Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Державного підприємства "Добропіллявугілля" та до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював в галузях вугільної промисловості з 1980 року по 27.06.2006 року. Його було звільнено з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я на підставі ст..40 КЗпП України. 26.09.2002 року з ним при виконанні своїх трудових обов'язків на ТОВ «шахта «Добропільська» стався нещасний випадок, про що був складений акт про нещасний випадок на виробництві №28 від 30.09.2002 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві була травмована голінь лівої ноги. Висновком МСЕК йому встановлено 5% втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві. Крім цього, за час роботи на вугільних підприємствах, стаж якої складає 21 рік, він отримав професійне захворювання, а саме: пневмоконіоз (t/s;1/1) ЛН-1 (першого) ст.. за рестриктивним типом, у зв'язку з чим, 11.03.2009 року був складений акт П-4, відповідно до якого вказане захворювання було встановлено професійним. 14.04.2009 року висновком МСЕК йому первинно встановлена втрата працездатності 25% внаслідок професійного захворювання. Позивач вважає, що травмою на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили третю втрату працездатності у розмірі 30% (сукупно), йому було завдано істотної моральної шкоди, яку він оцінюю в сумі 20000 гривень і просить стягнути з відповідачів на свою користь, а саме з ВВД ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля - 5 тисяч гривень та з ДП «Добропіллявугілля» - 15 тисяч гривень. Зазначив, що заподіяна йому моральна шкода полягає в тому, що внаслідок отриманої травми та професійного захворювання порушена його нормальна життєдіяльність, він у зв»язку з травмою та профзахворюванням відчуває моральні страждання, позбавлений можливості реалізовувати свої звички і бажання у зв»язку з неможливістю подальшого активного суспільного життя. Він повинен і фізично та морально пристосовуватися до життя, вимушений постійно звертатися за медичною допомогою, після встановлення втрати працездатності внаслідок профзахворювання він був звільнений з роботи у зв»язку з неможливістю за станом здоров»я продовжувати дану роботу, яка була основним джерелом існування його і його сім»ї. Йому доводиться фізично і морально пристосовувати до життя з урахуванням каліцтва і обумовлених ним обмежень. Все це дезорганізує його життя і спричиняє моральні страждання. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу за участю його адвоката [PERSON] Представник позивача, [PERSON], яка дії на підставі договору, в судовому засіданні позов підтримала і просила суд його задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Просила стягнути з відповідача, відділення ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля, заподіяну позивачу моральну шкоду, в розмірі 5000 грн., внаслідок отриманої травми 26.09.2002 року та з відповідача, Державного підприємства «Добропіллявугілля», заподіяну йому моральну шкоду, в розмірі 15000грн., внаслідок отриманого професійного захворювання. Представник відповідача ДП «Добропіллявугілля» - Береговий А.В., діючий на підставі довіреності, позов не визнав. Вважає, що суду не надано належних доказів, які б свідчили про факт заподіяння позивачеві моральних страждань. Зазначив, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документі, які б підтверджували перенесення ним стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я. Просив відмовити в задоволені позову. Представник відповідача, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля - Бабійчук Т.В., діюча на підставі довіреності, позов не визнала з підстав викладених в письмових запереченнях. Зазначила, що позивач не зазначив, в чому ж саме полягає завдана йому моральна шкода, не надані письмові докази, які б це підтверджували. Також відсутні докази, які б підтверджували порядок розрахунку розміру моральної шкоди. Зазначила, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок МСЕК. Також зазначила, що відділення фонду нарахувало та сплатило позивачу одноразову допомогу та щомісячно сплачувало страхові суми. Крім цього пояснила, що в даному випадку відшкодувати моральну шкоду повинно підприємство, де працював позивач. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим просить відмовити позивачу в позовних вимогах до ФСС. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що правовідносини між сторонами виникли в зв»язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання і регулюються ст. 237-1 КЗпП України, ЗУ «Про охорону праці» та ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював в ДП "Добропіллявугілля". 27.06.2006 року позивач був звільнений відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, за станом здоров'я. Даний факт підтверджується копією трудової книжки (а.с.3-5). Під час виконання трудових обов'язків, 26.09.2002 року, з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого йому було травмовано голінь лівої ноги, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку від 30.09.2002 року за формою Н-5 (а.с.11) та актом № 28 від 30.09.2002 року за формою Н-1 (а.с.9). Висновком МСЕК від 28.10.2003 року позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом від 26.09.2002 року, з 04.02.2003 року безстроково. (а.с.20). У зв»язку з нещасним випадком на виробництві [PERSON] відділенням виконавчої дирекції Фонду були призначені та виплачувались щомісячні страхові платежі. За час роботи в ДП "Добропіллявугілля" позивач захворів на професійне захворювання - пневмоконіоз (t/s;1/1) ЛН-1 (першого) ст.. за рестриктивним типом. Даний факт підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 11.03.2009р. (а.с.12), повідомленням про професійне захворювання Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці АМН України» №786/1 від 19.02.2009 (а.с.8), довідкою обласної МСЕК від 14.04.2009 року (а.с.13). З довідки обласної МСЕК від 14.04.2009 року вбачається, що позивачу у зв'язку з професійним захворюванням первинно та безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності з 31.03.2009 року безстроково. Дані обставини в судовому засіданні сторонами не заперечувались. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок нещасного випадку [PERSON] заподіяно, як з вини самого позивача, так і з вини відповідача ДП «Добропіллявугілля», що підтверджується актом про нещасний випадок (а.с.9-10), актом розслідування нещасного випадку (а.с.11). З акту про нещасний випадок №28 від 30.09.2002 (а.с.9-10) вбачається, що нещасний випадок з [PERSON] трапився внаслідок: порушення позивачем під час виконання трудових обов'язків п.1.11, 2.10.8 «Інструкції з охорони праці прохідника» та невиконання гірничим майстром дільниці [PERSON] п.3.20, 3.22 «Посадової інструкції». З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с.12) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є - недосконалість технології знепилюючих заходів, неефективність засобів боротьби з пилом, недотримання і невиконання всього комплексу знепилюючих заходів, передбачених проектом комплексного знепилювання шахти і окремих ділянок. Не проведення лікувально-оздоровчих, реабілітаційних заходів від шкідливої дії на організм підземних працівників виробничих факторів зовнішнього середовища - УФО, інгаляції. Під час роботи позивач в якості прохідника піддавався впливу підвищеної концентрації вугільного пилу, кремнійвмісткої фіброгенної дії. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП і що відповідач, ДП "Добропіллявугілля", не забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, що підтверджується актом про нещасний випадок та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Зазначені небезпечні умови праці стали однією із причин нещасного випадку на виробництві з позивачем, який внаслідок отриманої травми отримав ушкодження здоров»я, а також спричинили професійне захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК від 14.04.2009 р. Пошкодженням здоров'я внаслідок отриманої на виробництві травми та професійного захворювання позивачеві завдало моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно частини 1 ст.9 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тому заперечення представника відповідача з приводу того, що моральну шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров»я, повинно відшкодовувати підприємство, яке не забезпечило небезпечні умови праці, суд не приймає до уваги, так як воно не ґрунтується на законі Відповідно до преамбули ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», цей закон відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Згідно ст.2 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання. Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці застрахованим, також є страховим випадком. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Відповідно до п. «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, тобто станом на 28.10.2003 року), у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов»язаний виплатити потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Страхові виплати, відповідно до ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди від Фонду соціального страхування від нещасних випадків і це право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 28.10.2003 року, тобто з моменту коли йому була вперше встановлена втрата професійної працездатності за трудовим каліцтвом. Крім цього суд вважає, що позивач має право і на відшкодування моральної шкоди з боку ДП «Добропіллявугілля» і це право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 14.04.2009 року, тобто з моменту коли йому була вперше встановлена втрата професійної працездатності у зв»язку з професійним захворюванням. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того суд бере до уваги, що згідно ч.3 ст.34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, тобто станом на 28.10.2003 року), моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про нещасний випадок, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої травми та профзахворювання. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок страхового випадку - виробничої травми та хронічного професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, ДП "Добропіллявугілля", на користь позивача 9000 грн. та з відповідача, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля, на користь позивача 1500 грн. - в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача, ДП "Добропіллявугілля" - 15000 грн. та з відповідача, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля - 5000 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки такі суми не відповідають глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача, ДП "Добропіллявугілля" , про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок спричиненої травми та професійного захворювання, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи представника відповідача, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля, та представника відповідача, ДП "Добропіллявугілля" , з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документі, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Також не ґрунтуються на законі доводи представника відповідача, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля, з приводу того, що моральну шкоду позивачу повинно виплачувати підприємство, так як згідно п.44 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік» припинена норма ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку, відділення не має правових підстав для виплати потерпілому моральної шкоди та Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 30 березня 2007 року і яким виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху. Відповідно до п.18 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, звільняються від сплати судового збору. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача, ДП "Добропіллявугілля", слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Outcome: partial