Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовом до відповідачів, в якому просить визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколл" щодо [PERSON] такими, що здійснюються із застосуванням нечесної підприємницької практики та заборонити подальші звернення до [PERSON] щодо стягнення боргу за кредитним договором № Г05.038.70100, що укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття" правонаступником зазначеного банку є Публічне акціонерне товариство "Плюс Банк" від 20 листопада 2007 року; визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі." щодо [PERSON] такими, що здійснюються із застосуванням нечесної підприємницької практики та заборонити подальші звернення до мене щодо стягнення боргу за кредитним договором Г05.038.70100, що укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття", правонаступником зазначеного банку є Публічне акціонерне товариство "Плюс Банк" від 20 листопада 2007 року; визнати дії Публічного акціонерного товариства "Плюс Банк" щодо [PERSON] такими, що здійснюються із застосуванням нечесної підприємницької практики та заборонити подальші звернення до [PERSON] щодо стягнення боргу; визнати недійсним кредитний договір № Г05.038.70100, що укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Плюс Банк"та стягнення судового збору. До суду подано заяву представника позивача, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позов підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи заперечують. Представники відповідачів ТОВ "Еколл", ТОВ "Бізнес-центр фонду ветеранів МВС України" в судові засідання не з'явилися із невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником відповідача ПАТ "Ідея Банк" надано суду письмове заперечення, просять розгляд справи проводити без їх участі, в задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, об'єктивно та всебічно з'ясувавши таким чином обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.11.2007року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття" (правонаступником якого є ПАТ "Ідея Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір №Г05.038.70100, згідно якого банк надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 7 150,00 грн. на строк 18 місяців. Відповідно до п.4.2, 4.3 договору, даний договір вступає в силу з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами умов, передбачених даним договором. Відповідно до цього пункту, твердження Позивача про відсутність у даному Договорі умови про термін дії договору, спростовуються, а тому не можуть братись до уваги судом. Всі зміни і доповнення до даного Договору оформляються додатковою угодою Сторін, яка є невід'ємною частиною даного Договору. Отже, як вбачається з вищенаведених положень кредитного Договору № Г05.038.70100 від 20 листопада 2007 року, банком були дотримані вимоги законодавства щодо істотних умов договору відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України, а також нормам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», доводи позичальника є надуманими та безпідставними, а отже підстав для визнання його недійсним немає. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини, проявляються у наданій сторонам можливості визначати умови такого договору. Отже, банк жодним чином не змушував позивача укладати цей кредитний договір, а навпаки сам позивач проявив ініціативу та звернувся в одне з відділень банку для отримання грошових коштів на умовах кредиту. Тобто позичальник, на момент укладення кредитного договору, був вільним у виборі банку з яким він має намір вступити у правові відносини. Банк в свою чергу не нав'язував своїх умов позичальнику. Крім цього, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи сторін, тобто підписи позивача та відповідача 3 відповідно. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач 3 виконав умови Договору та надав кредит в сумі 7 150.00 грн. на строк 18 місяців для поточних потреб. З вищевказаного випливає, що відповідач 3 належним чином виконував умови кредитного договору перед позивачем. Також слід зазначити, що відповідно до п.4.6. кредитного договору банк перед укладанням кредитного договору повідомив позивачу в належній формі та в повному обсязі інформацію, передбачену ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним Законом він ознайомлений, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними, належний йому примірник оригіналу даного договору з додатком до нього («Графік щомісячних платежів») йому вручено банком при підписанні даного договору, умови даного Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, що засвідчується підписом. Доказом того що, сторони дійшли згоди з усіх істотних умов кредитного договору є те, що позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов'язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього. Таким чином укладаючи Кредитний договір № Г05.038.70100 від 20 листопада 2007 року сторони дотримали в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми, а тому підстав для визнання його недійсним немає. Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. З огляду на ч. 3. ст.. 203 ЦК України, яка встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а ч. 4. даної статті вказує, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У ч.5. коментованої статті зазначається, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із приписами частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» N 5 від 30 березня 2012 року при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". У п.8 зазначеної Постанови вказується, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнано недійсним правочин, який не вчинено. Кредитний договір, спір щодо якого виник, є укладеним із моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди із усіх істотних умов договору. На таке вказують і правові позиції Вищого Спеціалізованого суду із розгляду кримінальних та цивільних справ а також Верховного суду України, де зазначається, що кредитний договір являється двостороннім правочином є укладеним із моменту досягнення згоди із усіх істотних умов, направленим на встановлення прав та обов'язків і після його підписання сторонами, - регулюється приписами законодавства, що визначають правові засади між кредитодавцем і позичальником. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Окрім того, позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки договір було укладено 20.11.2007року, то строк позовної давності сплинув 21.11.2010 року, а позивач звернувся до суду із позовом 16.09.2013року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведене, а також те, що під час укладення іпотечного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, про що засвідчують підписи на оспорюваному договорі, а доказів протилежного з боку позивача суду не представлено, сплив строк позовної давності звернення до суду і позивач не просить його поновити, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.6, 11, 203, 215, 256,257,267,525, 520, 620,626,629, 638, 642, 1046,1054, 1055, 1056 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року ,

Outcome: dismissed