Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ „Банк "Фінанси та кредит" звернувся в суд з позовом до [PERSON],[PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №613/08-МК від 27 червня 2008 року в сумі 89 492 грн. 33 коп. та витрат по сплаті судового збору. В подальшому ПАТ „Банк "Фінанси та кредит" збільшив розмір позовних вимог,просять стягнути з [PERSON],[PERSON],солідарно, заборгованість по кредитному договору в сумі 97 928 грн. 72 коп. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог вказували, що 27 червня 2008 року між ВАТ „Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є ПАТ „Банк "Фінанси та кредит" і [PERSON] був укладений кредитний договір №613/08-МК, відповідно до якого Банк надав останньому кредит в сумі 23 000 євро зі сплатою 17% річних зі строком повернення до 26 червня 2023 року. Однак своїх зобов»язань позичальник не виконував,тому станом на 04 грудня 2014 року сума боргу склала 97 928 грн. 72 коп. Для забезпечення виконання зобов»язань 27 червня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки №01/613/08-МК, відповідно до якого останній як поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язання [PERSON] та відповідати як солідарні боржники. Станом на 25 грудня 2014 року ні поручитель, ні позичальник своїх зобов»зань не виконали, суму боргу не погасили, на листи з вимогою про повернення суми боргу не відреагували. Покликаючись на викладені обставини, просили позов задовольнити в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] поступила зустрічна позовна заява про захист порушеного права споживача фінансових послуг,визнання кредитного договору недійсним та укладеним під впливом обману. Вказували, що зміст та умови Кредитного договору були розроблені працівниками Банку, позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови,які були запропоновані йому Банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки. Банком порушені вимоги як міжнародного права,так і законодавство України. Банк не надав позичальнику достовірної інформації про умови кредитного договору,в договорі відсутні обов»язкові умови,які необхідні для укладення договору, зокрема,відсутня згода за всіма істотними умовами договору,які встановлені законодавством, графік платежу не містить у розрізі сум погашення основного боргу, сплати вартості всіх супутніх послуг,а також інших фінансових зобов»язань споживача,не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним,відсутні основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу до укладення договору про іпотечний борг. Отже сторонами кредитного договору не досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору,а Банком не виконано всіх норм і вимог Закону. Згідно із ст.ст.203,215,638 ЦК України є підстави для визнання кредитного договору недійсним в зв»язку з недотриманням вимог Закону щодо істотних умов договору,які є необхідними при його укладенні. Вважає дії Банку неправомірними,останній ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. В кредитному договорі не визначено належно його істотні умови,зокрема,ціни договору. Таким чином,кредитний договір є таким,що укладений ним під впливом обману з боку банку з використанням банком елементів нечесної підприємницької практики. В судовому засіданні представник ПАТ „Банк "Фінанси та кредит" Лук»янов О.В. уточнену позову заяву підтримав з посиланням на обставини,викладені в позовній заяві,зустрічний позов не визнав. Пояснив,що [PERSON] підписав кредитний договір ,був з ним ознайомлений,на момент підписання усвідомлював значення своїх дій,а тому підстав для визнання кредитного договору №613/08-МК від 27 червня 2008 року недійсним немає. Твердження [PERSON] про порушення прав споживача є необґрунтованим, не доведено наявність тих обставин,з якими закон пов»язує визнання угод недійсними і настання правових наслідків. Вважають,що кредитний договір був укладений сторонами на добровільних засадах,з вільним волевиявленням сторін та відповідає вимогам чинного законодавства України. Покликаючись на викладені обставини,просить стягнути з [PERSON],[PERSON],солідарно, на користь ПАТ «Банк «Фіннаси та кредит» борг за кредитним договором №613/08-МК від 27 червня 2008 року в сумі 97 928 грн. 72 коп. та витрати по сплаті судового збору. Відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Представник відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] зустрічний позов підтримав,в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» просив відмовити. Вказав,що Банком безпідставно завищено процентну ставку,ніж яка була погоджена сторонами на момент підписання кредитного договору. Вважає,що права [PERSON] як споживача були порушені, просить визнати недійсним кредитний договір №613/08-МК від 27 червня 2008 року в зв»язку з укладенням його під впливом обману ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився,про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» підлягає до задоволення,в задоволенні зустрічного позову суд вважає за необхідне відмовити. Судом встановлено, що 27 червня 2008 року між „Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є ПАТ „Банк "Фінанси та кредит" і [PERSON] був укладений кредитний договір №613/08-МК, відповідно до якого Банк надав останньому кредит в сумі 23 000 євро зі сплатою 17% річних зі строком повернення до 26 червня 2023 року. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте в порушення вимог чинного законодавства та умов договору, взяті на себе за кредитним договором зобов'язання [PERSON] не виконав, на час розгляду справи в добровільному порядку наявний борг за кредитним договором не погасив, відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання не довів. Відповідно до п.6.1 Кредитного договору Банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплати процентів за весь період користування кредитом до настання строку,а позивальник зобов»язаний повернути отримані кредитні коштів у випадку якщо позивальник у період дії цього Договору порушував які-небудь умови цього Договору,у тому числі не сплатив проценти за користування кредитними коштами; мав місце факт прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Як вбачається із розрахунку заборгованості борг перед Банком станом на 04 грудня 2014 року складає 97 928 грн. 72 коп.,в тому числі: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 4388,05 євро,що в еквіваленті курсу НБУ гривні до євро становить 82 768 грн. 72 коп., сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 0 євро, сума строкової заборгованості по відсоткам - 70,45 євро, сума простроченої заборгованості по відсоткам - 124,80 євро, що в еквіваленті курсу НБУ гривні до євро становить 2354 грн. 01 коп. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору [PERSON] нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків,щомісячної комісії на загальну суму 11 477 грн. 14 коп. Для забезпечення виконання зобов'язань 27 червня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 01/613/08-МК, згідно якого останній як поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Як вбачається з ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно п.2.1 Договору поруки,у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором,боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як встановлено судом, відповідачі в порушення умов Договорів та вимог законодавства свої зобов'язання належним чином не виконали, на вимогу Банку про повернення суми боргу не відреагували. Заперечуючи проти позовних ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] та його представник [PERSON] покликаються на те, що вищевказаний кредитний договір є недійсним,таким,що укладений під впливом обману. Відповідно до положень ст.ст. 230-233 ЦК України, на які покликаються позивачі за зустрічним позовом, правочини вчинені під впливом обману, насильства, в результаті зловмисної домовленості сторін та під впливом тяжкої обставини можуть бути визнані судом недійсними. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті203 цього Кодекс. Згідно ч.1-3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно керівних роз'яснень в п.19,п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнаня правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин,щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Проте, всупереч вищезазначеним вимогам закону відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману та сам факт обману в розумінні ст.230 ЦК України. Крім того, [PERSON] не заперечував, що добровільно погодився на укладення кредитного договору та вважав його для себе вигідним, до суду з вищезазначеним позовом звернувся лише у вересні 2014 року. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім того, [PERSON] як на підставу для визнання кредитного договору недійсним посилався на те, що під час укладання кредитного договору банком було порушено його права як споживача кредитної послуги, тому спірний договір значно погіршує його становище, не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", а його подальше виконання буде порушенням принципу справедливості. Відповідно ч.2 ст.1056 ЦК Україна позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно п.6 ст. 11 України «Про захист прав споживачів» позивач мав право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте позивач не скористався цим правом, що свідчить про те, що він погоджувався з усіма умовами договору та не вважав їх такими, що порушують його інтереси або є несправедливими. Отже, укладаючи даний кредитний договір, сторони з'ясували умови договору, передбачили права та обов'язки як кредитора, так і позичальника. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Посилання на те, що кредитний договір не відповідає вимогам постанови НБУ від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не являються підставою для визнання договору недійсним, оскільки не свідчить про наявність обману з боку банку. Згідно умов кредитного договору, позивальник зобов»язаний щомісячно здійснювати погашення платежів згідно графіку зниження розміру заборгованості,який є невід»ємною частиною договору. Відповідачем-позивачем [PERSON] недоведено факт обману та умислу в діях Банку на момент укладення договору, оскільки і сума щомісячного платежу, і період оплати зазначені у самому договорі. Ретельно перевіривши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що доводи відповідача-позивача [PERSON] та його представника про недійсність кредитного договору свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Будь-яких переконливих та достатніх доказів на підтвердження того, що кредитний договір був укладений під впливом обману суду не надали і судом такі не встановлені. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб"єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Частина 1 ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Як вбачається з матеріалів справи при укладенні спірного договору ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» зазначив у договорі всі істотні умови договору, а [PERSON] був належним чином ознайомлений з усіма умовами та за власним волевиявленням прийняв пропозицію і як наслідок підписав Кредитний договір та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови на вкрай не вигідних для себе умовах. В судовому засіданні не знайдено підстав визнання кредитного договору недійсним, [PERSON] не доведено порушення його прав при укладенні даного договору,таким чином підстав для визнання кредитного договору недійсним немає і підстави для задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості наявні. Із тексту оспорюваного кредитного договору №613/08-МК від 27 червня 2008 року вбачається , що його зміст є зрозумілим, чітким, в договорі обумовлені права та обов'язки сторін, їх відповідальність, строк дії договору. З умовами договору [PERSON] був ознайомлений належним чином, підписав договір на добровільних засадах, що підтвердив своїм підписом. В зв'язку з викладеним суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач-позивач [PERSON] всупереч вимог ст.60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких Банком введено в оману, і сам факт обману. Відтак, підстави передбачені ст.230 ЦК України для визнання недійсним оскаржуваного кредитногодоговору, зокрема із зазначених [PERSON] підстав - відсутні. За наведених обставин в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання правочину недійсним слід відмовити. Враховуючи вищевикладене в сукупності, а також те, що на день ухвалення рішення відповідачі наявний борг за кредитним договором не погасили, підстави для стягнення з них солідарно на користь позивача зазначеної суми боргу наявні. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З оглянутих в судовому засіданні платіжних доручень № 3999 від 11 вересня 2014 року та №8105 від 11 грудня 2014 року вбачається, що за подачу до суду позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 894 грн. 92 коп. та 84 грн. 36 коп., які підлягають до стягнення з відповідачів На підставі вищевикладеного, ст.ст.230,526,530,549-552,553-554,610-612,625,627 ЦК України,

Outcome: approved