідала, що проживає з чоловіком, який не є рідним батьком [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що є старшим сином відповідачки, позивач з ними спільно не проживав, лише іноді приходив у гості, його матір продовжує будівництво будинку в с. Пултівці та позивач участі в будівництві не приймав, ремонту квартири в м. Вінниця позивач не здійснював, водночас підтвердив надані позивачем фотокартки про спільний відпочинок його матері та позивача. Свідок [PERSON] пояснив, що є молодшим сином відповідачки, та позивач ніколи не займався його вихованням, а працював на будівництві будинку матері як найманий працівник, деякі роботи виконував і в квартирі в м. Вінниця, але за винагороду, всі будівельні матеріали купувалися лише за кошти його матері, та також підтвердив надані позивачем фотокартки їх спільного відпочинку, в тому числі спільного відпочинку його, його матері та позивача на морі, та у матері були з позивачем лише дружні стосунки, які припинились в грудні 2012 року. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 411070 від 06.12.2007 року відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 25 га, розташованої в с. Пултівці Вінницького району Вінницької області, вул. Примакова, 20, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який виданий на підставі рішення VI сесії V скликання Пултівецької сільської ради від 19.04.2007 року (т. 1 а.с. 12). Також сторонами не заперечується, що дана земельна ділянка набута відповідачкою в порядку безоплатної приватизації. Та сторонами не заперечується, що на вищевказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, а саме до 2008 року було збудовано житловий будинок, погріб та криниця, та після 2008 року на цій же земельній ділянці було побудовано прибудову до житлового будинку, гараж, сарай, вигрібну яму, залізобетонну огорожу на бетонному фундаменті, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок (т. 1 а.с. 25 28) та висновком комісійної судової будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 25.06.2014 року № 91/15-014 (т. 2, а.с. 2 86). Дані обєкти не прийняті до експлуатації та право власності на них не зареєстроване у встановленому законом порядку. Вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних при будівництві, з урахуванням фізичного зносу становить 154 596, 60 грн. (т. 2 а.с. 20). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно копій записів, здійснених відповідачкою щодо будівництва будинку, дійсність яких вона підтвердила в судовому засіданні, будівництво тривало також протягом 2001 2009 років, та відповідачкою не заперечується трудова участь позивача у здійсненні таких робіт, а саме де зазначено в записах «Сергій» (т. 2 а.с. 109 113). Надані відповідачкою зображення будівництва також свідчать, що будівельні роботи з будівництва будинку тривали, в тому числі, протягом 2003 року та будівництво до цього часу не закінчено (т. 1 а.с. 83 92). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно наданих позивачем копій накладних та товарних чеків на придбання будівельних матеріалів, будівельні роботи тривали з 1999 року по 2012 рік, при цьому деякі з цих накладних виписані на імя позивача (т. 1 а.с. 7 8, 13 24) Згідно копій письмових пояснень відповідачки [PERSON], даних нею 03.01.2013 року, по кримінальному провадженню по факту крадіжки в неї документів, відповідачка [PERSON] давала пояснення, що позивач [PERSON] є її чоловіком, співмешканцем та вони проживали разом з 1998 року (т. 2 а.с. 104). Під час допиту по цьому ж кримінальному провадженню свідок [PERSON], син відповідачки, який також був допитаний під час судового розгляду справи за даним позовом, пояснював, що «з 1998 року по 2009 рік з ними проживав [PERSON]. З 2009 року [PERSON] проживає в с. Пултівцях в будинку, який він будував разом з мамою». З даних пояснень також вбачається, що позивач [PERSON] мав ключі від квартири, де проживає відповідачка [PERSON] та в будь-який час міг там бувати, востаннє [PERSON] бачив позивача в їхній з мамою квартирі 26.12.2012 року (т. 2 а.с. 105 106). Згідно копії постанови про закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, від 19.03.2013 року, про яку сторонам по справі було відомо та яка за поясненнями сторін ними не оскаржувалась, встановлено, що під час допиту потерпілої [PERSON] вона повідомила, що на протязі 14 років вона проживала з [PERSON] та заробляючи гроші вони вкладали їх в будівництво будинку, що в с. Пултівці. Та до Нового року в них були нормальні стосунки (т. 2 а.с. 107 108). Відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що на наданих позивачем фотокартках зображені їхнє з позивачем спільне проводження часу, в тому числі на відпочинку, під час спілкування з родичами та друзями, з її дітьми, її перебування на похованні матері позивача, а також будівництво спірного будинку (т. 1 а.с. 94 102). Та сторони підтвердили, що в будь-якому іншому шлюбі вони з 1998 року по січень 2013 року не перебували. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11, при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Та на момент виникнення спірних правовідносин був чинним Кодекс про шлюб та сім'ю України, який не передбачав можливості встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання майна спільною сумісною власністю. Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм Цивільного кодексу України та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Та ст. 17 Закону України «Про власність», чинного до час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно Правового висновку Верховного суду України по справі № 6-135цс13 від 25.12.2013 року, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Оцінюючи надані та зібрані під час судового розгляду докази, суд вважає доведеним проживання позивача та відповідачки однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1998 року по січень 2013 року, про що свідчать як пояснення позивача, так і пояснення свідків, в тому числі зі сторони відповідачки, а саме свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], також надані позивачем фотокартки, а також письмові докази, які зібрані шляхом особистих пояснень відповідачки та її сина [PERSON], де при інших обставинах, тобто до предявлення позову позивачем, добровільно та свідомо підтверджували даний факт. Та враховуючи, що правовий режим проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу встановлено лише Сімейним кодексом України, який набув чинності 01.01.2004 року, та його норми зворотної дії в часі не мають, вимога про встановлення такого факту може бути задоволена лише з часу існування такої норми, а саме з 01.01.2004 року. Вищевказані докази також підтверджують участь позивача у будівництві спірного будинку, при цьому участь і трудову, і фінансову, як до 01.01.2004 року, так і після, тобто спірне майно придбавалось внаслідок спільної праці, як позивача, так і відповідачки, саме з метою набуття спільного майна, ведення спільного господарства та побуту. Пояснення відповідачки та її свідків, які є її синами, суд розцінює критично, оскільки вони спростовані іншими доказами по справі та можуть бути викликані бажанням позбавити позивача права на частку в майні, враховуючи їх неприязні відносини, які склалися з початку 2013 року, та особисту зацікавленість їх у цьому. При цьому, згідно ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Та згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Пултівці, вул. Примакова, 20, Вінницького району Вінницької області підлягає задоволенню. Вирішуючи вимогу про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку набутої в 2007 році відповідачкою земельної ділянки, враховуючи, що вона набута [PERSON] внаслідок безоплатної приватизації, а тому згідно ст. 57 СК України, дана земельна ділянка є особистою приватною власністю подружжя, оскільки правовий режим спільної сумісної власності на таке майно було встановлено лише з 09.02.2011 року та дана норма була виключена з СК України з 13.06.2012 року, тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити. Та щодо вимоги позивача про виділення позивачу набутого спільно з відповідачкою холодильника та телевізора, а відповідачці електричного водонагрівача та невіддільних поліпшень квартири в [ADDRESS], суд виходить з наступного. Позивачем в судовому засіданні не спростовано належними та допустимими доказами заперечення відповідачки в частині придбання даного майна за спільні кошти, крім цього позивачем не доведено наявність даного майна на даний час, його місцезнаходження та його дійсну вартість, товарні чеки на придбання даного майна після спливу тривалого часу з такого придбання не можуть свідчити про наявність та вартість даного майна на даний час, а також його місцезнаходження. Та невіддільні поліпшення до квартири не є самостійним обєктом права власності, а тому вимога про їх виділення позивачці взагалі заявлена безпідставно та не доведена жодними належними і допустимими доказами. Тому в задоволенні вимоги позивача про виділення йому холодильника та телевізора, а відповідачці електричного водонагрівача та невіддільних поліпшень квартири в [ADDRESS], слід відмовити. Відшкодування судових витрат по справі слід вирішити наступним чином. Так, матеріалами справи, а саме відповідними квитанціями, доведено понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. Згідно ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що судом задоволено позовну вимогу немайнового характеру, судовий збір за яку на час звернення до суду становив 114, 70 грн., та задоволено вимогу майнового характеру на суму 77 298, 30 грн. (вартість 1/2 частки будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, згідно висновку експерта), судовий збір, належний до стягнення з відповідачки по даній вимозі становить 772, 98 грн. Також до стягнення підлягають понесені позивачем витрати на правову допомогу, розмір яких доведено матеріалами справи, а саме в сумі 2 000 грн. Тобто загальна сума судових витрат, яку слід стягнути з відповідачки, становить 2 887, 68 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial