Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Гнатківської сільської ради Томашпільського району, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) мотивуючи свої вимоги ти, що [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області померла його баба [PERSON], яка була членом КСП «Гнатківське» с. Гнатків. 20 грудня 1995 року при складанні державного акту на право колективної власності на землю [PERSON] була включена у списки в передачу земель в колективну власність КСП «Гнатківське» під № 681. Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] залишилася мати позивача [PERSON], яка фактично спадщину прийняла, однак не оформила її в нотаріальному порядку, оскільки померла [INFO]. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, однак коли він звернувся до сільської ради аби оформити документи на право власності на земельну частку (пай) баби, йому повідомили, що хоча [PERSON] була включена в списки на передачу земель в колективну власність, проте державний акт на право колективної власності на землю на її ім'я не виписувався та не видавався. Крім того покійна баба проживала у фактичних шлюбних відносинах із чоловіком на прізвище [PERSON], тому була внесена в списки під даним прізвищем та відповідно свідоцтво про смерть було видане на прізвище [PERSON]. Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку позивач позбавлений можливості встановити факт родинних відносин із бабою, він змушений звернутися до суду з позовною заявою в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON], яка померла [INFO] доводилася матір'ю його матері [PERSON]; визнати за ним в порядку спадкування після смерті баби право на земельну частку (пай), виділений їй із земель переданих в колективну власність КСП «Гнатківське» с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області та зобов'язати Гнатківську сільську раду Томашпільського району Вінницької області відвести йому земельну ділянку і видати дозвіл на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини зазначені в ній. В судовому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області [PERSON] позов в частині завлених до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не визнав, заперечив проти його задоволення, зіславшиь на письмові заперечення. Крім того, при вирішенні спору, просив відмовити в задоволенні позову із застоуваням трирічної позовної давності. Представник Гнатківської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради [PERSON] надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що дійсно покійна [PERSON] доводилася матір'ю матері позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області померла баба позивача [PERSON] (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була мати позивача [PERSON], яка фактично спадщину прийняла, однак не оформила її в нотаріальному порядку, оскільки померла [INFO]. Таким чином після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом на спадщину [PERSON] є позивач. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину він позбавлений змоги, оскільки для прийняття спадщини йому небхідно встановити родинні відносини, а саме, що покійна [INFO] [PERSON] доводилася матір'ю його матері [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, як вбачаєтсья з копії відновленого свідоцтва про народження матері позивача [NUMBER], виданого Томашпільським райбюро РАЦС Томашпільського району Вінницької області її прізвище зазначено як «[PERSON]». Прізвище «[PERSON]» зазначено і в графі «мати» даного свідоцтва (в.с.6). 10 листопада 1952 року мати позивача вийшла заміж та змінила дівоче прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка - «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], повторно виданого 02 грудня 1970 року Гнатківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області (а.с. 6). Проте, в погосподарській книзі, державному акті на право колективної власності на землю [NUMBER] та свідоцтві про смерть прізвище баби позивача вказано як «[PERSON]» Факт, що покійна [PERSON] доводилася матір'ю матері позивача - [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження матері позивача, копією свідоцтва про шлюб матері позивача, випискою з погосподарської книги, а також показами свідків [PERSON] та [PERSON] Метою встановлення заявленого факту є реалізація своїх прав спадкоємцем, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, позивач просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), виділений їй із земель переданих в колективну власність КСП «Гнатківське» с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області. Як вбачається з копії погосподарської книги [PERSON] працювала колгоспницею в колгоспі «Червоний партизан», який згодом було реорганізовано в КСП «Гнатківське» с. Гнатків (а.с.10). Згідно копії державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER] [PERSON] була внесена до списку громадян - членів КСП "Гнатківське" (правонаступник колгоспу "Червоний партизан" ) під порядковим номером 681, які мали право на земельну частку (пай) (а.с. 14 зворот). Згідно довідки № 170 від 27 липня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області державний акт на землю на ім'я [PERSON] зареєстрованої під № 681 згідно державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER] не видавався (а.с.9). Таким чином судом встановлено, що на день смерті [PERSON] була колишньою колгоспницею колгоспу «Червоний партизан» та була внесена до списку громадян - членів КСП "Гнатківське" (правонаступник колгоспу "Червоний партизан") під порядковим номером 681, які мали право на земельну частку (пай), який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER], виданого Гнатківською сільською радою КСП "Гнатківське" 20 грудня 1995 року, а тому спадкодавець мала право на земельну частку (пай), виходячи з наступного. Згідно зі ст.23 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується затвердженими актами, які видають і реєструють сільські, селищні, міські, районні ради народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видавався КСП, кооперативу, акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і в колективній власності громадян. До державного акта додавався список цих громадян. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2, невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай); при неможливості надати земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу Відповідно до п. 7 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-ІV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Згідно з п.24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року № 899-ІУ, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Частиною 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку (пай) здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). Отже, невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП не позбавляє її права на земельну частку (пай). Спадкодавцем першої черги за законом після смерті [PERSON] залишилася мати позивача - [PERSON], яка фактично спадщину прийняла, однак не оформила її в нотаріальному порядку, оскільки померла [INFO] (а.с.8). Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом на спадщину [PERSON] є позивач. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 15 березня 1960 року Гнатківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області [PERSON] дійсно є сином [PERSON] (а.с.5). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON] права на земельну частку (пай), виділений їй із земель переданих в колективну власність КСП «Гнатківське» с. Гнатків такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги [PERSON] в частині зобов'язання Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області відвести йому земельну ділянку і видати дозвіл на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку, оскільки позовна вимогає передчасною. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задовлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial