Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

В квітні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,\~ про скасування постанови та зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 липня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № ML-B00/045/2007, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 162\~929 швейцарських франків, зі строком повернення до 12 липня 2022 року. В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору 15.08.2007 року між даними сторонами також було укладено договір іпотеки № РML-B00/045/2007, згідно умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку, належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме - виділена в натурі частка житлового будинку, загальною площею 55,9 кв.м., що складає 7/25 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та земельні ділянки площею 0,0368 га та 0,0049 га, що розташовані в м. Вінниця, пров. Селянський, 11. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами № СМ-SМЕВ00/131/2007 від 07.08.2007 року та № ML-B00/045/2007 від 13.07.2007 року задоволений. Позивач зазначає, що йому стало відомо про те, що на предмет іпотеки було зареєстровано обтяження, а саме накладено арешт, на підставі постанови Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ від 17.10.2013 року. Дана постанова була винесена в ході виконавчого провадження № 40202363 по виконавчому напису № 6739 вчиненому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимогТОВ «ОТП Факторинг Україна». Згідно постанови від 29.07.2015 року виконавчий напис № 6739 було повернуто стягувачу -ТОВ «ОТП Факторинг Україна», без виконання, в звязку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В той же час, позивач надає згоду [PERSON] на добровільний продаж предмета іпотеки з подальшим зарахуванням коштів на погашення кредитних зобовязань боржника, то в позивача виникла необхідність в звільненні з-під арешту іпотечного майна. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з даним позовом та просить: 1.скасувати постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчудження № 40202363 від 17.10.2013 року, винесену Ленінським відділом ДВС Вінницького МУЮ (ща на теперішній час іменується Центральним відділом ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області) зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за номером 3457264 (спеціальний розділ) 20.11.2013 року; 2.звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: нерухоме майно виділену в натурі частку житлового будинку, загальною площею 55,9 кв.м., що складає 7/25 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та земельні ділянки площею 0,0368 га та 0,0049 га, що розташовані в м. Вінниця, пров. Селянський, 11, що належить [PERSON], накладеного Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції (тепер Центральний відділ ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області) на підставі: -постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження № 40202363 від 17.10.2013 року зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 20.11.2013 року за номером 3457264 (спеціальний розділ). В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши суду клопотання про розгляд даної справи без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Центральний відділ ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області не зявився, надіславши на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні справи покладається на справедливий та неупереджений розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 13.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-B00/045/2007, за яким останній було надано кредит в сумі 162\~929,00 швейцарських франків, на строк до 12 липня 2022 року, для придбання нерухомого майна (а.с. 7-10). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-B00/045/2007 від 13.07.2007 року, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] 15.08.2007 року було укладено договір іпотеки № РML-B00/045/2007 (а.с. 11-14), за яким відповідач [PERSON] передала в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк», нерухоме майно, а саме: -виділену в натурі частку житлового будинку, загальною площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. Селянський, буд. 11 та складає 7/25 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями, та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 13 липня 2007 року за реєстровим № 2172, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 13 липня 2007 року, реєстраційний № 2213398, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 4282364, виданим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 13 липня 2007 року, та зареєстрованого комунальним підприємством «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 03 серпня 2007 року в реєстровій книзі № 97 за реєстровим № 112; -земельну ділянку, площею 0,0368 га, що розташована за адресою: м. Вінниця, пров. Селянський, 11, та належить іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 388850, виданого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 27 липня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010700100752. Кадастровий номер 05:101:366:00:02:033:0007; -земельну ділянку, площею 0,0049 га, що розташована за адресою: м. Вінниця, пров. Селянський, 11, та належить іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 388751, виданого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 27 липня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010700100753. Кадастровий номер 05:101:366:00:02:033:0009. Відповідно до п. «d» п.п.5.2. договору іпотеки, іпотекодавець зобовязаний не створювати і не допускати існування будь-якої іпотеки, (застави), оренди (суборенди), заборони відчудження, арешту чи іншого обтяження стосовно предмета іпотеки, крім тих, які передбачені цим договором. З відмітки, зробленої на договору іпотеки вбачається, що 15 серпня 2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], на підсаві ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням цього договору іпотеки накладено заборону відчудження зазначеного в договорі нерухомого майна, які належать [PERSON] до припинення чи розірвання договору. Зареєстровано в реєстрі за № 2531 (а.с. 14 зворіт). Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволений та cтягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість: за кредитним договором №ML-B00/045/2007 від 13.07.2007 року в розмірі 173 126,73 Швейцарських франків, що станом на 06.04.2012 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 1 502 792,64грн. з яких: залишок заборгованість по кредиту - 154 830,19 Швейцарських франків, що еквівалентно 1 343 973,11грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 18 296,54 Швейцарських франків, що еквівалентно 158 819,52грн., та суму пені 158 748,09грн. Також стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CM-SMEB00/131/2007 від 07.08.2007 року в розмірі 146 602,74 доларів США, з яких: залишок заборгованість по кредиту - 129 178,96 доларів США; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 17 423,78 доларів США та суму пені 217 759,46 грн., а також судові витрати в розмірі 3 326,30 грн. (а.с. 25-27). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 83706431 від 29.03.2017 року, судом встановлено, що на спірне нерухоме майно було накладено арешт Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 17.10.2013 року, по виконавчому провадженні № 40202363, що зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 20.11.2013 року за номером 3457264 (а.с. 17-19). Так, старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ від 17.10.2013 року, під час примусового виконання виконавчого напису № 6739, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 05.09.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження ВП № 40202363 (а.с. 20-21). Зі змісту даної постанови встановлено, що державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно виділена в натурі частка житлового будинку, загальною площею 55,9 кв.м., що складає 7/25 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. Селянський, буд. 11, та земельні ділянки площею 0,0368 га (кадастровий номер 0510136600:02:033:0007) та площею 0,0049 га (кадастровий номер 0510136600:02:033:0009), що розташовані за адресою: м. Вінниця, пров. Селянський, 11, що належить на праві власності [PERSON], яка є боржником. Також заборонено здійснювати відчудження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] Слід зазначити, що виконавчий напис № 6739, виданий 05.09.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], був повернутий стягувану, в звязку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Даний факт підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.07.2015 року (а.с. 22-24). Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт) зазначено, що «У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника». Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про скасування постанови державного виконавця не підлягає задоволенню, оскільки вона підлягає розгляду в порядку визначеному Розділом VII ЦПК України. Так, ст. 383 ЦПК України передбачено, що\~сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Матеріалами справи встановлено, що позивач є стороною виконавчого провадження, а постанова державного виконавця від 17.10.2013 року, на його думку, порушує його права. Щодо вимоги про зняття арешту з майна, то судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 2.13.2 Інструкції Про проведення виконавчих дій №74/5 від 15.12.1999 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що\~іпотека\~- вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані, у встановленому законом порядку, або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з частиною 1 статті 575 ЦК України,\~ іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки був укладений 15.08.2007 року, а постанова винесена 17.10.2013 року, тобто після укладення та державної реєстрації договору іпотеки. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягенння на предмет обтяження. Як встановлено з витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, вищий пріоритет на заставлене майно має ТОВ "ОТП Факторинг Україна", оскільки запис про реєстрацію іпотеки зроблено першим. Окрім того, арешт предмета іпотеки унеможливлює іпотекодержателю провести реалізацію іпотечного майна для забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам. Норма ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт) передбачає право заставодержателя на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно із ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,\~ про скасування постанови та зняття арешту з майна знайшли частково своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 600,00 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial