Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

19.10.2020 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом посилаючись на те ,що згідно ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідач зареєстрований та мешкає за вказаною в позові адресою, а тому підсудність не порушена .Так, 27.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 57.Після шлюбу [PERSON] з відповідачкою по справі переїхали жити в квартиру матері позивача по справі і стали там проживати. [INFO] у позивача та відповідача народилась дитина - [PERSON] , актовий запис №448. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.09.2018 року по справі №219/9232/18 шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Датою розірвання шлюбу є дата набуття законної сили рішення суду, тобто 18.10.2018 року. Як встановлено рішенням суду від 17.09.2018 року про розірвання шлюбу і не підлягає доказуванню в силу ст.82 ЦПК України, що позивач та відповідач по справі проживають окремо з середини 2018 року. [PERSON] неодноразово намагався зустрітися з відповідачкою стосовно зустрічі з сином, а відповідач ігнорувала усякі спілкування та зустрічі з позивачем. На теперішній час відповідачка звернулася до суду з позовом про стягнення пені і в судове засідання не з`являється, хоча суд її викликає в судове засідання і позивач навіть там не має можливості з відповідачкою поспілкуватися (справа №219/7649/20, провадження №2/219/269/2020). До ч. і, ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можутьбути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Тобто, відповідач ігнорує вимоги позивача стосовно побачення з дитиною. Дитині вже 7 років і він може самостійно з позивачем зустрічатися на більш тривалий час, у тому числі і з мешканням у позивача у вихідні дні. На підставі викладеного,

Outcome: partial