Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 5000 грн., заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, захист честі, гідності та ділової репутації. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та в обґрунтування позову зазначили, що позивач тридцять три роки працює вчителем у загально освітній школі № 35 міста Кіровоград. 9 жовтня 2015 року перебувала на робочому місці, в школі. Приблизно о 8 годині до класу прийшла [PERSON] мати її учня [PERSON] для розмови з нею. Знаходячись у класі [PERSON] почала з'ясовувати стосунки, кричати, ображати нецензурними виразами та звинувачувати в тому, що не виконує свої професійні обов'язки та зобов'язана ставити її сину тільки 10 та 11 балів. У кабінеті також знаходились учні та вчитель іноземної мови [PERSON], яка була свідком даної ситуації. Для уникнення конфлікту з [PERSON] педагог запропонувала їй пройти до кабінету директора і спокійно продовжити розмову без присутності дітей. Після чого [PERSON] силою виштовхала [PERSON] з класу, погрожуючи, що доб'ється її звільнення з навчального закладу. Весь час поки вони йшли по коридору [PERSON] в присутності колег обзивала вчителя нецензурними виразами, висловлювала завідомо неправдиві образливі, грубі слова, що принижували і ганьбили її честь і гідність. Коли вони зайшли до приймальні директора школи [PERSON] його секретар [PERSON] повідомила, що директор знаходиться на семінарі, [PERSON] обурилася ще більше та почала погрожувати секретарю та [PERSON] при цьому постійно принижувала та порочила її честь, гідність, ділову репутацію як викладача, даючи непристойну оцінку її особистих якостей. Під час даної ситуації вчитель втратила свідомість її стало погано і секретар [PERSON] була змушена викликати швидку медичну допомогу та поліцію, адже [PERSON] не заспокоювалась та не звертала уваги на зауваження. В результаті даної ситуації [PERSON] у важкому стані була госпіталізована з діагнозом гіпертонічний криз 2 ступеня ( ситуаційний невроз) була доставлена до Центральної міської лікарні та поміщена на стаціонарне лікування. Конфліктні ситуації у [PERSON] виникають постійно не тільки з педагогічним колективом. а й з батьками інших учнів, які навчаються з її сином [PERSON]. Підтвердженням даних ситуацій є неодноразові заяви та скарги від класного керівника та батьківського комітету класу. [PERSON] постійно намагалася згладити конфліктні ситуації, не виносити ситуацію на обговорення широкого загалу, але відповідач не заспокоюється та перейшла всі дозволені межі і моральні принципи. Після лікарняного [PERSON] була змушена написати заяву про переведення її, як класного керівника до іншого класу, щоб в подальшому уникнути конфліктів з [PERSON] та забезпечити учням 3-Б класу змогу спокійно навчатися і не бути свідками постійних конфліктів, адже це є недопустимим. В судовому засіданні представник позивача, зазначила, що відповідач неодноразово скаржилася до обласного відділу освіти і в розмові з посадовими особами, що контролюють професійну діяльність вчителя, поширювала свідомо неправдиві відомості, що принижують позивача, порочать честь, гідність, ділову репутацію як викладача, давала непристойну оцінку її особистих якостей. А саме, що [PERSON] неврівноважена, не може поводитися з дітьми, що її треба ізолювати та інші відомості, що принижують і ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. Позивач вважає, що своїми діями, вираженими в тому, що відповідач поширювала свідомо неправдиві відомості, що порочать честь, гідність і ділову репутацію [PERSON], дозволяє собі надавати непристойну оцінку поведінки педагога і особистості, суперечить формі спілкування між людьми, заподіяла тим самим моральну шкоду. Моральна шкода виявляється в тому, що відповідач своїми діями принизила честь, гідність та ділову репутацію вчителя . У зв'язку з ситуацією яка відбулася відчуває сильні моральні страждання і нервовий стрес. Вона змушена була відмовитися від класного керівництва у З- Б класі. Порушився нормальний хід її життя. їй довилося дванадцять днів провести на стаціонарному лікуванні у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Хід її життя порушений, порушився сон і погіршилося самопочуття, з'явилися значні витрати на ліки та медичні обстеження. Дана інформація підтверджується товарними чеками на придбання медичних препаратів та проходженням медичних обстежень на загальну суму 2,783грн., а тому просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000грн. та матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні, оскільки позивачем [PERSON] як учителем школи порушуються права дитини і моральні засади суспільства, згідно з якими не дозволяється втягування малолітніх дітей у розбірки дорослих. [PERSON] не зуміла знайти спільної мови з малолітнім учнем [PERSON] і не змогла-справитися зі своїми фаховими та посадовими обов'язками щодо вирішення цього завдання, що підтверджується листом голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 16.12.2014 №338-К-06 "Про розгляд звернення щодо порушення законних прав та інтересів дитини" , розпочала судову тяганину з одинокою матір'ю учня, а через матір фактично зі своїм малолітнім учнем. Кількарічний конфлікт вчителя та матері учня, який за наслідками здійснених у листопаді 2015 року - січні 2016 року заходів уже припинено, що підтверджується витягом з протоколу засідання Кіровоградської міської ПМПК (психолого-медико-педагогічної-консультації) від 05.01.2016 № 75. Стверджує, що першопричиною даної конфліктної ситуації стало вимагання грошей та упереджене ставлення в школі і в класі до малолітнього сина відповідача [PERSON] - [PERSON] після наголошення відповідачем [PERSON] на порушеннях вимог законодавства у частині залучення у значних обсягах та використання в школі № 35 благодійних (добровільних) внесків і пожертв на потреби школи, факти якого встановлено державними органами за зверненням відповідача [PERSON] Внаслідок довготривалої (з початку навчання у школі) конфліктної ситуації малолітній син відповідача прийшов на навчання до школи у вересні 2013 року із задовільним станом здоров'я, а вже через рік від початку навчання у цій школі мав захворювання з діагнозом "невроз дитячого віку", що призвело до необхідності тривалого (протягом 3-х місяців) його лікування та до значних матеріальних витрат з боку відповідача [PERSON] . Вважає, що позивач [PERSON], як фаховий учитель, згідно з моральними засадами суспільства, мала б дотримуватися такої ж позиції та професійної етики учителя, так і прав та законних інтересів одинокої матері, відповідача [PERSON], і, що особливо важливо, її малолітнього сина [PERSON], тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. Судом встановлено, що [PERSON] працює вчителем загально - освітньої школи №35 в м. Кіровограді, що підтверджується копією її трудової книжки ( т. 1 а.с.89-97). 9 жовтня 2015 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] як матір»ю учня [PERSON] виник конфлікт, який став предметом багатьох скарг відповідача ( а.с. а.с. 48, 49,81, 137 т.1) , винесення догани вчителю - позивачу ( а.с. 139 т. 1) та вивчення ситуації , результатом яких є встановлення факту, що з боку вчителя мали місце факти упередженого ставлення до учня [PERSON] , через , що йому частіше інших робились зауваження, не до кінця об»єктивно проводилося оцінювання, був відсутній належний контакт з батьками . Вчитель не зробив спроби нівелювати конфлікт, що виник у зв»язку з чим і було винесено вчителю догану . Зазначене міститься у відповіді Голови обласної державної адміністрації ( а.с. 48 т.1), в листі Державної інспекції навчальних закладів України ( а.с. 49), у результатах проведення моніторингового дослідження « Оцінювання якості роботи школи « в загальноосвітній школі 1-3 ступенів № 35 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області проведеної експертною групою на виконання наказу директора департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації ( а.с. 51-59 т.1). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача , її представника та представника відповідача , покази свідків, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. За змістом ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Україною в 1997 році, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Відповідно до ст.ст.277, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист гідності та честі. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації , має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Відповідно до ст.200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.ст. 275, 280 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Як роз'яснено у п. п.18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) . Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму №4 від 31 березня 1995 року). Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі. Але в судовому засіданні не знайшли свого об'єктивного підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача не може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі або виконати певні дії. Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина (п.1), засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них (п.22). При цьому законодавцем у статті 1167 ЦК України встановлені та чітко визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Ст. 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому всьому, наявні в матеріалах справи відповідь Голови обласної державної адміністрації ( а.с. 48 т.1), лист Державної інспекції навчальних закладів України ( а.с. 49), результати проведення моніторингового дослідження « Оцінювання якості роботи школи « в загальноосвітній школі 1-3 ступенів № 35 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області проведеної експертною групою на виконання наказу директора департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації ( а.с. 51-59 т.1) стверджують про те , що причиною конфлікту, що є предметом розгляду стали саме : - викривлення сприйняття мотивів поведінки у конфлікті ( упереджена оцінка вчителя до учня, у відповідь агресивна поведінка учня); - викривлення сприйняття дій , висловлювань і вчинків ( негнучка власна позиція, щодо порушення поведінки учня зі сторони вчителя, відсутність індивідуального підходу та не вивчення причин порушення поведінки); - викривлення сприйняття особистих якостей ( постійно зверталась увага на негативні якості учня, маніпулюючи іншими дітьми). Та зроблено висновки, що за будь - якого варіанту розвитку конфлікту завдання , саме педагога, в тому, щоб перетворити протидію сторін у взаємодію. Педагоги для цього володіють професійними знаннями і навичками, в той час як батьки , у переважній своїй більшості, таких знань і навичок не мають ( а.с. 57-58 т.1) Виходячи із зазначеного, суд робить висновки, що наслідки, які настали для відповідача , пов»язані саме з її діями чи бездіяльністю і не перебувають у причинному зв»язку з діями відповідача у справі за вказаних вище обставин. Відповідно до норм Сімейного кодексу України , а саме ст.ст. 150-151 визначено права та обов»язки батьків щодо виховання і розвитку дитини , при цьому ст.. 154 цього Кодексу визначено право батьків на самозахист своєї дитини, право на звернення до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини як їх законні представники. Враховуючи зазначене, звернення відповідача до різних органів з питань , що виникли з навчального процесу і порушення прав дитини з метою їх захисту не може розцінюватись як посягання на честь, гідність чи ділову репутацію позивача як вчителя. Покази , допитаних в судовому засіданні свідків лише підтвердили наявність конфлікту між вчителем та матір»ю учня і жодним чином не можуть розцінюватися як доказ заподіяння шкоди честі, гідності чи ділової репутації при наявності встановлених фактів і першопричин та наслідків конфлікту. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, позивач не довела вину відповідача, не надала доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями (винними, а не будь-якими) відповідачем та начебто завданою шкодою, тому позов є безпідставним та необґрунтованим і задоволенню не підлягає повністю. При винесенні рішення , суд керується ст.. 11 ЦПК України , щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів , наданих сторонами. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України , суд вирішує судови витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: dismissed