Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та уточнивши в подальшому свої позовні вимоги просить суд звільнити його в рамках виконавчого провадження ВП № 15309329 по примусовому виконанню виконавчого листа № 13-82 від 03 лютого 2004 року виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, від сплати заборгованості у сумі 25422,50 грн. На обґрунтування позову зазначив, що постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 лютого 2004 року з нього на користь [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], починаючи з 28 березня 2000 року та до повноліття дитини. 09 лютого 2004 року державним виконавцем Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду. До 04 листопада 2005 року він, позивач, працював у ПАТ "Дніпровагонмаш", в бухгалтерії якого перебував на виконанні виконавчий лист, і з нього стягувалися аліменти на користь відповідачки у повному обсязі. 04 листопада 2005 року він звільнився із зазначеного підприємства в звязку з погіршенням стану здоровя, і до листопада 2006 року ніде не працював. В цей період часу він періодично знаходився на лікуванні у медичних закладах, будь-яких доходів не отримував, знаходився на утриманні своїх батьків - пенсіонерів. Але протягом всього вказаного періоду він перераховував на адресу відповідачки мінімальний розмір аліментів, призначений за рішенням суду, тобто 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У листопаді 2006 року він отримав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. Але його підприємницька діяльність доходів не приносила і в серпні 2014 року він припинив цю діяльність. Протягом часу ведення підприємницької діяльності він перераховував відповідачці аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 03 лютого 2014 року він працевлаштувався у ПАТ "Дніпровагонмаш", 06 серпня 2014 року звільнився з роботи і до теперішнього часу не працює. Як вбачається з довідки розрахунку по аліментам, до 04 листопада 2005 року він не мав заборгованості по аліментам, а в період з 04 листопада 2005 року по 03 лютого 2014 року заборгованість по аліментам була розрахована, виходячи із середньомісячної заробітної плати у м. Дніпродзержинську. Вважає, що державним виконавцем невірно розрахований розмір аліментів, оскільки розрахунок виконувався, виходячи із середнього заробітку по місту Дніпродзержинську для непрацюючої особи, при тому, що він мав статус приватного підприємця, але доходу не мав. Неможливість сплачувати аліменти у повному обсязі підтверджується тим, що державний виконавець, з огляду на відсутність в нього майна, на яке можна звернути стягнення, почав виставляти на електронні торги його квартиру, яка є його єдиним житлом. Крім цього, з часу ухвалення рішення суду і по теперішній час стан здоровя його батьків значно погіршився і він змушений більше піклуватися про них та приділяти їм більше уваги, що негативно впливає на його потенційну можливість працевлаштуватися та отримувати доходи. В звязку з наявністю в нього станом на 03 листопада 2000 року діагнозу - істеричний розлад особистості, він не проходив службу в Збройних Силах України, і тому в теперішній час в нього виникають труднощі, повязані із працевлаштуванням. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений [PERSON] позов, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просить позов задовольнити. Пояснив суду, що позивач не працює, не отримує заробітну плату і повинний турбуватися про своїх батьків. В теперішній час позивач щомісячно платить аліменти на користь відповідачки в розмірі 400-500 грн. Позивач є працездатним, не визнаний інвалідом за станом здоровя, не потребує сторонньої допомоги та не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила суду, що позивач нерегулярно сплачував аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON], яка потребує постійної матеріальної допомоги з боку батька. [PERSON] спекулює тим, що начебто повинний утримувати своїх батьків -пенсіонерів, але він проживає окремо від своїх батьків у трикімнатній квартирі розташованій у правобережній частині м. Дніпродзержинська, а його батьки проживають в лівобережній частині міста, поряд із братом позивача. В теперішній час позивач взагалі не платить аліменти на утримання дитини, бо не працює і не хоче працювати. Представник Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу ДВС. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Вислухавши представника позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 03 лютого 2004 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було видано виконавчий лист про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідачки аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, що підтвердили в судовому засіданні представник позивача та відповідачка. Із довідки начальника Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції (а.с. 88 оберт - 91) вбачається, що згідно відмітки у виконавчому листі аліменти утримані з боржника бухгалтерією ПАТ "Дніпровагонмаш" по 04 листопада 2005 року в повному обсязі. В період з 04 листопада 2005 року по 03 лютого 2014 року заборгованість по аліментам державним виконавцем нараховувалася щомісячно, згідно ст. 74 закону України "Про виконавче провадження", за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України та пунктом 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: в звязку з відсутністю достовірної інформації про джерела доходів та їх розмір, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів нараховувався, виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Дніпродзержинську, згідно довідок Головного управління статистики у Дніпропетровській області. В період часу з 04 листопада 2005 року по 03 лютого 2014 року [PERSON] сплачував аліменти на утриманні неповнолітньої дочки не в повному обсязі, розмір заборгованості за аліментами за вказаний період становить 22582,00 грн. В період з 03 лютого 2014 року по 07 серпня 2014 року [PERSON] працював у ПАТ "Дніпровагонмаш" і аліменти нараховувалися та утримувалися бухгалтерією підприємства згідно заробітку боржника. З 07 серпня 2014 року по 09 вересня 2014 року аліменти нараховувалися, виходячи із розміру заробітної плати боржника та середньомісячної заробітної плати по місту Дніпродзержинську. З 09 вересня 2014 року по 17 квітня 2015 року [PERSON] перебував на обліку у Дніпродзержинському міському центрі зайнятості, аліменти нараховувалися та утримувалися бухгалтерією установи згідно отриманої допомоги по безробіттю. З 17 квітня 2015 року по серпень 2015 року включно аліменти нараховувалися, виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Дніпродзержинську, згідно довідок Головного управління статистики у Дніпропетровській області. Загальний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2015 року становить 25422,50 грн. Позивач [PERSON] 23 листопада 2006 року отримав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (а.с. 12), і з 27 листопада 2006 року по 31 грудня 2013 року знаходився на загальній системі оподаткування, доходу за вказаний період не декларував (а.с. 13). 20 серпня 2014 року [PERSON] припинив підприємницьку діяльність, про що було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (а.с. 13 оберт). Протягом всього часу, коли позивач не працював та не подавав інформацію про отримані ним доходи від підприємницької діяльності, [PERSON] самостійно перераховував відповідачці аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не зважаючи на те, що був зобовязаний за рішенням суду сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини своїх доходів. Те, що [PERSON] не працював та не отримував доходів від своєї підприємницької діяльності, не звільняло його від сплати аліментів у встановленому рішенням суду розмірі. Отже йому правомірно, згідно ст. 74 закону України "Про виконавче провадження" та п. 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, нараховувалася заборгованість зі сплати аліментів, виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Дніпродзержинську, згідно довідок Головного управління статистики у Дніпропетровській області, з урахуванням сплачених ним сум аліментів. Згідно частини другої статті 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла в звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як вбачається із наданих позивачем медичних документів, [PERSON] не страждає якимсь тяжким захворюванням, не визнаний інвалідом, а отже являється працездатним і має можливість працевлаштуватися та отримувати щомісячний дохід. Посилання позивача на те, що він не має можливості працевлаштуватися, оскільки повинний турбуватися про своїх батьків - пенсіонерів, які страждають на хронічні захворювання, не приймаються судом до уваги, оскільки турбота про батьків є соціальним обовязком позивача, а медичні документи про те, що його батьки за станом здоровя потребують постійної сторонньої допомоги, і таку допомогу надає їм саме [PERSON], позивачем суду не надані. Безпідставними є посилання позивача на неможливість працевлаштуватися через те, що він не проходив службу у Збройних Силах України через наявність в нього, станом на 2000 рік, істеричного розладу особистості. Будь-яких доказів на підтвердження того, що йому було відмовлено у прийнятті на роботу із вказаної причини, суду не надано. Суд вважає, що позивач, відповідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, не довів обставин передбачених ст. 197 СК України, які б давали суду підстави повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолтіньої дитини. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то понесені позивачем судові витрати у справі з відповідачки не стягуються, як це передбачено ст. 88 УПК України.

Outcome: dismissed