Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просив винести рішення, яким поновити його на роботі у відокремлений структурний підрозділ Крижопільський Міжрайонний відділ лабораторних досліджень Державної установи «Вінницький обласний лабораторний Центр Держсанепідслужби України» на посаді робітника з обслуговування котелень з 15.04.2015 року та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача на його користь 3000 гривень за завдання моральної шкоди та судові витрати за надання правової допомоги в сумі 3000 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, його було поновлено на посаді робітника з обслуговування котелень Крижопільського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 23.01.2013 року. Державна установа «Вінницький обласний лабораторний Центр Держсанепідслужби України», яка відповідно до рішення суду зобов'язана була поновити його на роботі, та відповідач, який є його структурним підрозділом, тривалий час ухилялися від виконання рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року. Наказом ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 23.02.2015 року № 21-мережа і відповідно наказом відповідача від 23.02.2015 року № 5-к позивача було поновлено на роботі в ВСП «Крижопільський міжрайонний відділ лабораторних досліджень» з 23.01.2013 року на посаді сезонного робітника по обслуговуванню котелень. Згодом до вказаних наказів були внесені зміни наказом ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 25.02.2015 року № 23-мережа і відповідно наказом відповідача від 25.02.2015 року № 6-к, і його було поновлено на роботі на посаді робітника з обслуговування котелень ВСП «Крижопільський міжрайонний відділ лабораторних досліджень» з 23.01.2013 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом відповідача від 15.04.2015 року № 8-к позивача було звільнено з посади робітника з обслуговування котелень адміністративно-управлінського та допоміжного персоналу у зв'язку із закінченням опалювального сезону з 15.04.2015 р. згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП. [PERSON] вважає, що його звільнено незаконно. Наказом відповідачавід 23.02.2015 року № 5-к, із змінами внесеними наказом відповідача від 25.02.2015 року № 6-к, [PERSON] було поновлено на роботі на посаді робітника з обслуговування котелень ВСП «Крижопільський міжрайонний відділ лабораторних досліджень» з 23.01.2013 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. Таким чином, між відповідачем і [PERSON] фактично було укладено безстроковий трудовий договір на виконання рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року. Наказом відповідача від 15.04.2015 року № 8-к позивача було звільнено як сезонного працівника, хоча він не був прийнятий на роботу сезонним працівником, на що вказує і те, що він поновлений на роботі з 23.01.2013 року, вважається працюючим з 23.01.2013 року по 15.04.2015 року, а тому перебуваючи на роботі протягом двох років, не може бути сезонним працівником. Таким чином, наказ відповідача від 15.04.2015 року № 8-к, яким [PERSON] звільнено з посади робітника з обслуговування котелень адміністративно-управлінського та допоміжного персоналу у зв'язку із закінченням опалювального сезону з 15.04.2015 р. згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП, є незаконним та суперечить нормам трудового законодавства. [PERSON] вважає, що відповідач, вдруге незаконно звільнивши позивача з роботи без дотримання вимог КЗпП України, грубо порушив діюче законодавство України про працю, його конституційне право на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України, знову поставив позивача в скрутне матеріальне становище, чим завдав і завдає йому моральних страждань. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Також в ході розгляду справи позивач заявив клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме замінити відповідача Відокремленого структурного підрозділу Крижопільського міжрайонного відділу лабораторних досліджень Державної установи «Вінницький обласний лабораторний Центр Держсанепідслужби України» на відповідачів Державної установи «Вінницький обласний лабораторний Центр Держсанепідслужби України», завідувача Відокремленого структурного підрозділу Крижопільський міжрайонний відділ лабораторних досліджень Державної установи «Вінницький обласний лабораторний Центр Держсанепідслужби України» Лозінської Тетяни Борисівни. Таке клопотання судом задоволено. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в своєму запереченні до суду вказав, що позивача було звільнено згідно чинного законодавства, а його твердження, що трудовий договір з ним укладено безстроково є безпідставними. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року [PERSON] було поновлено на посаді робітника з обслуговування котелень Крижопільського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 23.01.2013 року. Наказом ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 23.02.2015 року № 21-мережа і відповідно наказом відповідача від 23.02.2015 року № 5-к позивача було поновлено на роботі в ВСП «Крижопільський міжрайонний відділ лабораторних досліджень» з 23.01.2013 року на посаді сезонного робітника по обслуговуванню котелень. Згодом до вказаних наказів були внесені зміни наказом ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 25.02.2015 року № 23-мережа і відповідно наказом відповідача від 25.02.2015 року № 6-к, і [PERSON] було поновлено на роботі на посаді робітника з обслуговування котелень ВСП «Крижопільський міжрайонний відділ лабораторних досліджень» з 23.01.2013 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. Таким чином, між відповідачем і [PERSON] фактично було укладено безстроковий трудовий договір на виконання рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року. Наказом відповідача від 15.04.2015 року № 8-к позивача було звільнено з посади робітника з обслуговування котелень адміністративно-управлінського та допоміжного персоналу у зв'язку із закінченням опалювального сезону з 15.04.2015 р. згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП. Даним наказом позивача було звільнено як сезонного працівника, хоча він не був прийнятий на роботу сезонним працівником, на що вказує і те, що він поновлений на роботі з 23.01.2013 року, вважається працюючим з 23.01.2013 року по 15.04.2015 року, а тому перебуваючи на роботі протягом двох років, не може бути сезонним працівником. Таким чином, наказ відповідача від 15.04.2015 року № 8-к, яким [PERSON] звільнено з посади робітника з обслуговування котелень адміністративно-управлінського та допоміжного персоналу у зв'язку із закінченням опалювального сезону з 15.04.2015 р. згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП, є незаконним та суперечить нормам трудового законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактичне відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Позивач зробив розрахунок середньомісячної і середньоденної заробітної плати, який не заперечувався відповідачем, а відповідач надав суду довідку про те, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає 58,94 грн. Середньогодинна заробітна плата працівника складатиме 58,94 грн.: 8 год. = 7,37 грн. Тривалість робочого часу при 40 годинному робочому тижні на 2015 рік згідно таблиці тривалості норм робочого часу складає: квітень 167 год., травень - 143 год., червень 160 год., липень - 184 год. Розраховуючи суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу звільнення [PERSON] - 15.04.2015 року по час його умовного поновлення на роботі - 15.07.2015 року слід врахувати, що розрахунок робочого часу за квітень і липень як за неповні місяці, тривалість норми робочого часу за ці місяці необхідно поділити на 2. Таким чином сума заробітної плати за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь [PERSON], складає: -квітень 167:2x7,37= 615,39 грн; -травень 143х7,37 = 1053,91 грн.; -червень 160 х 7,37 грн. =1179,2 грн.; -липень 184:2 х 7,37 грн. = 678 грн., а всього: 3526,5 грн. Відповідно до п. 32 Постанови пленуму ВС України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. Як встановлено судом, керівництвом Крижопільського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ "Вінницького обласного лабораторного центру Держсанепідслужби України" позивача було фактично допущено до роботи, яку він сумлінно виконував до 15.04.2015 року. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд з виходить з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та із врахуванням критеріїв, встановлених Пленумом Верховного Суду України № 4 від 31.03.05 р. Суд прийшов до переконання в тому, що саме з вини відповідача звільнення було незаконним. Отже, суд вважає, що порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, яких зазнав позивач, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 300 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial