Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

08.07.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з наступними вимогами: визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право на земельну частку (пай), площею 4,4510 га, в т.ч. 4,3466 га рілля з кадастровим номером 6321780500:02:000:0253 і 0,1044 га сіножаті із земель ВАТ "Племінний завод "Червоний велетень", розташовану на території Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області (колишньої Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлою на день її смерті за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто, фактично після смерті матері прийняла спадщину. На час смерті [PERSON] була пенсіонеркою, до виходу на пенсію працювала в Держплемзаводі «Червоний велетень», правонаступником якого є ПАТ « Племінний завод «Червоний велетень». За життя [PERSON] брала участь у розпаюванні земель колективної власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» на загальних зборах трудового колективу та пенсіонерів, які перебували у трудових відносинах з господарством, які відбулися 15 січня 2002 року та була внесена до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай). В результаті розпаювання земель та передачі їх у приватну власність мати одержала пай у вигляді земельної ділянки площею 4,4510 га, в тому числі рілля - 4,3466 га, та сіножаті - 0,1044 га, яка розташована на території Зміївської міської ради Харківської області (колишньої Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області). Тобто, до складу спадкового майна після смерті [PERSON] відноситься і земельна частка (пай). При розпаюванні ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» сертифікати на право на земельну частку (пай) не виготовлялись, так як основні роботи по розпаюванню проводились починаючи з 2002 року (в період чинності статті 25 Земельного кодексу в редакції від 2001 року). [PERSON] було внесено до списку громадян-членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», які мають право на земельну частку (пай). Їй виділялась земельна частка (пай) так як вона приймала участь (не особисто) у жеребкуванні про, що свідчить підпис у додатку до протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» Зміївського району від комісії по жеребкуванню земельних ділянок 06 грудня 2003 року, де їй дісталась ділянка № [NUMBER] загальна площа 4,4510 га, в т.ч. 4,3466 га рілля і 0,1044 га сіножаті. У 2017 році земельній ділянці площею 4,3466 га було присвоєно кадастровий номер 6321780500:02:000:0253 і передана в оренду, як невитребувана земельна частка ФГ «Єва-Агро», 26.06.2017 року терміном на 49 років. Базова вартість ріллі- 16149,097 грн., сіножатей - 167,71 грн. Незважаючи на те, що [PERSON] була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), вона за життя не встигла одержати державний акт на право власності на земельну частку (пай). Право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок її смерті, та входить до складу спадщини. Таке право підтверджене фактом внесення її, як члену трудового колективу товариства до списку громадян- членів трудового колективу товариства, що є додатком до протоколу загальних зборів товариства, але за життя не встигла отримати державний акт на право власності на земельну частку, що позбавляє оформити свої спадкові права нотаріально. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.07.2021 відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, у підготовче судове засідання. 28.07.2021 до суду надійшов лист представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Шавлак В., в якому зазначила про те, що у відповідності до пункту 58 Закону України IX від 28.04.2021 року, внесені зміни до Земельного крдексу, зокрема «Перехідні положення» пунктом 24, яким встановлено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; є) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, шо здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. З огляду на викладене, та у зв`язку із набранням чинності Законом України 1423-ІХ, до повноважень Головного управління Держгсокадастру у Харківській області з 27.05.2021 не належить розпорядження землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів у межах територіальних громад. Окрім того, вказав, що позивачем не надано жодних доказів того, що саме Головне управління Держгеокадастру у Харківській області має бути відповідачем по і справі. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.08.2021 задоволено клопотання представника позивача. Виключено із кола третіх осіб Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, остаточно визначено склад учасників судового процесу, а саме, позивач - [PERSON] , відповідач - Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області. Належним чином повідомлені учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позову наполягала. Представник Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області у листі від 11.08.2021 за вих. №01-32/3216 просила розгляд справи проводити за відсутності представника, при ухваленні рішення покладалася на розсуду суду. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованого Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області (а.с. 14) З довідки головного спеціаліста відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради № 18 від 08.04.2021 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті, на підставі даних погосподарської книги, були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15) За життя [PERSON] працювала в Держплемзаводі «Червоний велетень», правонаступником якого є ПАТ «Племінний завод «Червоний велетень» та брала участь у розпаюванні земель колективної власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» на загальних зборах трудового колективу та пенсіонерів, які перебували у трудових відносинах з господарством, які відбулися 15 січня 2002 року та була внесена до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай). В результаті розпаювання земель та передачі їх у приватну власність [PERSON] одержала пай у вигляді земельної ділянки площею 4,4510 га, у тому числі рілля - 4,3466 га та сіножаті - 0,1044 га, яка розташована на території Змїївської міської ради Харківської області (колишньої Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області). Тобто, до складу спадкового майна після смерті [PERSON] відноситься і земельна частка (пай). Як вбачається з інформації відділу у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.04.2021 року № 137111-21, при розпаюванні ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» сертифікати на право на земельну частку (пай) не виготовлялись, так як основні роботи по розпаюванню проводились починаючи з 2002 року. [PERSON] було внесено до списку громадян-членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», які мають право на земельну частку (пай). [PERSON] виділялась земельна частка (пай) так як вона приймала участь у жеребкуванні, про що свідчить підпис у додатку до протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» Зміївського району від комісії по жеребкуванню земельних ділянок 06 грудня 2003 року, де їй дісталась ділянка № [NUMBER] загальна площа 4,4510 га, в т.ч. 4,3466 га рілля і 0,1044 га сіножаті. У 2017 році земельній ділянці площею 4,3466 га було присвоєно кадастровий номер 6321780500:02:000:0253 і передана в оренду, як невитребувана земельна частка ФГ «Єва-Агро», 26.06.2017 року терміном на 49 років. Базова вартість ріллі - 16149,097 грн., сіножатей - 167,61 грн (а.с. 21) Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Східного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Харків) від 26.04.2021 за вих. № 46/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії для видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 22) Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Частиною другою статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Після подання заяви про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) проводиться розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв) відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Так, розподіл земельних ділянок проводився відповідно до статті 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» від 04 лютого 2004 року № 122. Після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), складалися державні акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У пункті 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акту. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19) зазначено, що: «тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат». У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Із наданих позивачем доказів вбачається, що нотаріус відмовив в оформленні спадкових прав позивача (а.с. 22) Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із приписами ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Отже, позивач [PERSON] , фактично прийнявши спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , не обмежена, крім обов`язку, строком отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom) та ін.). Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним: громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім затих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства» The Sunday Times v. The United Kingdom № 1 заява 6538/74 пункт 46). У справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France) Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним. Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо визначення умов та моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна за відповідним правочином. Спадщина відкрилась [INFO] , отже слід застосовувати до правовідносин положення ЦК УРСР, які регулюють інститут спадкування. З наданих доказів вбачається, що за життя [PERSON] була включена до списку громадян членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод « Червоний велетень», яке було створено з метою розпаювання земель сільськогосподарського призначення державної власності під №294, затвердженого уповноваженими особами ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», та виконавчого комітету Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, затвердженого загальними зборами членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» 15.01.2002 року. ( а.с. 23-24, 28-30) Список налічував 598 членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод « Червоний велетень», які мали право на отримання земельної ділянки (паю), в тому числі і [PERSON] . Із відповіді ГУ Держгеокадастру у Харківській області відділу у Зміївському районі від 13.04.2021 за вих. № 14 вбачається, що при розпаюванні ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» сертифікати на право на земельну частку (пай) не виготовлялись, так як основні роботи по розпаюванню проводились починаючи з 2002 року. [PERSON] було внесено до списку громадян-членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», які мають право на земельну частку (пай). [PERSON] виділялась земельна частка (пай) так як вона приймала участь у жеребкуванні про, що свідчить підпис у додатку до протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» Зміївського району від комісії пожеребкуванню земельних ділянок 06 грудня 2003 року, де їй дісталась ділянка № [NUMBER] загальна площа 4,4510 га, в т.ч. 4,3466 га рілля і 0,1044 га сіножаті. У 2017 році земельній ділянці площею 4,3466 га було присвоєно кадастровий номер 6321780500:02:000:0253 і передана в оренду, як невитребувана земельна частка ФГ «Єва-Агро», 26.06.2017 року терміном на 49 років. Базова вартість ріллі - 16149,097 грн., сіножатей - 167,61 грн (а.с. 21) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою ВС від 19.06.2018 року у справі № 922/2723/17 встановлено, що за інформацією Головного управління Держземагенства у Харківській області (листи від 14.07.2014 № 19-20-14-8630/0/9-14, № 19-20-14-8632/0/9-14, № 19-20-14-8633/0/9-14, № 19-20-14-8634/0/9-14, № 19-20-14-8635/0/9-14), частина зазначеної земельної ділянки загальною площею 19,595 га розташована за межами населеного пункту с. Першотравневе на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. 15.01.2002 відбулися загальні збори членів трудового колективу ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" Зміївського району, на яких відповідно до виписки із протоколу № 4 прийнято рішення погодити проект приватизації земель ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень", затвердити списки осіб трудового колективу та пенсіонерів, які працюють у ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень", і мають право на земельний пай, у кількості 598 осіб. 06.03.2002 Бірківською сільською радою прийнято рішення, яким, зокрема (з урахуванням змін, внесених рішенням Бірківської сільської ради від 16.10.2002) вирішено затвердити склад земель, що підлягають приватизації площею 3 544,0 га, у тому числі ріллі - 2 604,1 га, сіножатей - 119,3 га, пасовищ - 820,6 га, і список громадян, які мають право на отримання земельного паю в кількості 598 осіб. 30.10.2002 розпорядженням Зміївської РДА № 280, з урахуванням змін, внесених розпорядженням Зміївської РДА від 05.02.2003 № 82, було затверджено проект приватизації земель, яким передбачено: кількість працівників підприємства та пенсіонерів - 598 осіб; площа земель, які підлягають приватизації, всього - 3 544,0 га, у тому числі ріллі - 2 604,1 га, сіножатей - 119,3 га, пасовищ - 820,6 га; земель загального користування - 323,8 га; земель державного водного фонду - 108,6 га; земель державного лісового фонду - 159,76 га; земель державного резервного фонду - 364,34 га. 06.12.2003 відбулися збори власників земельних часток (паїв) ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень", на яких відповідно до протоколу від 06.12.2003 № 2 прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо організації території - 598 земельних часток (паїв), у тому числі ріллі та сіножатей ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень"; провести розподіл земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування кожним землевласником, додатком до цього протоколу є результати жеребкування, відповідно до яких у ньому взяли участь 598 осіб. 02.04.2004 розпорядженням Зміївської РДА № 165 затверджено технічну документацію з виділення земельних часток (паїв) на землях колишнього ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" та оформлення права приватної власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3 406,9 га, у тому числі 2 577,7 га ріллі, яка підлягає паюванню, 94,55 га сіножатей, які підлягають паюванню, та виділено в натурі (на місцевості) земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і надано дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам у кількості 556 осіб. У цей же день, 02.04.2004, на підставі зазначеного розпорядження за актом про передачу і прийом земельних ділянок у приватну власність 549 осіб прийняли земельні ділянки у приватну власність. Решту розподілених земельних ділянок загальною площею 150,6280 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв) Зміївська РДА за розпорядженням від 23.03.2017 передала в оренду ФГ "Єва-Агро" на строк до моменту отримання їх власниками свідоцтва про право власності на земельну ділянку, а якщо земельна частка (пай) залишається невитребуваною, то строк оренди становить 49 років, про що укладено оспорюваний договір від 16.06.2017. Обмежившись посиланням на недоведеність припинення права постійного користування позивачем земельною ділянкою загальною площею 150,6280 га, щодо якої виник спір та яка входила до складу земель, наданих у постійне користування попереднику позивача згідно з державним актом на право постійного користування землею від 01.04.1998, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що спірні земельні ділянки, передані в оренду ФГ "Єва-Агро" за оспорюваним договором, є новими сформованими земельними ділянками, яким присвоєно кадастрові номери, тобто утворено нові земельні ділянки, що свідчить про фактичне припинення існування первинної земельної ділянки загальною площею 150,6280 га, права на яку заявляє позивач у цьому спорі. Зазначене має суттєве значення для правильного вирішення спору з огляду на предмет і підстави цього позову, проте правової оцінки наведеним обставинам судом апеляційної інстанції надано не було. (Викладене, зокрема, узгоджується із правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 393/155/17-ц) (а.с. 68-70) Отже, факт паювання земель, розмір земельної ділянки, яка підлягала паюванню, місце її знаходження та належність саме ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» станом на 15.01.2002 року встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили та не підлягає повторному доказуванню. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до частини першою статті 17 ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радам народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до пункту 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , то до спадкових відносин у розглядуваній справі мають застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (оголошення громадянина померлим). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частина друга статті 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 5 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час відкриття спадщини) кожен член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Отже, фактично прийнявши спадщину, [PERSON] важається такою, що прийняла всю спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , в тому числі і майнове право на земельну частку ( пай) площею 4,4510 га, в т.ч. 4,3466 га рілля з кадастровим номером 6321780500:02:000:0253 і 0,1044 га сіножаті із земель ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», розташовану на території Змїївської міської ради Чугуївського району Харківської області (колишньої Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Щодо не порушення прав орендаря ФГ «Єва - Агро» предметом спору у цій справі суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що «суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, у межах заявлених ними вимог і на підставі доводів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції чинній на час ухвалення судового рішення). Відповідно до вимог статті 303 ЦПК України (якою керувався суд і яка була чинною на час ухвалення судового рішення) апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції». У статті 12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) йдеться про те, що з моменту розподілення земельної частки (паю) власник має право оформити державний акт на право власності на земельну ділянку (з 01 січня 2013 року оформляється витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності). Отже, з моменту розподілення і до моменту оформлення права приватної власності на землю (витягу) ділянка класифікується як невитребувана. До категорії невитребуваних земельних часток (паїв) відносяться такі земельні частки: земельні частки (паї), на які громадяни, які мають право на земельну частку, не отримали сертифікатів чи іншим чином не заявили свої права на земельну частку; земельні частки, на які вже сертифікат отриманий, але власник сертифікату не розпорядився ним належним чином (не подана заява про виділення в натурі для передачі в оренду чи для сумісного обробітку); земельні частки, власники яких померли, їх спадкоємці не прийняли спадщини, а термін дії договору оренди закінчився чи договір не був укладений. До невитребуваних паїв не відносяться земельні частки, власники яких померли, але термін договору оренди ще не закінчився. За такими договорами мають право отримувати орендну плату спадкоємці. І тільки якщо договір закінчився, а спадкоємці не прийняли спадщини, зазначені земельні частки набудуть статусу невитребуваних. Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток» та пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток» відповідна сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація повинні своїм рішенням визначити вищезазначені земельні частки як не витребувані земельні частки і мають право укласти договір оренди не витребуваних земельних часток до настання певної умови, передбаченої статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток»: до моменту оформлення їх власниками права власності на земельну ділянку». До рішення ради (розпорядження голови райдержадміністрації) повинен додаватися список власників земельних часток, чиї землі передані в управління раді (районній державній адміністрації). Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Беручи до уваги викладене, при укладенні спірного договору оренди предметом договору оренди була земельна ділянка, яка мала статус не витребуваної . Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 № 1952-IV визначено категорії нерухомого майно, щодо якого проводиться державна реєстрація прав. Так, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Разом з тим, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України). Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою у розумінні, визначеному ЗК України та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації. Крім того, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV). При укладенні договору оренди орендар ФГ «Єва -Агро» достеменно знав про існування цієї обставини. Загальний строк дії договору оренди 49 років за умовами договору обмежено спеціальною нормою - до настання певної умови, передбаченої статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток»: до моменту оформлення їх власниками права власності на земельну ділянку». Отже, оформлення права власності в порядку спадкування та витребування земельної ділянки кадастровий №6321780500:02:000:0253 [PERSON] не зачіпає права ФГ «Єва -Агро», так як договір оренди саме не витребуваної земельної ділянки, що належала [PERSON] , було укладено на 49 років, з умовою його розірвання в будь-який строк при витребуванні цієї земельної ділянки. За наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved