Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги мотивуються тим, що до служби у справах дітей надійшов лист КНП "Великоберезнянська районна лікарня Великоберезнянської районної ради Закарпатської області" про те, що 05 квітня 2010 року в пологове відділення поступила породілля [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] з новонародженою дитиною чоловічої статі. Зі слів матері пологи відбулись вдома близько 5 год. 30 хв. Представник позивача вказував, що того ж дня мати виявила намір відмовитися від новонародженої дитини. Бесіди та умовляння медперсоналу не залишати дитину не дали жодного результату. Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України, а саме, за рішенням органу опіки та піклування Великоберезнянської райдержадміністрації. В позові також зазначається, що відповідачка проживає разом з матір`ю [PERSON] і живуть за рахунок пенсії останньої, та заробітної плати, яку мати отримує, як прибиральниця у Великоберезнянській ЗОШ, а відповідачка ніде не працює, зловживає спиртними напоями. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї, який надав центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, випливає, що у [PERSON] потенціал матері не розвинутий. Мати не здатна забезпечувати потреби дітей самостійно. Крім того, і відповідачки [PERSON] вже померло двоє дітей: син та дочка у віці декілька місяців. Рішенням Великоберезнянського районного суду від 15.03.2016 року її було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] влаштована на підставі розпорядження голови Великоберезнянської райдержадміністрації 07.08.2017 року №50 в обласний Будинок дитини м.Свалява. За час перебування в Будинку дитини, а саме: з 08.08.2017 року по сьогоднішній день мати періодично відвідує доньку. У зв`язку з вищевикладеним та враховуючи висновок служби у справах дітей райдержадміністрації, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. В судове засідання представник органу опіки та піклування Великоберезнянської райдержадміністрації Шіпош І.І. не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити з підстав, наведених в ній. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує та просить винести рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про їх народження (серія [NUMBER] та серія [NUMBER] ). Як видно, реєстрація народження дітей була проведена відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України. З характеристики, виданої виконкомом Великоберезнянської селищної ради на громадянку [PERSON] убачається, що вона зарекомендувала себе з не найкращої сторони. Особливих нарікань до [PERSON] у них не виникали. З розпорядження голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.08.2017 року видно, що малолітню дитину [PERSON] , [INFO] улаштовано на повне державне утримання і виховання в обласний Будинок дитини міста Свалява за заявою матері [PERSON] терміном на один рік. Розпорядженням голови від 08.08.2018 року продовжено перебування дитини на державному утриманні терміном на два роки. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування у службі у справах дітей Великоберезнянської райдержадміністрації, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Матеріалами справи також стверджено, що 05.04.2020 року в закладі охорони здоров`я виявлено покинуту дитину чоловічої статі матір`ю [PERSON] , [INFO] та складено відповідний акт. З висновку комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної держадміністрації Закарпатської області від 04.05.2020 року № 02.1-45/193 убачається про доцільність позбавити громадянку [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України " Про охорону дитинства". Згідно ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав можуть бути: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно з приписами пунктів 15,16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України " Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї (ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства"). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV)Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі " Савіни проти України" зазначається, що " хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправити лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не бажає повернути своїх дітей, не змінила свій спосіб життя, ніде не працює. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, вказані позивачем вимоги обгрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

Outcome: approved