Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В позові вказував, що 26 березня 2014 року відповідач розпочав самовільне будівництво на земельній ділянці за адресою - [ADDRESS], при цьому залякуючи мешканців вказаного будинку, які були присутні на місці самовільного будівництва. На місці події також були присутні представники місцевого Інтернет -видання "[INFO]". Відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП. При складанні протоколу відповідач, реалізуючи власні погрози, публічно обмовив його (позивача) шляхом розповсюдження негативної інформації про подію, якої не існувало взагалі - безпідставно звинуватив в корупційних діях. Метою такого умисного наклепу була звичайна помста йому (позивачу), що діяв на захист мешканців будинку [ADDRESS] від самовільного будівництва та здійснення психологічного тиску і залякування самих мешканців будинку. Посилаючись на те, що розповсюджена відповідачем інформація відносно нього - позивача, як депутата Миколаївської міської ради, не відповідає дійсності, є негативною та такою що завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, [PERSON] просив зобов'язати [PERSON] спростувати таку недостовірну інформацію та вибачитись перед ним в присутності працівників відділу благоустрою та контролю Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, журналістів місцевого Інтернет-видання "[INFO]" та мешканців будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов, в якому вказував, що під час конфлікту, який виникнув 26 березня 2014 року між ним та мешканцями будинку [ADDRESS], а також з [PERSON] особисто, останній публічно обмовив його, назвавши "проходимец". Посилаючись на те, що вислів "проходімец" тлумачиться як шахрай, негідник, а також що така інформація, розповсюджена [PERSON], не відповідає дійсності, є негативною і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, [PERSON] просив зобов'язати [PERSON] спростувати таку недостовірну інформацію та вибачитись перед ним в присутності працівників відділу благоустрою та контролю Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, журналістів місцевого Інтернет-видання "[INFO]" та мешканців будинку [ADDRESS]. Під час судового розгляду справи представник [PERSON] підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Не заперечував, що під час конфлікту 26 березня 2014 року [PERSON] назвав [PERSON] "проходимцем", але таке не стосувалося честі, гідності та ділової репутації останнього. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на його безпідставність і необгрунтованність. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Не заперечував, що під час конфлікту 26 березня 2014 року назвав його "взяточником". При цьому стверджував, що таке відповідає дійсності. Одночасно стверджував, що [PERSON] під час конфлікту безпідставно, назвав його "проходимцем", чим заподіяв шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Посилаючись на викладене, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги та відмовити в задоволенні позову [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Свобода вираження свого погляду є "правом людини", визнаним у світі. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження своїх поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від державних кордонів. Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конституцією України гарантовано право людини вільно поширювати інформацію про іншу особу у вигляді суджень, оцінок, думок, за виключенням випадків обмеження цього права, визначених п. 2 ч. 1 ст. 302 ЦК України. Статтею 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Разом з тим, відповідно до чинного законодавства, кожна фізична чи юридична особа має право на захист у судовому порядку своєї честі, гідності та ділової репутації. Зазначені права, згідно зі ст.ст. 3,28 Конституції України, гарантовані та визнаються найвищою соціальною цінністю. Захист цих прав від неправомірного посягання шляхом поширення неправдивої, недостовірної інформації, передбачено Конституцією України (ст.ст.32,55) та чинним законодавством (ст.ст.275,277,280,297,299 ЦК України). Зокрема, положеннями ч.1 ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Положеннями ч.1 ст.299 ЦК України передбачено, що кожна фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Як роз'яснено у п.п.15,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в який стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (пункт 15 вищезазначеної Постанови). Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, відповідно до ст.277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у той же спосіб, у який вона була поширена. Судом встановлено, що 26 березня 2014 року біля будинку [ADDRESS] мав місце конфлікт з приводу будівництва [PERSON] за вказаною адресою певного об'єкту нерухомого майна. При конфлікті були присутні мешканці вказаного будинку, працівники відділу благоустрою та контролю Адміністрації Центрального району Миколаївської міської Ради, журналісти місцевого Інтернет-видання "[INFO]", а також сторони по справі - [PERSON] і [PERSON] В ході конфлікту, сторони по справі образливо висловлювались по відношенню один до одного. Зокрема, [PERSON], вважаючи, що будівництво за вказаною адресою є самовільним і таким, що порушує права мешканців будинку, а [PERSON] діє неправомірно та здійснює психологічний тиск, публічно назвав його "проходимцем". В свою чергу, [PERSON] звинуватив [PERSON] у корупційних діях, публічно заявивши, що той вимагав від нього хабара за позитивне вирішення питання на назвав "взяточніком". Викладене знайшло своє підтвердження поясненнями учасників процесу, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], відеозаписом подій конфлікту за адресою - [ADDRESS] від 26.03.2014 року, що міститься на наданому суду CD диску. З урахуванням викладеного, положень ст.ст.10,60 ЦПК України та презумпції добропорядності (ч.3 ст.277 ЦК України), суд приходить до висновку про доведення сторонами факту поширення однією стороною відносно іншої негативної інформації та порушення такою інформацією права на повагу їх гідності, честі та ділової репутації. Як висловлювання [PERSON] відносно [PERSON], так і висловлювання останнього відносно [PERSON], під час конфлікту 26.03.2014 року біля будинку [ADDRESS], суд вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені належними доказами, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. Таким чином, сторонами було порушено особисте немайнове право один одного шляхом висловлювання у конфлікті 26.03.2014 року негативної інформації, яка порочить їх честь, гідність та ділову репутацію, а тому їх порушене право підлягає захисту, а позовні вимоги - задоволенню. Твердження представника [PERSON] про те, що останній під час конфлікту 26.03.2014 року висловився відносно [PERSON] як "проходимец" виключно в розумінні цього слова як "особа, що проходить осторонь, прохожий", суд оцінює критично та не приймає до уваги. Суд вважає, що обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що таке висловлювання саме під час конфлікту мало принизливий, образливий характер, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved