Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє представник - адвокат Маняк І.Л. звернулась з позовом до Держава Україна в особі: Державної казначейської служби України, Прокуратури Миколаївської області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на її користь на відшкодування моральної (немайнової) шкоди 252 000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 53 164 грн. 40 коп., завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а також судові витрати в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 02.10.2017 року їй було вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, матеріали кримінального провадження якого було внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017151300000002 від 11.01.2017 року. Вказує, що зміна обвинувачення на ч. 2 ст. 367 КК України погоджена керівником Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області лише 12.11.2019 року. Також зазначає, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2020 року, який залишено без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13.04.2021 року, її визнано невинуватою у пред`явленному обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Вирок суду набрав законної сили 13.04.2021 року. Отже, вона перебувала під слідством і судом з 02 жовтня 2017 року по 13 квітня 2021 року, тобто 3 роки і 6 місяців або разом 42 місяці. Вказує, що за таких обставин вона, яка перебувала під слідством і судом 42 місяці, була позбавлена можливості продовжувати активне суспільне життя, зазнавала душевних хвилювань та переживань, має право на відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з цим звертається до суд з даним позовом. 23.07.2021 року ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження у справі та позов прийнято до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано час для подачі заяв по суті спору. 09.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов, за яким Миколаївська обласна прокуратура вказувала на те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Підставою для звернення позивачки з позовом до суду є наявність стосовно неї виправдувального вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2020 року, який залишений в силі ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13.04.2021 року. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач вказує, що перебувала під слідством 42 місяці безпідставно, внаслідок чого вона була позбавлена можливості продовжувати активне суспільне життя, зазнала душевних хвилювань та переживань, а тому вважає що розмір моральної шкоди їй заподіяно у розмірі 252 000 грн. Однак, позовна заява не містить жодних доводів чим саме підтверджується факт заподіяння позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим позивачка керувалася при оцінюванні в матеріальній формі заподіяної їй шкоди, що підлагають обов`язковому з`ясуванню. У постанові від 12.09.2018 року у справі №335/11779/16-ц Верховний суд вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. В деліктних правовідносинах саме на позивачку покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність повіденки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Натомість, позивачкою не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення відносин з оточуючими людьми та родичами, порушення нормальних життєвих зв`язків, негативних змін в емоційному стані, а сам по собі факт притягнення її до кримінальної відповідальності не є безумовною підставою для стягнення шкоди без установлення усіх складових елементів необхідних для цивільно-правової відповідальності. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в кримінальних провадженнях в розмір 50 тис. грн. також просили відмовити. Позовні вимоги в цій частині також є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу є процесуальними витратами у кримінальному провадженні і питання про їх відшкодування суд вирішує у вироку суду або ухвалою. Крім того, до позовної заяви, окрім угоди про надання правової допомоги та квитанції про сплату послуг, позивачкою не долучено акт виконаних робіт та розрахунок вартості правничої допомоги, що не дає можливості пересвідчитись у реальності адвокатських витрат, зокрема щодо розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Разом з тим, у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.03.2019 року по справі №922/1163/18. 09.08.2021 року також надійшов відзив від Державної казначейської служби України, за яким у позові просили відмовити, оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів завдання їй моральної шкоди, понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких є недоведеним і необгрунтованим. 11.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, за яким у позові просили відмовити, оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів завдання їй моральної шкоди незаконними діями (бездіяльності) працівників правоохоронних органів, понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких є недоведеним і необгрунтованим. 02.09.2021 року ухвалою суду долучено до матеріалів справи копії актів виконаних робіт від 14.04.2021 року та від 20.07.2021 року щодо надання правничої допомоги, постанови Верховного Суду від від 17.08.2021 року у справі №484/1376/18, викликано свідків позивача для надання пояснень, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи та свідків. Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника Миколаївської обласної прокуратури прокурора Параконної А.О. щодо долучення до матеріалів справи копії ухвали про відкриття провадження за скаргою прокурора Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13.04.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРД за №4201751300000002 за обвинуваченням [PERSON] , оскільки ухвалено кінцеве рішення щодо розгляду касаційної інстанції у зазначеному кримінальному провадженні відносно позивача. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримал, просила їх задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Маняк І.Л. підтримали позов та просили його задоволити. Підтвердили обставини викладені в позові та зазначили, що доводи наведені відповідачами у відзивах підтверджують обґрунтування вимог позивачки. Миколаївською обласною прокуратурою підтверджено факт її незаконного перебування під слідством та судом протягом 42 місяці 10 днів, а також право на відшкодування моральної шкоди при наявності доказів моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, протиправності діянь заподіювача. А тому вказували, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні представник Миколаївської обласної прокуратури за довіреністю прокурор Первомайської окружної прокуратури Параконна А.О. заперечувала щодо доводів викладених в позові та просила відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у відзиві. Представник Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Білецька О.В. в судовому засіданні, проведеного в режимі відеконференції, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання були повідомлені. Однак в матеріалах відзиву є клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнають, просять суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача Миколаївської обласної прокуратури, позицію представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] 02.10.2017 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а саме у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, що спричинило тяжкі наслідки. Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2020 року [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано її за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13.04.2021 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2020 року відносно [PERSON] було залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області Шматкова Р.М. - без задоволення. Отже, [PERSON] перебувала під слідством і судом з 02 жовтня 2017 року по 13 квітня 2021 року, тобто 3 роки і 6 місяців або разом 42 місяці 10 днів. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що "відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування". Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що "моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості". Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачено. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 644/9923/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 405/6920/16, від 20 грудня 2019 року у справі № 465/5299/15-ц, від 11 жовтня 2019 року у справі 757/53996/17. Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату встановлено на рівні 6 000,00 грн., а тому суд приходить до висновку, про те, що гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди становить 252 000,00 грн. (6000,00 грн. х 42 місяці=252 000,00 грн.). Урахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнала позивачка, тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану, тривалий термін досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи щодо позивачки (42 місяці), та зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, а тому сама ця довготривала життєва ситуація об`єктивно свідчить про глибокі душевні страждання позивачки, суд приходить до висновку про те, що внаслідок завдання позивачці моральної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом на її користь підлягає стягненню відшкодування у розмірі 252 000, 00 грн., саме такий розмір моральної шкоди є виправданим у цій ситуації. Щодо стягнення матеріальної шкоди у виді витрат на проведення експертизи та витрат на професійну правничу допомогу як у кримінальному провадженні, так і під час подання позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд зазначає наступне. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що під час перебування під слідством і судом між позивачкою та адковатом [PERSON] 08.09.2017 року був укладений договір на надання правової допомоги в кримінальному провадженні без номеру, за яким вартість послуг адвоката було визначено в ромзірі 50000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на отримання правової допомоги у кримінальному провадженні згідно з договором від 08.09.2017 року стороною позивачки було надано акт виконаних робіт від 14.04.2021 року, квитанція №175 від 11.10.2017 року за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 3164,40 грн. Вартість наданих послуг та витрат на проведення експертизи визначена позивачкою як матеріальна шкода у загальній сумі 53164,40 грн, які сплачено позивачкою, підтверджується матеріалами справи. Також з матеріалів справи вбачається, що під час подання позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, між позивачкою та адвокатом Маняком І.Л. було укладено договір на надання правової допомоги в кримінальному провадженні від 12.07.2021 року без номеру, за яким вартість послуг адвоката було визначено в розмірі 5000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на отримання правової допомоги у кримінальному провадженні згідно з договором від 12.07.2021 року стороною позивачки було надано акт виконаних робіт від 20.07.2021 року, ордер серії МК №36939 від 12.07.2021 року. Судові витрати у виді вартості наданих послуг у загальній сумі 5000,00 грн, які сплачено позивачкою, підтверджуються матеріалами справи. Суд визнає розмір таких судових витрат співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони, і тому вони підлягають стягненню на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved