Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

В червні 2015 року позивач КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд стягнути на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2004 р. по 01.07.2014р. у розмірі основного боргу - 38770,45 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 8200,53 грн., 3 % річних в сумі - 2489,77 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є співвласником вказаної квартири [ADDRESS], куди отримує комунальні послуги, але не в повному обсязі сплачує плату за користування ними. Так, за час користування вказаним житловим приміщенням відповідачам надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату за комунальні послуги, однак платежі здійснював не регулярно, внаслідок чого утворився борг за період з 01.03.2004 р. по 01.07.2014р. у загальній сумі - 38770,45 грн., а оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашає, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. Протокольної ухвалою суду від 11.07.2018 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON], [PERSON]. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заперечуючи проти заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки вказаний строк переривався шляхом часткової сплати відповідачем заборгованості, а тому при зверненні до суду із цим позовом строк позовної давності пропущено не було. Просив суд стягнути заборгованість солідарно з усіх відповідачів. Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив суд застосувати строк позовної давності до усіх вимог, оскільки він був пропущений позивачем з огляду на той період, за який просив позивач стягнути борг. Крім того, вказав, що заборгованість була частково сплачено. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва судді Гуменюк А.І. від 17 липня 2015 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за участю сторін. В подальшому після проведення повторного автоматичного розподілу вказану справу було передано в провадження судді Осаулова А.А., який ухвалою від 22.11.2017 року призначив справу до розгляду за участю сторін. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст.19, 274-282 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 06.02.2018 року було проведено підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті у загальному позовному провадженні за участю сторін. Вказаною ухвалою було залучено до участі у справі в якості третіх, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та [PERSON], яких в подальшому протокольною ухвалою від 11.07.2018 року за клопотання представника позивача було залучено в якості співвідповідачів. Дослідивши письмові докази у справі, а також з'ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - Позивач) створено відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського району» від 2012 року передбачено: 2.2.1 Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг. 2.2.1.Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. 2.2.2.Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг. 2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, то відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою Форми №3 та свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 11, 12). У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За умовами Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів (водопостачання, опалення), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов'язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Відтак, відповідачі як власники належної їм на праві спільної часткової власності відповідної частки у квартирі [ADDRESS] зобов»язані утримувати їх та сплачувати кошти за це. Розглядаючи справу у межах позовних вимог та із врахуванням наведених у запереченнях відповідача обставинах судом встановлено наступне. Так, дійсно сторонами не заперечується надання теплової енергії до належного відповідачу приміщення, їх отримання та вірність обрахунку щодо кількості спожитої енергії. Правомірність нарахування сум коштів перевірена судом та відповідає встановленим тарифам у відповідності до площі приміщення відповідачів згідно діючих тарифів згідно розпоряджень Київської міської державної адміністрації №758 від 30.06.2009 року, №859 від 01.06.2011 року, №2316 від 07.12.2011 року, №2308 від 07.12.2011 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію та встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням». Також, позивачем доведено надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної води та газу. Доказів не надання або неналежного надання до приміщення відповідача вказаних послуг або відключення в установленому законом порядку відповідного приміщення квартири надано не було. Між тим, судом встановлено, що відповідачі як власники приміщення квартири не сплачували заборгованість за утримання належного їм нерухомого майна та заборгованість їх перед позивачем за спожиті та нараховані на площу належної їй квартири житлово-комунальні послуги становить - 28080,15 грн., яка утворилася, внаслідок систематичної не сплати нарахувань за період з 01.03.2004 р. по 01.07.2014 р. (а.с. 64-66). Між тим, стороною відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яка підлягає задоволенню за заступних підстав. Так, відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свої о права або про особу, яка його порушила. За ч.3. ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, нарахована сума боргу за період з 01.03.2004 року по 01.07.2012 року вказує на необхідність застосування до неї строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із цим позовом лише в 25.06.2015 року та просив суд стягнути борг за період по 01.07.2014 року. З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 0101.07.2012 року по 01.07.2014 року в розмірі основної суми боргу - 11253 грн. 23 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом їх стягнення на користь позивача за період з 01.07.2012 року по 01.07.2014 року розраховані із основної суми боргу - 11253 грн. 23 коп. - інфляційні нарахування в розмірі - 1326 грн. 04 коп. та 3% річних від суми боргу у розмірі - 676 грн. 12 коп. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, а тому з кожного з співласників квартири підлягає стягненню відповідна частка загальної заборгованості пропорційно до частки у квартирі кожного з них. Згідно ст. 88 ЦПК України відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі, що пропорційних сумі задоволених позовних вимог, у сумі - 243,60 грн.

Outcome: partial