Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що його батьком є відповідач [PERSON] Мати позивача померла в [INFO] року. Шлюб між батьками позивача було розірвано, через надмірне вживання алкоголю батьком, аморальним способом життя та абсолютною не цікавістю своїми дітьми. Під час спільного проживання так і після розірвання шлюбу, батько жодного разу не цікавився його навчанням, не відвідував батьківські збори, не цікавився станом його здоров'я, не надавав коштів на харчування, одяг та взуття, комунальні послуги. Мати позивача повністю забезпечувала його та доньку [PERSON], підтримувала в усьому, приділяла уваги, піклувалася про майбутнє та огортала материнською любов'ю. Після смерті матері, позивачем фінансово та морально опікується його рідна сестра [PERSON] та тітка [PERSON]. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по виконанню та утриманню неповнолітнього сина, тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо нього. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Марценюк Л.Є.повідомила, що підтримує висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника Служби у справах дітей ВМР - Марценюк Л.Є., свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 14.04.2006 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, 14 квітня 2006 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.07.2000 року, судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER], судом встановлено, що матір позивача [PERSON] померла [INFO] року в м. Вінниці (а.с. 4). Відповідно до довідки загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 ім. М.Коцюбинського № 149 від 15.05.2017 року, [PERSON] навчався в даній школі з 2006 по 2015 рік. За час навчання батько - [PERSON] не брав участі у вихованні сина, жодного разу не приходив до школи, не цікавився навчанням і вихованням сина (а.с. 5). Також, з матеріалів справи вбачається, що за час навчання позивача у ДПТНЗ «Вінницькому МВПУ» з 01.09.2015р. по теперішній час за професією «Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення», в училищі батько [PERSON] жодного разу не приходив, не телефонував та не цікавився навчанням сина. Участі в вихованні не брав (а.с. 6). Слід зазначити, що позивач [PERSON] проживає і постійно зареєстрований в [ADDRESS], разом із сестрою [PERSON] (а.с. 10). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 26.05.2017 року, складеного комісією в складі соціального педагога [PERSON], майстра в/н [PERSON], класного керівника [PERSON], встановлено, що [PERSON] проживає за вищевказаною адресою разом із сестрою, яка займається вихованням хлопця, який знаходиться на повному її утриманні. Батько дитини [PERSON] веде розгульний спосіб життя та не виконує батьківські обов'язки (а.с. 11). Дані факти також підтверджуються актом № 6544 (а.с. 12) та показами свідків [PERSON] та [PERSON] З аналізу вищевказаних документів та пояснень сторін, суд прийшов до висновку, що сином [PERSON] опікується лише його сестра, а відповідач [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини тому, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує свого обов'язку щодо утримання сина та його виховання. Згідно висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 26.06.2017 року позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO], є доцільним (а.с. 31-32). Також зі змісту даного висновку вбачається, що з 2006 року по теперішній час батько дитини [PERSON] неналежно виконував батьківські обов'язки, не цікавився життям та навчанням сина, не надавав дитині матеріального утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням сина не займається, не піклується про нього, матеріально не утримує, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved