Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON]. [PERSON] будучи спадкоємцем після смерті батька, через свого представника [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. з заявою про видачу свідоцтва про спадщину після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, однак нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та у зв'язку з тим, що спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими побудовами, розташований по [ADDRESS], не було зареєстроване за спадкодавцем згідно законодавства, яке діяло на момент оформлення права власності. У зв'язку з вищезазначеними обставинами та неможливістю оформлення належним чином своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька позивач змушений звернутись до суду. Тому просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року, на житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м.; літньої кухні - сараю «Б», літньої кухні «В», погрібу «Г», сараю «Д,З,И», гаражу «Е», вбиральні «Ж», огорожі; № 1, басейну «І». Позивач та його представник - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від представника надійшла заява, в якій представник позивача просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволені (а.с. 83). Представники відповідача - Недайводської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилися, від них на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнають. (а.с. 54). В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2013 року, виданого виконавчим комітетом Недайводської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарчими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Згідно розпорядження голови сільської ради від 10.02.2016 року № 06-р, [ADDRESS] Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] розпорядження з приводу вказаного спадкового майна не здійснив, що підтверджується копією спадкової справи № 277/2014 заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (а.с. 39-52). Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив його, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO] року є його син [PERSON] - позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Як вбачається з копії спадкової справи № 277/2-14, 09.04.2014 року до Шостої криворізької державної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, звернувся син померлого [PERSON] - позивач по справі, інші особи з приводу зазначеної земельної ділянки до нотаріальної контори не зверталися (а.с. 39-52). При зверненні позивача до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, йому постановою від 21 грудня 2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та у зв'язку з тим, що спадкове майно, не було зареєстроване за спадкодавцем згідно законодавства, яке діяло на момент оформлення права власності (а.с. 10). З довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» №140926 від 03.07.2015 року видно, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] не зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 45). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до положень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вбачається, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Так, у відповідності до Рішення Недайводської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області № 199 від 17 травня 1995 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку площею 0,59 га, для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 12). Відповідно до положень п. 3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 № 582/5773, не належать до самочинного будівництва (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташований по [ADDRESS], вбачається, що домоволодіння за вказаною адресою завершене в 1968 - 1975 роках, а тому воно не є самочинним будівництвом (а.с. 13-16). Згідно положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР (які діяли на час будівництва спадкового будинку) в редакції 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при цьому глава 10 «Особиста власність» цього ж Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Отже, за законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його із додержанням встановлених вимог, а набуття права власності не пов'язувалось із реєстрацією вказаної нерухомості. Окрім того, в листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що : «Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Отже, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, але іншим шляхом окрім як в судовому порядку не може реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті [PERSON], так як на сьогоднішній день право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано в державних органах реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, у зв'язку з чим відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами.

Outcome: approved