Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «СЕТАМ», Приватного виконавця Львівського виконавчого округу Білого Андрія Миколайовича, [PERSON] , в якому просить визнати недійсними та такими, що організовані та проведені з порушенням вимог закону, електронні торги від 01.02.2021 року з реалізації нерухомого майна - Ѕ ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] , визнати недійсними результати електронних торгів від 01.02.2021 року з реалізації нерухомого майна - Ѕ ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] , визнати недійсним Протокол електронних торгів №524089 від 01.02.2021 року з реалізації нерухомого майна - Ѕ ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] , відновити становище, яке існувало до порушення прав та застосувати наслідки недійсності прилюдних торгів від 01.02.2021 року, а саме повернути у власність [PERSON] Ѕ ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.02.2021 року проведено електронні торги з реалізації 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] . Позивач стверджує, що вказані електронні торги проведено з порушеннями норм чинного законодавства, які регламентують виконання судових рішень, є такими, що порушують законні права та інтереси позивача, як власника майна, а тому підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області здійснив стягнення на нерухоме майно без винесення відповідної постанови, чим самовільно змінив спосіб виконання виконавчого документу. Окрім того, позивач стверджує, що під час підготовки до електронних торгів та проведенні цих торгів 01.02.2021 року приватним виконавцем та ДП «СЕТАМ» допущено порушення норм чинного законодавства України, зокрема: опис та арешт майна боржника проводився за відсутності боржника, як власника майна, та без його попередження про вчинення таких дій; проведення експертизи вартості арештованого майна доручено ФОП експерту - оцінювачу [PERSON] , однак до [PERSON] ніхто не звертався щодо огляду експертом вищевказаного приміщення; в результаті внесення до звіту недостовірних даних, експерт з врахуванням допущених порушень оцінив майно боржника приблизно у 60% відсотків від його реальної ринкової вартості, що не відповідає реальній вартості даного майна; на сайті ДП «СЕТАМ» із інформацією про лот № 462294 «1/2 частка двокімнатної квартири заг. пл. 46.9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , представлено лише фотографії фасаду будинку, фотографії під`їзду будинку, фотографії зовнішніх вхідних дверей в квартиру, що свідчить про неповноту змісту оголошення, а саме кількісних та якісних характеристик майна, що спричинило недоотримання грошей боржником від продажу об`єкту нерухомості. Позивач вважає, що допущені приватним виконавцем порушення закону, які пов`язані з неналежним складанням процесуальних документів, у тому числі щодо оцінки майна, самим проведенням експертної оцінки майна, у т.ч. ненаданням експерту відповідних вихідних даних та не забезпечення для експерта можливості огляду майна, призвели до суттєвого зниження первинної вартості. Також дії організатора електронних торгів, який допустив до торгів майна за відсутності повноти та належності оформлення документів для цього, у тому числі фотоматеріалів, в результаті чого перші електронні торги не відбулись, а після зниження ціни на 15 % до участі в торгах зголосився лише 1 учасник, який і був визнаний переможцем за ціною, вдвічі меншою за ринкову вартість майна. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.04.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. 21.05.2021 року представник відповідача приватного виконавця Львівського виконавчого округу Білого Андрія Миколайовича - Репак В.В. подав відзив на позовну заяву, у якому щодо задоволення позову заперечив. В обґрунтування відзиву покликається на те, що приватним виконавцем Білим A.M. не допущено жодних порушень в рамках примусового виконання рішення суду, як про це зазначає в позові боржник. Позивачем у позові не наведено які саме порушення були допущені приватним виконавцем під час виконання виконавчого листа, не надано судових рішень на підтвердження визнання дій виконавця у рамках даного виконавчого провадження неправомірними. Окрім того, представник відповідача зазначив, навіть допущені порушення в процесі виконавчого провадження не можуть слугувати підставою для визнання торгів недійсними, такі дії підлягають оскарженню, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця. Також представник відповідача зазначив, що метою аукціону є відчуження майна за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто, ціна майна формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції. Відтак, представник відповідача стверджує, що твердження позивача про те, що ціна об`єкта нерухомого майна є заниженою є лише її припущеннями. Окрім того, представник відповідача просив суд врахувати, що дії позивача щодо оскарження електронних торгів є недобросовісними, оскільки остання доволі тривалий час не виконує рішення суду, яке набрало законної сили. Позивач не здійснила жодних дій на погашення заборгованості згідно рішення суду. Окрім того, [PERSON] не була позбавлена можливості добровільно реалізувати спірне нежитлове приміщення, однак такого не зробила. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог та сягнути з позивача на користь приватного виконавця Львівського виконавчого округу Білого Андрія Миколайовича судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 24.05.2021 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав письмові пояснення на позовну заяву, у якому щодо задоволення позову заперечив, покликається на те, що він є власником 1/2 ідеальної частки квартири, що за адресою: [ADDRESS] відповідно до Протоколу проведення електронних торгів. Представник відповідача стверджує, що протиправні дії державного виконавця у виконавчому провадженні, на які покликається позивач, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання тронних торгів недійсними. Окрім того, представник відповідача зазначив, що для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результат електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Представник вважає, що доводи позивача не свідчать про порушення процедури проведення електронних торгів, а вказують на незгоду останньої з діями державного виконавця перед передачею майна на реалізацію, які мають визначену процедуру оскарження та не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог та сягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 28.05.2021 року представник відповідача ДП «СЕТАМ» - Кучевська З.Т. подала відзив на позовну заяву, у якому щодо задоволення позову заперечила. В обґрунтування відзиву покликається на те, що електронні торги, за результатами яких реалізовано майно, відбулися з дотриманням норм чинного законодавства, позивачем не наведено жодних доводів, обставин та підстав, котрі б свідчили про протиправність дій підприємства під час проведення електронних торгів. Просила відмовити у задоволенні позову. 16.06.2021 року представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Окрім того зазначив, у ході примусового виконання рішення приватним виконавцем не було допущено порушення прав [PERSON] , натомість останньою оскаржувала ся кожна процесуальну дія приватного виконавця, чим позивач свідомо затягувала виконання рішення суду. 17.06.2021 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав додаткові письмові пояснення, у яких зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними, допустимими та достатніми доказами. Зокрема вказав, що [PERSON] в рамках виконавчого провадженні належним чином повідомлялася про кожну виконавчу дію, звіт про оцінку майна остання не оскаржувала, що свідчить про те, що вона фактично погодилась з такою оцінкою. Просив суд, врахувати позицію Верховного Суду, у якій йдеться про те, що необ`єктивна оцінка майна експертом не тягне недійсності торгів, а порушення допущені посадовими особами державної виконавчої служби до початку прилюдних торгів, не можуть бути підставою для визнання останніх недійсними. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про зупинення провадження у справі. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на поштову та електронну адресу сторін, а також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м. Львова). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28.12.2017 року у справі №461/1449/16-ц позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] - 373571,10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. - три проценти річних, всього - 391378,10 грн. У стягненні моральної шкоди відмовлено. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.06.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року залишено без змін. 11 липня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 373 571,10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. - гри проценти річних, всього - 391378,10 грн. /а.с.5/. 12 липня 2018 року приватним виконавцем Білим A.M. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56766387, яку було скеровано на адресу боржника та стягувача /а.с.79-80/. 15.03.2019 року приватний виконавець звернувся до Галицького районного суду м. Львова з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.11.2019 року у справі №461/1908/19 подання приватного виконавця задоволено, визначено 1/2 ідеальної частки нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 46,9 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] для виконання виконавчого листа №461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 391378,10 грн. /а.с.60-61/. Постановою Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06.11.2019 року залишено без змін /а.с.62/. 16.09.2020 року приватним виконавцем Білим A.M. на адресу [PERSON] було скеровано вимогу №622, у якій виконавець повідомив боржника про те, що 23.09.2020 року приватним виконавцем за адресою: [ADDRESS] , будуть проводитися виконавчі дії щодо виявлення, опису та вилучення майна належного боржнику на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості згідно виконавчого документа, окрім того вимагав 23.09.2020 року забезпечити приватному виконавцю безперешкодний доступ до майна боржника /а.с.88/. 23.09.2020 року, 02.10.2020 року, 28.10.2020 року, 01.12.2020 року та 02.12.2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , однак доступ до квартири боржником не надано, про що складено відповідні акти /а.с.83-87/. 02.10.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано та арештовано майно, що належало [PERSON] , а саме: Ѕ частки квартири, загальною площею 46,9 кв.м, що заходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.97-98/. 09.11.2020 року суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання [PERSON] було виготовлено звіт про незалежну оцінку майна, а саме Ѕ частки квартири загальною площею 46,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку оцінювача ринкова вартість об`єкта оцінки складала - 831,100 грн., про що було повідомлено боржника та стягувача /а.с.81/. Згідно протоколу проведення електронних торгів №524089, виданого організатором торгів - Державним підприємством «СЕТАМ», 01.02.2021 року відбулися електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: 1/2 частки двокімнатної квартири, загальною площею 46,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем електронних торгів визнано [PERSON] /а.с.103/. 15.02.2021року приватним виконавцем Білим A.M. складено Акт про реалізацію майна - Ѕ частки двокімнатної квартири загальною площею 46,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зазначено, що стартова ціна продажу нерухомого майна склала - 581 770 грн., ціна продажу - 581 770 грн. /а.с.102/. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Закону України «Про виконавче провадження» та ЦК України. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку. Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок). Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до пункту 4 розділу II Порядку приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих приватним виконавцем. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони виконавцю вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений. Державний/приватний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року в справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року в справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року в справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року в справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року в справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16 та знайшли своє підтвердження в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18 та від 23 січня 2019 року в справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, постановах Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 201/18443/17, від 26.08.2020 у справі № 640/6302/17 та від 24.09.2020 у справі № 372/3181/18. Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Так, звертаючись до суду з позовом [PERSON] покликається на те, що приватним виконавцем порушено норми чинного законодавства, в рамках примусового виконання рішення суду. Частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Відповідно до вимог ч. 4, 5, 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також: на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Згідно частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання, перебування або знаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем скеровувалися на адресу стягувача та боржника копії постанов у виконавчому провадженні №56766387, а також приватний виконавець неодноразово повідомляв боржника про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, однак [PERSON] участь в таких діях не приймала. Щодо покликання позивача на те, що приватний виконавець не міг звертатися до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, оскільки це право належить саме кредитору, суд зазначає, що такі доводи позивача є хибними, не узгоджуються з приписами Цивільного кодексу України та законодавства про виконавче провадження. Згідно положення п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Відтак, положення процесуального закону та законодавства про виконавче провадження дозволяють приватному виконавцю звернутися до суду із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та подальше звернення стягнення на нього. Окрім того, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Оскільки реалізація частки квартири відбувалася в примусовому порядку шляхом продажу на публічних торгах, а відтак до даних правовідносин не застосовуються правила переважного права співвласника перед іншими особами на купівлю такої частки. Таким чином не заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що інший співвласник має переважне право на придбання частки в спільному майні. В пункті 46 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. у справі №367/6231/16-ц зроблено правовий висновок про те, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону). Відтак, слід зробити висновок, що у випадку допущення приватним виконавцем порушень під час здійснення виконавчого провадження, такі дії підлягають оскарженню згідно Закону, тобто шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 24.10.2012 у справі №6-116цс12, від 26.08.2014 у справі №3-36гс14, та постановах Верховного Суду, зокрема, від 14.02.2018 у справі №490/5475/15, від 10.05.2018 у справі № 755/21826/15-ц, від 02.05.2018 у справі № 910/10136/17, від 04.12.2019 р. у справі № 201/2257/17-ц, від 27.02.2019 року у справі № 207/5030/15-ц, в позиції Верховного Суду України від 23.09.2014 року у справі № 3-112гс14. Щодо покликання позивача на необ`єктивну оцінку майна, суд зазначає наступне. Закон України «Про виконавче провадження» містить вимоги щодо порядку визначення вартості майна для примусової реалізації. Згідно із ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Як вбачається з матеріалів справи, сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості майна для примусової реалізації, не повідомили про таку вартість виконавця у встановлений Законом строк, відтак виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості у спосіб та у порядку передбаченому Законом. Частиною 1 ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Тобто закон визначає певну процедуру проведення оцінки майна, яку повинен дотримуватися оцінювач. В загальному оцінка, що здійснюється на замовлення власника майна здійснюється для добровільної реалізації майна, яка не передбачає скороченого строку експозиції і відображає максимальну ціну продажу. Також, у звіті про оцінку майна для добровільної реалізації встановлюються граничні норми торгу (зниження вартості майна продавцем). При примусовій реалізації майна боржника ринкова вартість визначається з урахуванням скороченого строку експозиції, що зумовлений та визначений Порядком реалізації арештованого майна боржника. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оцінка майна боржника провадиться за ринковими цінами, які діють на день проведення оцінки. Згідно ст. 61 зазначеного Закону реалізація арештованого майна здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах. Якщо передане торговельним організаціям майно не буде продане протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці. У разі коли в місячний строк після переоцінки майно не буде продано, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна. Згідно ст. 66 спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за незалежною оцінкою. У разі, якщо нерухомість за вказаною ціною не буде реалізована на перших торгах, то на повторних торгах початкова ціна, за якою вона реалізується, знижується не більше, ніж на 30 %. Про інші види майна у законі не вказано. У постанові Верховного Суду від 25.09.2018 року в справі №5010/1127/2012-Б-25/25 зазначено, що метою аукціону як способу реалізації є, передусім, відчуження майна за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто, ціна майна формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції. З наведено вбачається, що ні приватний виконавець, ні організатор торгів не має жодного впливу на визначення ціни арештованого майна. 09.11.2020 року суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання [PERSON] виготовлено Звіт про незалежну оцінку майна, а саме Ѕ частки квартири, загальною площею 46,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку оцінювача ринкова вартість об`єкта оцінки складала - 831,100 грн. Слід зазначити, що необ`єктивна оцінка майна експертом не тягне недійсності торгів, а порушення, допущені посадовими особами державної виконавчої служби до початку прилюдних торгів, не можуть бути підставою для визнання останніх недійсними, що зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 червня 2020 року у справі № 357/4884/13-ц. У випадку якщо наявні порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року, справа № 367/6231/16-ц, провадження № 14-529цс19). Верховний Суд зауважив, що державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Щодо покликання позивача на те, що на сайті ДП «СЕТАМ» відсутні фото квартири, що могло призвести до заниження вартості майна, суд зазначає, що приватним виконавцем Білим A.M. неодноразово на адресу [PERSON] скеровувалися вимоги, у якій вимагав надати доступ до її квартири, однак, такий обов`язок боржником виконаний не був, доступу до арештованої житлової квартири надано не було. Оскільки, у квартиру виконавець та експерт допущені не були, ознайомлення з об`єктом оцінки проведено за наявною технічною документацію та фізичним оглядом будинку, у якому розташована квартира, відтак фотофіксація квартири здійснювалася ззовні. До предмета доказування у цій справі належать дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, зокрема: стартова ціна реалізації майна. Акт про проведення, який складений за результатами торгів, стосується оформлення результатів торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні статті 202 ЦК України. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про недотримання ДП "Сетам" порядку реалізації арештованого майна, організатор вніс до системи відомості про майно та проведено торги. Слід зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1884цс15, згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Положенням. Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Однак, позивачем не було надано суду жодного доказу існування порушень вимог чинного законодавства під час здійснення процедури реалізації арештованого майна, які б могли вплинути на дійсність проведених торгів. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі [PERSON] проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Окрему увагу суд вважає за необхідне звернути на те, що усі доводи позивачки, наведені в позові, зводяться до порушень, допущених, на її думку, приватним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком підлягають оскарженню в спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Оскільки позивачка не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку, а обґрунтовує свої вимоги діями приватного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження, суд дійшов переконливого висновку про відсутність правових підстав для визнання електронних торгів недійсними. При цьому варто зазначити, що позивачка скористалася таким способом захисту прав боржника як оскарження дій приватного виконавця, про що свідчить ухвала Галицького районного суду м.Львова від 11.01.2021 у справі № 461/8419/20, якою у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересованих осіб: [PERSON] , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовича про оскарження дій приватного виконавця Білого Андрія Миколайовича відмовлено. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відтак інші доводи позивачки фактично зводяться до незгоди з діями приватного виконавця перед передачею майна на реалізацію, які мають самостійну процедуру оскарження, передбачену Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України, та не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження наявності витрат на правову допомогу приватним виконавцем Білим А.М. та його представником адвокатом Репаком В.В. надано Договір про надання правової допомоги № 7 від 18.05.2021 та ордер серії ЛВ № 1076760, відповідно до яких АБ «Віталія Репака» в особі адвоката Репака В.В., уповноважений надавати Білому А.М. правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи /а.с.53-55/. Крім того, відповідно до Рахунку № 1 за правничі послуги, що надані на підставі Договору №7 від 18.05.2021, [PERSON] надано наступні правові послуги: аналіз та вивчення документів, консультування по справі № 461/2278/21 - 1 год., що становить до оплати 1000,00 грн.; підготовка та складання відзиву на позовну заяву - 4 год., що становить до оплати 4000,00 грн. /а.с.56/. Згідно з платіжним дорученням №1503 від 20.05.2021 року [PERSON] сплатив 5000 грн. за надання правничої допомоги адвокатом Репаком В.В. /57/. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що адвокатом Репаком В.В. надано [PERSON] правову допомогу в обсязі, визначеному договором та розрахунком, та в розмірі 5000 грн., сплаченому останнім. Враховуючи наведене та письмові докази, які підтверджують надання правової допомоги, а також те, що позивачем недоведено неспівмірность вказаних витрат, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від позивача не надходило, відтак суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь Приватного виконавця Львівського виконавчого округу Білого Андрія Миколайовича витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн., у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed