Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача борг по кредитному договору №б/н від 07.07.2014 року в розмірі 14 810 гривень 58 копійок та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.07.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 12.07. 2018 року становить 14 810 гривень 58 копійок та складається з наступного: - 899,13 грн. - заборгованість за кредитом; - 2926,00 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом ; - 9803,99 грн. - нарахована пеня; - 1181,46 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути з [PERSON] борг в судовому порядку, посилаючись на : розрахунок заборгованості від 12.07.2018 року; витяг з "Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою"; копію Анкети - заяви позичальника. Ухвалою суду від 14 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з одночасним викликом сторін в судове засідання . В судове засідання представник позивача не з'явився. Натомість у прохальній частині позовної заяви вказав, що в разі неявки відповідача, АТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника Банку з постановленням заочного рішення у справі. ( а.с. 4) Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. (а.с. 43). У визначені\~ухвалою суду\~від 14\~вересня 2018\~року строки\~відзиву на\~позов,\~будь -\~яких заперечень\~чи пояснень\~по суті\~справи,\~а також\~заяв чи\~клопотань,\~до суду\~не подав.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 07.07.2014 року кредитного договору №б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] отримав кредитні кошти з кредитним лімітом на суму 2500 грн., зі сплатою відсотків за його користування та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується документально. ( а.с. 8) Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з Анкети - заяви позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" та "Тарифів Банку", а також з розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній карті, про що свідчить рух коштів по рахунку. ( а.с.5-7) Поряд з цим, свого обов'язку по поверненню використаного кредиту у строки на мовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 12.07.2018 року за ним утворилась заборгованість в сумі 14 810 гривень 58 копійок, яка складається з наступного: - 899,13 грн. - заборгованість за кредитом; - 2926,00 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом ; - 9803,99 грн. - нарахована пеня; - 1181,46 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с. 5-7). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Ставка процентів за користування [PERSON] кредитом встановлено у розмірі : з 01.09.2014 року на рівні 34,8 %; з 01.04.2015 року на рівні 43,20 % та узгоджується з п. 5.3. Умов і правил надання банківських послуг та витягом з тарифів обслуговування кредитних карт ( а.с.9), а отже, нарахована заборгованість відповідає встановленому у кредитному договорі розміру процентної ставки. Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому, в даному випадку, з відповідача на користь банку підлягає стягненню лише один із заявлених до стягнення видів неустойки - штраф на загальну суму - 1181,46 грн.. В задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 9803 грн., слід відмовити, оскільки розрахунком вона не підтверджена. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково. У зв'язку з цим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 5006 гривень 59 копійок, яка складається з наступного: - 899,13 грн. - заборгованість за кредитом; - 2926,00 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом ; - 1181,46 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial