Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

08.12.2015 ПрАТ "ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-2" звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON] та просило суд стягнути з відповідачів солідарно кошти у розмірі 23 210, 00 грн., яких: заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 18 090, 22 грн., збитки від інфляції у розмірі 4778,69 грн., 3 % річних у розмірі 341, 98 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» на праві власності належить гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначено, що в кімнаті №143 вказаного гуртожитку проживають та зареєстровані відповідачі, вони є споживачами наданих позивачем житлово-комунальних послуг, а саме: центрального водопостачання і водовідведення гарячої та холодної води, електроенергії, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, газу. Позивач посилався на те, що за період з січня 2011 року по жовтень 2015 року включно відповідачі сплачували часткові проплати за надання житлово-комунальних послуг, внаслідок чого у відповідачів виник борг за житлово-комунальні послуги. У зв'язку з непогашенням відповідачами боргу, позивач вважає, що на його користь з відповідачів підлягають стягненню також і штрафні санкції відповідно до ст. 625 ЦК України: індекс інфляції та три проценти річних. Ухвалою судді від 09.12.2015 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 22.01.2016 позовну заяву повернуто позивачеві у зв'язку з не усуненням недоліків. Ухвалою колегії Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2016 ухвалу судді від 22.01.2016 скасовано та передано питання щодо прийняття позовної заяви на новий розгляд до суду першої інстанції. 20.03.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з позовною заявою, у якій позивач просив стягнути з відповідача солідарно кошти у розмірі 23 210, 00 грн., яких: заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 18 090, 22 грн., збитки від інфляції у розмірі 4778,69 грн., 3 % річних у розмірі 341, 98 грн. Ухвалою судді від 22.05.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 23.10.2017 на адресу суду від [PERSON] та [PERSON] надійшли заперечення на позов. Заперечення обгрунтовані тим, що між відповідачами та позивачем не укладалися договори про надання житлово-комунальних послуг, тому вважають звернення позивача з даним позовом до суду безпідставним. Крім того, вказали, що позивач на підтвердження заявлених вимог у відсутності укладеного і діючого договору на надання житлово-комунальних послуг між власником помешкання та позивачем, який би міг обґрунтувати законність фінансових вимог. Міститься посилання на те, що позивач надав також односторонні відомості розрахунків заборгованості користувача кімнати 143 за спожиті житлово-комунальні послуги, які підписані лише керівниками ПАТ «Трест Київміськбуд-2»: директором і головним бухгалтером. Крім того, вказали, що позивачем пропущений трьохрічний строк звернення до суду з позовом. 29.03.2018 на адресу суду надійшли пояснення від [PERSON], в яких пояснено, що площа кімнати, де проживають відповідачі становить 17,4 кв.м., надати суду точних розрахунків за спожиті комунальні послуги [PERSON] не має змоги у зв'язку з відсутністю приладів обліку. Зазначено, що [PERSON] сплачував вартість комунальних послуг: газ, холодну воду та водовідведення, гарячу воду та водовідведення, електроенергію, наданих позивачем, в повному обсязі за 3 осіб. Пояснено, що [PERSON] послуги утримання будинку та прибудинкової території оплачував частково, у зв'язку з тим, він не згоден з нарахуванням даної послуги, а саме: з ціною та кількістю. Вважає ціну 7, 77 грн. завищеною більш, ніж у 3 рази за завищений метраж нарахування цієї послуги, при площі кімнати 17,4 кв.м. нарахування позивачем здійснювалося на 25,404 кв.м. Зазначено, що фактично відповідачі використовують загальну площу (кухня, душова, туалет) - загальною площею 52,2 кв.м. на 25 кімнат, таким чином, на думку сторони відповідача, останні сплачували за 21,7 кв.м., за опалення також оплачували з розрахунку за 21,7 кв.м. (розрахунок проведений згідно листа з Управління цінової політики). Також відповідачі вказали, що в літні місяці 2011-2014 р.р. не проживали в гуртожитку, хоча й сплачували всі комунальні послуги, зазначено, що в період з 01.06.2014 по 31.12.2015 сім'я відповідачів не проживала в гуртожитку взагалі у зв'язку з хворобою [PERSON], тому останні сплачували кошти за комунальні послуги, оскільки, не споживали їх. Відповідачі посилалися на те, що постачальником послуг було порушено ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», не підготувавши договір на комунальні послуги, крім того, позивач не зарахував їхні два платежі: за 20.09.2011 - 900 грн., 13.06.2012 - 1000 грн. 03.04.2018 на адресу суду від позивача надійшли пояснення, в яких позивач вказав, що станом на день звернення до суду з позовом та дату надання пояснень, відповідачі заборгованість не погасили та продовжують вносити оплату за житлово-комунальні послуги на власний розсуд. Стосовно площі кімнати №143, яка зазначається в повідомленнях на сплату в розмірі 25,404 кв.м., ПрАТ «Трест Київміськбуд-2» повідомило, що Листом Головного управління з питань цінової політики від 02.07.2008 №09050/4-1644 визначено, що плата за користування площею нараховується виходячи із встановленого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та фактично займаної площі в розрахунку на одну особу, збільшеної на коефіцієнт, що враховує загальну площу, до якої відноситься площа кухонь, душових кімнат, кімнат для прання, санвузлів, коридорів, а також балконів, лоджій з урахуванням знижувальних коефіцієнтів. Позивач посилається на те, що розмір кімнати становить 17,4 кв.м., коефіцієнт відношення загальної площі в гуртожитку до жилої становить 1,46, а, отже, 17,4 кв.м. * 1,46 = 25,404 кв.м., що відповідає зазначеному в повідомленнях на сплату житлово-комунальних послуг. На підставі наведеного, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів кошти: 21 310, 89 грн., з яких: 16 190,22 грн. - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, 4778,69 грн. - збитки від інфляції, 341,98 грн. - 3 % річних. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, та просила його задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених ними в поясненнях від 29.03.2018. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Під час розгляду справи відповідачі посилалися на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовом, на що суд зазначає наступне. Судом встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві колективної власності ВАТ «Трест «Київміськбуд-2», правонаступником якого є ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок серії [NUMBER], виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу № 558-С/ЖБ від 16 вересня 1998 року. Встановлено, що позивач був виконавцем житлово-комунальних послуг, що підтверджується Договором № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009, укладеного з ПАТ «АК «Київводоканал» з відповідними додатковими угодами, Договором про постачання електричної енергії № 72317 від 11.12.2009, укладеного з ПАТ «Київенерго», Договором № 130/1 про умови поставки газу Балансоутримувачам від 01.04.2014, укладеного з ПАТ «Київгаз». Відповідач [PERSON] є наймачем кімнати №143 гуртожитку який знаходиться за адресою: [ADDRESS], також є зареєстрованим за вказаною адресою. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що в кімнаті №143, окрім наймача, проживає також його дружина [PERSON], [INFO], та неповнолітній син [PERSON], [INFO] За час користування послугами, у зв'язку із їх частковою неоплатою, у відповідачів утворилась заборгованість за комунальні послуги у розмірі 16 190,22 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідачів з вимогами про погашення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, однак, відповідачами заборгованість не погашена, вони продовжують виносити оплату за житлово-комунальні послуги на власний розсуд. У зв'язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідав солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги, на що слід зазначити наступне. Згідно зі статями 64, 67, 68 ЖК України, ч. 3 ст. 820 ЦК України наймач та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязанням, що випливають із зазначеного договору. Згідно з ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі ст.ст. 66, 67, 68, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем (п. 18 Правил). Згідно з п. 8 "Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року (в редакції від 14 січня 2009 року), власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Проте, в порушення зазначених норм матеріального права, відповідачі не виконують своїх зобов'язань із своєчасного внесення плати за комунальні послуги. За таких обставин, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідачів, позивач надав суду розрахунок заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг проживаючих в кімнаті №143 гуртожитку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON], з якого вбачається, що заборгованість відповідачів за період січень 2011 року - жовтень 2015 року становить 9793,05 грн. та на час розгляду справи не оплачена відповідачами. Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, факт наявності заборгованості у відповідачів перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачами не спростований, таким чином, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів на його користь заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 16 190,22 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача збитків від інфляції та 3 % річних, суд зазначає наступне. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Так, правовідносини, що виникли між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України - вимагати сплату грошей за надані послуги. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Крім того, обов'язком сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Правовідносини між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплене в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» положення щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій ст. 625 ЦК України. За змістом норми ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 1 жовтня 2014 року справа № 6-113 цс 14). За таких обставин, з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню збитки від інфляції у розмірі 4 778,69 грн., 3 % річних у розмірі 341,98 грн. Судом не приймається до уваги позиція відповідачів, з огляду на наступне. Так, відповідачі, як на одну з підстав необґрунтованості позовних вимог, посилались на те, що між сторонами не укладалися договори про надання житлово-комунальних послуг, на що суд зазначає наступне. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Законуспоживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції немає. Також, в обґрунтування часткової сплати заборгованості, відповідачі посилалися на те, що не погоджуються з нарахованою вартістю за житлово-комунальні послуги. Зокрема, в судовому засіданні відповідачі посилалися на те, що позивачем проводились нарахування за утримання прибудинкової території на підставі Розпорядження КМДА від 03.02.2011 №140 «Про впорядкування нарахування плати за житлово-комунальні послуги в м. Києві», однак, розпорядження є нечинним, а нарахування мають проводитися в іншому розмірі. Однак, доказів на підтвердження цього не надано. Згідно наданих відповідачами пояснень, за їхніми особистими обмірами, загальна площа кімнати становить 21,7 кв.м., тому вони сплачували комунальні послуги з розрахунку визначеної ними площі. Також відповідачі посилалися на те, що з 01.06.2014 по 31.12.2015 взагалі не проживали у вказаній кімнаті, не споживали комунальні послуги, а тому не оплачували їх. Однак, як вбачається з довідки про забезпеченість житловою площею та комунальними послугами від 06.06.2016, [PERSON] є наймачем квартири загальною площею 25,404 кв.м., у гуртожитку коридорного типу. Судом встановлено, що позивачем здійснювалося нарахування за житлово-комунальні послуги за площу 25,404 кв. м., в той же час відповідачами не надано доказів, що загальна площа кімнати становить 21,7 кв.м. Таким чином, судом не приймається до уваги дана позиція відповідачів, оскільки, останніми не було надано доказів на підтвердження вищезазначеного, зокрема, непроживання у спірній кімнаті та проведення обміру кімнати, і спростовується наявними у справі матеріалами. Під час розгляду справи відповідачі посилалися на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовом, на що суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України частиною четвертою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за період з січня 2011 року по жовтень 2015 року включно. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та не заперечувалося сторонами, відповідачі частково сплачували комунальні послуги протягом даного періоду, таким чином, перебіг позовної давності переривався. Таким чином, суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Беручи до уваги задоволення позову, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судовий збір у розмірі 1218, 00 грн.

Outcome: approved