Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Запорізький прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької міської ради на підставі ст. 121 Конституції України, згідно якої, у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді. В позові вказав, що за результатами проведеної Запорізькою прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері перевірки, 31.09.2012р. заступником Запорізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері порушено кримінальну справу відносно [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України. В ході досудового слідства встановлено, що [PERSON], будучи службовою особою державного підприємства оборонно-промислового комплексу, яка наділена організаційно-розпорядчими обов'язками, в порушення вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці», п. 3.17 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету з нагляду за охороною праці від 26.01.2005р. № 15, положень Інструкції майстра механоскладального цеху № 36.015-2002 та Інструкції по охороні праці № ИОТ-36.265-2000, а також своїх посадових обов'язків, 21.05.2012 р., близько 14 години, перебуваючи в приміщенні цеху № 36 ДП «Запорізьке машинобудівельне конструкторське бюро «Прогрес», порушив вимоги законодавчих актів про охорону праці, що виявилося в наданні підлеглому працівнику [PERSON] (без проведення інструктажу по техніці безпеки) незаконного розпорядження щодо виконання робіт зі спеціальною мийною установкою «Тайфун Б», завідомо знаючи, що цей працівник не має допуску та не проходив навчання для роботи із зазначеною установкою, внаслідок чого [PERSON] спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді «опіку рідиною 2-3 ступеню обох стоп і гомілковостопних суглобів до 4 відсотків». Під час досудового слідства за наведеною справою [PERSON] пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України, тобто порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці посадовою особою, яке спричинило шкоду здоров'ю потерпілого. Як на досудовому слідстві та і під час судового розгляду справи у суді [PERSON] визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину в повному обсязі. Вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 14.01. 2013 р. по справі № 0827/101140/2012 громадянина [PERSON] визнано винним у скоєні злочину передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 1700 грн. Відповідно до інформації, наданої Міською клінічною лікарнею екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя, потерпілий [PERSON] проходив лікування в опіковому відділенні у період з 21.05.2012 р. по 14.06.2012 р. Кошти витрачені лікарнею на лікування [PERSON] складають 6950 грн 75 коп. (довідка-розрахунок надається). Приймаючи до уваги, що КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» фінансується за рахунок асигнувань, які надходять із виконавчого комітету Запорізької міської ради, збитки заподіяні протиправними діями [PERSON], як зазначено у позові, підлягають відшкодуванню у місцевий бюджет. Посилаючись на ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, прокурор в інтересах Запорізької міської ради просить суд стянути з [PERSON] на користь Запорізької міської ради майнову шкоду на загальну суму 6 950 грн. 75 коп. та судові витрати. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги в інтересах позивача Запорізької міської ради підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить суд задовольнити позов. Представник позивача Запорізької міської ради у судовому засіданні 30.09.2013р. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2013 р. відповідача [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.271 КК України та йому призначене покарання у вигляді штрафу. Цим же вироком суду в задоволенні цивільного позову Запорізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, пред'явленого в інтересах КУ „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя" про стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілого [PERSON] відмовлено. При цьому суд, посилаючись на ст.ст.10, 60 ЦПК України, вказав, що цивільний розов задоволенню не підлягає з тих підстав, що цивільний позивач не надав доказів на підтвердження матеріальної шкоди. Не зважаючи на такі обставини, Запорізький прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, звертається до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди, заподіяної злочином та знову всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, не надає жодного доказу, який би підтвердив розмір заподіяної шкоди. Так, прокурор посилається на інформацію, надану КУ „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя", як на доказ існування шкоди та її розмір, але ця інформація не містить в собі розрахунку бухгалтерії лікувального закладу фактичних витрат на лікування потерпілого [PERSON] та не дає відповіді на головне питання: з яких витрат складаються загальні витрати лікарні, які в підсумку фактично дорівнюють загальній сумі витрат на лікування потерпілого, тобто значно перевищують витрати лікарні на медикаменти та харчування разом. Надання такої довідки-розрахунку лікувальним закладом, зазначає представник відповідача, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» є обов'язковим. Далі представник відповідача зазначив, що лікувальний заклад, в якому перебував потерпілий [PERSON], є підрозділом юридичної особи КУ „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя". Згідно ст. 3 ЦПК України її права, свободи та інтереси мають право захищати органи, яким надано право захищати державні чи суспільні інтереси. Цим правом юридична особа КУ „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя" вже скористалася та її інтереси представляв Запорізький прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері при розгляді судом кримінальної справи відносно [PERSON] Тобто, цивільний позов, поданий Запорізьким прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, вже був розглянутий судом та в його задоволенні було повністю відмовлено. Ці факти, вважає представник відповідача, свідчать про те, що право позивача на звернення до суду за захистом своїх прав вже ним реалізовано. Представник відповідача вважає, що позов Запорізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері є необґрунтованим та не підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, а також вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. За клопотанням представника відповідача Ухвалою суду від 25.12.2013р. до участі у справі було залучено у якості третьої особи Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» з тих підстав, що життя та здоров"я потерпілого [PERSON] застраховані у цій страховій компанії. Представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» у судовому засіданні просив вирішити позов на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторнін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено: Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2013р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. У задоволенні позову Запорізької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України, заявленого в інтересах Комунального підприємства „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» про стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілого відмовлено. Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду, судом зазначено, що цивільний позов не підлягає задоволенню оскільки в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільний позивач (яким, згідно вироку суду, був Запорізький прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України) не надав доказів на підтвердження наявності та розміру завданої матеріальної шкоди. Вирок суду набув законної сили. Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно довідки КУ „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя", потерпілий [PERSON] проходив лікування в опіковому відділенні у період з 21.05.2012 р. по 14.06.2012 р. Кошти витрачені лікарнею на лікування [PERSON] складають 6950 грн 75 коп. (довідка-розрахунок надається). Як на підставу своїх вимог Прокурор посилається на ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, тобто вважає прокурор, звернувшись до суду із зазначеним позовом, спірні правовідносини регулюються ст. 1166 ЦК України. Проте, згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов*язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров"я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно ч.3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров"я, що є у державній власності, у власності АРК або територіальної громади, кошти на відшкодування втрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно ч.2 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотньої вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Таким чином, суд приходить до висновку, що під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 271 КК України, Запорізький прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері вже використав своє право зворотньої вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину - відповідача [PERSON], звернувшись під час розгляду кримінальної справи до останнього як винної особи з позовом в інтересах закладу охорони здоров"я про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, потерпілої від злочину, які зараховуються до державного бюджету. Як зазначено вище, розглядаючи цивільний позов у кримінальній справі, заявлений Запорізьким прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах КУ „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя", суд відмовив прокурору у задоволенні позову з підтав недоведеності останнього. Позовні вимоги, з якими Прокурор звернувся до суду на теперішній час, а саме у інтересах Запорізької міської ради, яка відповідно статуту є засновником КУ „Міська КУ „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя", фактично є позовом між тими ж сторонами, з тих же підстав, про той же предмет. Крім того, прокурор як на підстави позову посилається на норму закону, а саме на ст. 1166 ЦК України, яка на думку суду на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюється, оскільки, в даному випадку правовідносини, що виникли між сторонами регулюються спеціальною нормою закону, яка передбачає цивільну правову відповідальність при наявності шкоди, завданої злочином і зокрема відшкодування витрат закладові охорони здоров"я на лікування потерпілого від злочину. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилаеться як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Outcome: dismissed