Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Представник банку звернувся до суду з вищевказаним первісним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.07.2008р. між ВАТ "Сведбанк"(правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] укладено кредитний договір №1506/0708/55-036, згідно якого йому було надано кредит у розмірі 14000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,9% річних за користування кредитом на строк по 23.07.2018р. Також, для забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору було укладено договір поруки №1506/0708/55-036-Р-1від 23.07.2008р. між ВАТ "Сведбанк"(правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] , відповідно до якого останній прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов`язань перед банком. 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Після чого, 15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений ще один договір купівлі-продажу прав вимоги за тим же кредитним договором. У відповідності до умов даних договорів, ПАТ «Альфа-Банк» отримав право вимоги до [PERSON] , [PERSON] за вищевказаним кредитним договором та договором поруки. Станом на 10.07.2015р. [PERSON] , [PERSON] не виконують умови погашення кредиту і заборгованість складає 165312,02грн., з них: за кредитом - 158841,46грн.; по відсотках - 3700,43грн.; пеня - 2770,13грн. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану суму. Представник [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним вищевказаний кредитний договір. Вимоги мотивовані тим, що розрахунок заборгованості не відповідає договору, кредит видавався у іноземній валюті, реальна процентна ставка та абсолютне подорожчання кредиту більші ніж зазначені в договорі, банк не надав повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, в договорі невизначено умов щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки, можливість настання валютних ризиків, не зазначено вимог виникнення іпотечного боргу. На підставі викладеного, представник [PERSON] просить суд визнати недійсним зазначений кредитний договір, відмовивши в задоволенні первісного позову. Представник банку надав відзив на зустрічний позов, вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні представник ПАТ «Альфа Банк» підтримав первісний позов, звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності по зустрічному позові. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний підтримала. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву чи заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, 23.07.2008р. між ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] укладено кредитний договір №1506/0708/55-036, згідно якого йому було надано кредит у розмірі 14000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,9% річних за користування кредитом на строк по 23.07.2018р. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 23.07.2008р. було укладено договір поруки №1506/0708/55-036-Р-1між ВАТ "Сведбанк"(правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] відповідають перед банком як солідарні боржники. В подальшому, 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Після чого, 15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений ще один договір купівлі-продажу прав вимоги за тим же кредитним договором. У відповідності до умов даних договорів, ПАТ «Альфа-Банк» отримав право вимоги до [PERSON] , [PERSON] за вищевказаним кредитним договором та договором поруки. Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та сплати процентів не відбувається, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості(а.с.31). Таким чином, станом на 10.07.2015р. сума заборгованості [PERSON] , [PERSON] складає 165312,02грн., з них: за кредитом - 158841,46грн.; по відсотках - 3700,43грн.; пеня - 2770,13грн. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.553, ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. За таких обставин, враховуючи те, що [PERSON] , [PERSON] порушують права банку як кредитора на повернення кредиту та сплати відсотків, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Щодо вимог за зустрічним позовом, то суд виходить із наступного. Відповідно до приписів частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У частині 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.І ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено: «У договорі ро надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит вдаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Як вбачається з наданого представником Олійника В.М. висновку експертизи(а.с.86-98), в результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, виходячи з умов на момент укладення кредитного договору № 1506/0708/55-036 від 23.07.2008р., встановлена сукупна вартість кредиту(у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення дорожчання кредиту) складає: реальна процентна ставка на момент укладення - 14,32%; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення 11394,26 доларів США. Однак, як вбачається із оспорюваного кредитного договору, в ньому вказана процентна ставка 11,9%, абсолютне значення подорожчання кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту взагалі відсутні. За таких обставин, суд доходить висновку, що в силу частини 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутність в кредитному договорі однієї чи декількох з його істотних умов, недостовірність вказаних умов тягне недійсність такого договору. Інші доводи [PERSON] стосуються іпотечного договору, який не являється предметом зустрічного позову про визнання недійсним саме кредитного договору. Щодо питання про застосування інституту позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До позовних вимог про визнання недійсним укладеного між банком та [PERSON] , кредитного договору відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України встановлено позовну давність тривалістю у 3 роки. Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що порушення сторонами вимог частини 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було допущено саме в момент укладення спірного договору 23.07.2008р., то саме в цей момент [PERSON] повинен був знати про них. За таких обставин, враховуючи те, що зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору [PERSON] заявлено 04.02.2016р., суд доходить висновку про те, що останнім пропущено трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Аналогічний висновок щодо застосування норм статті 261 Цивільного кодексу України та визначення початку перебігу позовної давності викладений у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 915/1437/13, постанові ВС від 13 лютого 2018р. по справі №910/9452/17. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в рівних частках з [PERSON] та [PERSON] на користь банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1653,12грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved