Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

В листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 липня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500289500 на суму 49\~900,00 грн. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. В супереч умовам договору, відповідач не виконав свого обов'язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. У вересні 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача. Разом з тим, в жовтні 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» також було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ. Таким чином, позивач є кредитором за спірним договором кредиту. Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, хоча [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором в сумі 84\~333,54 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідач борг не погашає, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 500289500 від 10 липня 2012р. в розмірі 84\~333,54 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши на адресу суду додаткові пояснення та клопотання про проведення судових засідань за його відсутності. Просив на підставі наявних в справі доказів, позов задовольнити в повному обсязі. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на сайті Вінницького міського суду Вінницької області. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 500289500 від 10.07.2012 року відповідач [PERSON] отримав від ПАТ «Альфа-Банк» кредит у розмірі 49\~900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.00 % річних строком до 13.07.2015 року (а.с. 4, 5). Пунктом 2.4. кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № 26251000714617, що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів, що дорівнює сумі кредиту. Платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 (а.с. 7) до цього договору та його невід'ємною частиною (п. 2.6. кредитного договору). Відповідно до п. 4 кредитного договору, відповідач зобов'язався за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом 1 цього договору та/або інших платежів за договором сплатити банку штраф у розмірі якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19\~999,99 грн. 150,00 грн. за перший прострочений платіж, та 350,00 грн. за кожний настуаний прострочений поспіль платіж; - якщо сума кредиту від 20\~000,00 грн. до 49\~999,99 грн. 200,00 грн. за перший прострочений платіж, та 500,00 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж; - якщо сума кредиту більша 50\~000,00 грн. 300,00 грн. за перший прострочений платіж, та 700,00 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Відповідно до вимог\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за кредитом суд встановив, що станом на 10.10.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 84 333 грн. 54 коп., яка складається з: 40\~660,76 грн. заборгованості за кредитом; 13\~296,86 грн. заборгованості по відсотках; 12\~675,92 грн. заборгованості покомісії; заборгованості по штрафам 17\~700,00 грн. (а.с. 10). 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата майнінг груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останній передав ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти, а ПАТ «Альфа-Банк» відступив свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору (а.с. 14-16). Згодом, 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата майнінг груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відбулося укладеня договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ (а.с. 17-19). Згідно умов договору фактор зобов'язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до договору. Сторони погодилися, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів. З витягу з Додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року вбачається, що до позивача перейшли права вимоги за кредитним договором №500289500 від 10.07.2012р. укладеного з [PERSON], а саме щодо повернення заборгованості в розмірі 84\~333,54 грн. (а.с. 13). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Слід зазначити, що ТОВ «Дата майнінг груп» повідомляло [PERSON] про зміну кредитора, згідно договору факторингу, на ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суму заборгованості за кредитним договором та реквізити для перерахунку суми боргу (а.с. 11). Також позивачем було надіслано повідомлення відповідачу про те, що він є новим кредитором, розмір заборгованості та порядок погашення заборгованості по кредитному договору (а.с. 12). Отже, ТОВ «Дата майнінг груп» та позивачем було дотримано вимоги ст. 1082 ЦК України. За змістом\~ст. 526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1\~ст. 625 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1\~ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч. 3\~ст. 549 ЦК України,\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 500289500 від 10.07.2012 року щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1600,00 грн., що підтверджені документально (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved