Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання неправомірним та скасування рішення комісії по соціальному страхуванню ДП «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» про відмову в призначенні матеріального забезпечення по листкам тимчасової непрацездатності АДГ №429515 від 14.05.2018 р., АДГ №439634 від 04.06.2018 р., АДГ №113814 від 14.06.2018 р., стягнення заборгованості по зарплаті в розмірі 31087,69 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2018 р. по день ухвалення рішення. В позові зазначив, що 29.03.2016 р. по 31.07.2018 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, на посаді водія автотранспортних засобів. При звільненні відповідач не провів з ним повний розрахунок всіх сум при звільнені, а саме не провів донарахування та виплату відпускних за 2017 рік, не доплати компенсацію, не здійснив оплату двох лікарняних листків АДГ №439515, АДГ №439634, не доплатив матеріальну допомогу по лікарняному листку АДГ №113814, не здійснив повернення грошових коштів, які помилково утримані при звільненні за раніше нарахований та сплачений лікарняний лист АДГ №113814, не доплатив матеріальну допомогу по лікарняним листкам за період хвороби з 09.10.2017 р. по 30.10.2017 р., не доплатив матеріальну допомогу по лікарняному листку АДГ №073951, не доплатив матеріальну допомогу по лікарняному листку по догляду за дитиною за період хвороби з 14.03.2018 р. по 23.03.2018 р., що загалом складає 31087,69 грн. Оскільки в день його звільнення Відповідач не провів з ним розрахунок всіх сум, які йому належали до виплати, тому порушення його трудових прав на повний розрахунок при звільненні тривав з моменту звільнення з 31.07.2018 р. по даний час у зв`язку із чим вважає, що повинен бути нарахований середній заробіток за весь вказаний період часу Просив стягнути вказані суми заборгованості, а також судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ухвали суду від 28.12.2018 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання. Ухвалою суду від 15.04.2019 р. провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішення у справі №200/4332/19-а за позовом [PERSON] до Департаменту охорони здоров`я Маріупольської міської ради, третя особа Комунальна установа «Маріупольська міська лікарня №9 медико-санітарна частина працівників Департаменту морського флоту», Державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» про визнання противоправним та скасування рішення, яка перебувала в провадженні Донецького окружного адміністративного суду. Після надходження до суду рішення у вищевказаній справі ухвалою від 17.10.2019 р. провадження у справі було відновлено. Ухвалою суду від 03.12.2019 р. у зв`язку із призначенням судової економічної експертизи на час її проведення провадження у справі було зупинено. Після надходження до суду висновку експерта у вищевказаній справі ухвалою від 25.11.2020 р. провадження у справі було відновлено. Протягом всього розгляду справи позивач неодноразово зменшував позовні вимоги, про що подавав заяви (том 1 а.с. 152-167), (том 1 а.с. 244-245), (том 2 а.с. 201-201 а), (том 3 а.с. 32-33), (том 3 а.с. 63-65). Відповідачем ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» подано відзив на позовну заяву в яких позов відповідач не визнав вказуючи на те, що згідно із висновком службової перевірки встановлена відсутність у діях водія [PERSON] складу дисциплінарного проступку, який б свідчив про порушення ним трудової дисципліни при наданні листків непрацездатності №073591 серії АДГ №439515, №439634 серії АДГ, які визнано необґрунтовано виданими, одночасно встановлено, що у ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» відсутні обґрунтовані підстави для здійснення виплати [PERSON] матеріальної допомоги за листками непрацездатності №439515 серії АДГ, №439634 серії АДГ. Тому приймаючи рішення про відмову у виплаті [PERSON] матеріального забезпечення за вказаними листками непрацездатності, які йому були видані необґрунтовано, що встановлено відповідно до вимог діючого законодавства, ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області», а саме комісії з соціального страхування наведеної установи діяло в межах встановлених повноважень, з огляду на це позов в частині визнання неправомірним рішення комісії задоволенню не підлягають відповідно і не підлягають задоволенню вимоги позивача про виплату матеріального забезпечення по вказаним листкам тимчасової непрацездатності. Щодо вимог позивача про стягнення недоплаченого матеріального забезпечення за листками тимчасової непрацездатності АГТ №785263, АДГ №073951, АГТ №784427 зазначив, що згідно із відомостями трудової книжки позивача його страховий стаж складає не менш ніж 8 років - 6 років 8 місяців, з огляду на що допомоги при тимчасовій втраті непрацездатності, згідно із ст. 24 Закону №1105 становить 70% середнього заробітку. Так відповідачем в повній мірі призначено грошову допомогу по лікарняному АГТ №784427 в розмірі 2264,72 грн., по лікарняному АДГ №073951 в розмірі 6341,20 грн., по лікарняному АГТ №758263 в розмірі 3530,53 грн. Всі виплати здійснені вчасно та в повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення недоплаченої компенсації за невикористану відпустку вказав, що згідно із відпускною запискою за період відпустки з 02.04.2018 р. по 30.04.2018 р. позивачу сплачено 11783,04 грн. Відповідно до наказу №367 о/с від 31.07.2018 р. кількість днів невикористаної позивачем відпустки при звільненні складає 8 днів, з огляду на що 08.08.2018 р. йому сплачено суму компенсації у розмірі 3159,58 грн. Таким чином підприємство виплатило позивачу всі належні до сплати виплати, включаючи компенсацію за невикористану відпустку. Оскільки вимога позивача про стягнення середнього заробітку є похідною від позовних вимого про стягнення заборгованості по виплатах матеріального забезпечення, сум компенсації за невикористану відпустку, і враховуючи, що підприємство виплатило позивачу всі належні до сплати виплати при звільненні з огляду на норми ст. 117 КЗпП вона не може бути застосована. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (том 2 а.с. 89-95). В подальшому після ухвалення Донецьким окружним адміністративним судом рішення від 18.07.2019 р. у справі №200/4332/19-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 р. представником відповідача було зазначено в судовому засіданні, що підприємством зроблені нарахування по лікарняним АДГ №439515 та АДГ № 439634. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача в якому зазначено, що відповідач заперечує у своєму відзиві лише у виплаті по лікарняним листкам АДГ №439515 від 14.05.2018 р., АДГ №439634 від 04.06.2018 р., АДГ №073951 від 11.01.2018 р. які нібито визнані необґрунтовано виданими, а по лискам АДГ №073951, АГТ №784427, АГТ №785263 виплати здійснені в повному обсязі. Крім того вказує, що всі суми належні позивачу при звільнені були виплачені в повному обсязі. Однак позивач з цим не згоден оскільки окрім не виплачених сум по лікарняним листкам відповідач не в повному обсязі і не вчасно виплатив відпускні за період роботи з 01.08.2017 р. по 29.08.2017 р. та відпускні на період з 02.04.2018 р. по 30.04.2018 р., проте відповідач на це не звертає увагу. Однак враховуючи, що відповідач не виплативши суми по лікарняним не вірно зробив і розрахунок компенсації відпускних. Просив врахувати, що наказ №301ос від 27.07.2018 р. про надання відпустки [PERSON] за період з 01.08.2018 р. по 29.08.2017 р. складено із порушенням оскільки за період вказаний у наказі кількість календарних днів відпустки складає 29, а ні як вказано у наказі 28 днів. Сума нарахувань по відпускній записці від 18.08.2017 р. не відповідає даним персоніфікованого обліку, крім того не враховано і коефіцієнт підвищення окладів. Так по розрахунках відповідача було нарахована 21025,06 грн., а необхідно 32766,44 грн., борг складає 11741,38 грн. Оскільки виплати відбувались із порушенням законодавства тобто не за три дні як повинно а протягом трьох місяців після виходу позивача з відпустки. Наказ №112 ос від 28.03.2018 р. також складено із порушенням оскільки з 02.04.2018 р. по 30.04.2018 р. кількість календарних днів відпустки складає 29 днів, а ні як зазначено в наказі 28 днів. У відпускній записці не включено суми перерахунку по лікарняним листкам, а саме сума 5304,03 грн., у січні 2018 р. борг по лікарняному АДГ №073951, АГТ №784427 за період з 01.01.2018 -29.01.2018 р. не включена недоплата по лікарняному у березні 2018 р. АГТ №785263 в сумі 661,07 грн., не включена недоплата за відпускні серпня 2017 р. в сумі 11741,38 грн., не застосовувався коефіцієнт підвищення окладів. Виходячи із розрахунків недоплати за відпустку за період з 02.04.2018 р. по 30.04.2018 р. складає 15313,84 грн. за мінусом суми нарахувань 11783,04 грн. недоплата становить 3530,80 грн. Крім того вказала, що і по лікарняним не вірно зроблено розрахунок, не включені суми боргу по відпускних та не застосовано коефіцієнт підвищення окладів, а тому борг по лікарняним АГТ №784427 - 1828,99 грн., АДГ №073951 - 3475,04 грн., АГТ №785263-661,07 грн., АДГ №439515 6098,10 грн., АДГ №439634 - 2570,40 грн. Враховуючі суми недоплати по відпускним за серпень 2017 р. -11741,38 грн., по лікарняним АДГ №073951 та АГТ №784427 в розмірі 5304,03 грн., по лікарняному АГТ №785263 - 661,07 грн., недоплати по відпускним за квітень 2018 р. -3166,74 грн. по лікарняним АДГ №439515 -6098,10 грн. та АДГ №439634 - 2570,40 грн., а також враховуючи коефіцієнт підвищення окладів недоплата компенсації за невикористану відпустку складає 844,73 грн. Просила стягнути на користь позивача загальну суму недоплати в розмірі 34636,78 грн. (том 2 а.с. 141-149). 3 особа Фонд соціального страхування України подав відзив на позовну заяву (том 1 а.с. 102-112), а в подальшому пояснення у справі з урахуванням висновків експерта (том 3 а.с.48-56), в яких вказав, що не погоджується в вимогами позивача оскільки розрахунки не відповідають вимогам діючого законодавства, а саме ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV, Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхування, затвердженим постановою КМУ від 26.09.2001 р. №1266. Фонд соціального страхування України зробив запит до ПФУ щодо відомостей застрахованої особи позивача. Згідно з отриманою відповіддю, за даним Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач на час настання спірних страхових випадків (тимчасової непрацездатності за листками АДГ №113814 за період непрацездатності з 14.06.2018 по 05.07.2018, АГТ №784427 за період непрацездатності з 01.01.2018 по 10.01.2018, АДГ №073951 за період непрацездатності з 11.01.2018 по 29.01.2018, АДГ №113012 за період непрацездатності з 09.10.2017 по 30.10.2017 та догляд за листком непрацездатності АГТ №785263 за період з 13.03.2018 по 22.03.2018) був застрахованою особою; страхувальником, Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» перераховувались обов`язкові платежі. Розрахунок листка непрацездатності АГТ №784427 виданий на період непрацездатності 01.01.2018 по 10.01.2018 за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відповідь на запит отримана 18.01.2019 року). Страховий випадок настав у січні 2018 року, до розрахунку середньоденної заробітної плати включається нарахована заробітна плата за попередні 12 календарних місяців, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - загальна сума 228717,74 грн.; на загальну кількість календарних днів зайнятості - 343, кількість днів тимчасової непрацездатності, які підлягають оплаті за рахунок коштів Фонду - 5; кількість календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності виключені з розрахунку. 228717,74 грн./343 кал. дн. = 666,82 грн.*10 дн. = 6668,20 грн. Розмір допомоги позивача в залежності від страхового стажу 70%. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності, які підлягають оплаті 4667,74 грн., за рахунок коштів Фонду (5 днів) -2333,87 грн. Страхувальником подана заява - розрахунок на отримання матеріального забезпечення по вказаному листку непрацездатності 08.02.2018 на загальну суму 2264,72 грн., яка профінансовано Фондом 13.02.2018 р. Розрахунок листка непрацездатності АДГ №073951 виданий на період непрацездатності 11.01.2018 по 29.01.2018 за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відповідь на запит отримана 18.01.2019 року). Страховий випадок настав у січні 2018 року, до розрахунку середньоденної заробітної плати включається нарахована заробітна плата за попередні 12 календарних місяців, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - загальна сума 228717,74 грн.; на загальну кількість календарних днів зайнятості - 343, кількість днів тимчасової непрацездатності, які підлягають оплаті за рахунок коштів Фонду - 14; кількість календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності виключені з розрахунку. 228717,74 грн./343 кал. дн. = 666,82 грн.*19 дн. = 6668,20 грн. Розмір допомоги позивача в залежності від страхового стажу 70%. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності, які підлягають оплаті 8868,71 грн., за рахунок коштів Фонду (14 днів) -6534,84 грн. Страхувальником подана заява - розрахунок на отримання матеріального забезпечення по вказаному листку непрацездатності 08.02.2018 на загальну суму 6341,20 грн., яка профінансовано Фондом 13.02.2018 р. Розрахунок листка непрацездатності АГТ №785263 виданий на період непрацездатності 13.03.2018 по 22.03.2018 за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відповідь на запит отримана 18.01.2019 року). Страховий випадок настав у березні 2018 року, до розрахунку середньоденної заробітної плати включається нарахована заробітна плата за попередні 12 календарних місяців, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - загальна сума 149795,38 грн.; на загальну кількість календарних днів зайнятості - 297, кількість днів тимчасової непрацездатності, які підлягають оплаті за рахунок коштів Фонду - 10; кількість календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності виключені з розрахунку. 149795,38 грн./297 кал. дн. = 504,36 грн.*10 дн. = 5043,60 грн. Розмір допомоги позивача в залежності від страхового стажу 70%. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності, які підлягають оплаті 3530,52 грн., за рахунок коштів Фонду (10 днів) -3530,52 грн. Страхувальником подана заява - розрахунок на отримання матеріального забезпечення по вказаному листку непрацездатності 22.05.2018 на загальну суму 3530,53 грн., яка профінансовано Фондом 24.05.2018 р. Розрахунок листка непрацездатності АДГ №113814 виданий на період непрацездатності 14.06.2018 по 05.07.2018 за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відповідь на запит отримана 18.01.2019 року). Страховий випадок настав у червні 2018 року, до розрахунку середньоденної заробітної плати включається нарахована заробітна плата за попередні 12 календарних місяців, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - загальна сума 77525,20 грн.; на загальну кількість календарних днів зайнятості - 273, кількість днів тимчасової непрацездатності, які підлягають оплаті за рахунок коштів Фонду - 22; кількість календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності виключені з розрахунку. 77525,20 грн./273 кал. дн. = 283,97 грн.*22 дн. = 6247,34 грн. Розмір допомоги позивача в залежності від страхового стажу 70%. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності, які підлягають оплаті 6247,34 грн., за рахунок коштів Фонду ( 22 днів) - 4827,49 грн. Страхувальником подана заява - розрахунок на отримання матеріального забезпечення по вказаному листку непрацездатності 14.08.2018 на загальну суму 4827,66 грн., яка профінансовано Фондом 23.05.2018 р. Розрахунок листка непрацездатності АДГ №439515 виданий на період непрацездатності 14.05.2018 по 01.06.2018 за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відповідь на запит отримана 25.02.21 року). Страховий випадок настав у травні 2018 року, до розрахунку середньоденної заробітної плати включається нарахована заробітна плата за попередні 12 календарних місяців, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - загальна сума 105463,52 грн.; на загальну кількість календарних днів зайнятості - 286, кількість днів тимчасової непрацездатності, які підлягають оплаті - 19; кількість календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності виключені з розрахунку.105463,52 грн./286 кал. дн. = 368,75 грн.*19 дн. = 7006,25 грн. Розмір допомоги позивача в залежності від страхового стажу 70%. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності, які підлягають оплаті 4904,37 грн., за рахунок коштів Фонду (14 днів) - 3613,75 грн. Розрахунок листка непрацездатності АДГ №439634 виданий на період непрацездатності 14.05.2018 по 01.06.2018 за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відповідь на запит отримана 25.02.21 року). Страховий випадок настав у червні 2018 року, до розрахунку середньоденної заробітної плати включається нарахована заробітна плата за попередні 12 календарних місяців, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - загальна сума 76400,28 грн.; на загальну кількість календарних днів зайнятості - 255, кількість днів тимчасової непрацездатності, які підлягають оплаті - 10; кількість календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності виключені з розрахунку.76400,28 грн./255 кал. дн. = 299,61 грн.*10 дн. = 2996,10 грн. Розмір допомоги позивача в залежності від страхового стажу 70%. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності, які підлягають оплаті 2097,27 грн., за рахунок коштів Фонду (5 днів) - 1048,63 грн. З висновком експерта не погоджується оскільки ним включені до розрахунку середньоденного заробітку позивача суми та дні тимчасової непрацездатності у порушення п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхування, затвердженим постановою КМУ від 26.09.2001 р. №1266 та невірно зазначений розмирі відсотків оплати допомоги в залежності від страхового стажу позивача, який становить 70% ані 100% як зазначено при розрахунках у висновку. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] підтримали вимоги викладені в остаточній редакції (том 3 а.с. 63-65) де позивач просив зобов`язати відповідача виплатити суму в загальному розмірі 16017,79 грн., яка складається із: матеріального забезпечення по листах тимчасової непрацездатності АГТ №784427 від 01.01.2018 р. - 117,86 грн., АДГ №073951 від 11.01.2018 р. - 223,95 грн., недоплаченого матеріального забезпечення по листу тимчасової непрацездатності АГТ №785263 по догляду за дитиною за період хвороби з 13.03.2018 р. по 22.03.2018 р. - 1502,37 грн., утриманої матеріальної допомоги з зарплати за серпень 2018 р. по листу тимчасової непрацездатності АДГ №113814 від 14.06.2018 р. - 3886,27 грн., недоплаченої суму відпускних за 28 календарних днів в період відпустки з 01.08.2017 р. по 29.08.2017 р. - 10287,34 грн.. Стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2018 р. по день ухвалення рішення. Всі судові витрати покласти на відповідача. В іншій частині первісні позовні вимоги не підтримали. Ухвалою суду від 28.04.2021 р. на підставі заяви представника позивача [PERSON] (том 3 а.с. 126) позов в частині визнання неправомірним та скасування рішення комісії із соціального страхування Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про відмову в призначенні позивачу матеріального забезпечення по листах тимчасової непрацездатності АДГ №439515 від 14.05.2018 р., АДГ №439634 від 04.06.2018 р. залишено без розгляду. Свої доводи про зменшення вимог позивач обґрунтував тим, що за час розгляду справи в суді відповідачем добровільно виплачувались суми по деяким спірним лікарняним. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] подала додаткові письмові пояснення у справі в яких зокрема зазначено, що підприємство виплатило всі належні суми по спірним листкам тимчасової непрацездатності АДГ №113814 за період з 14.06.2018 р. по 05.07.2018 р. нараховані згідно із п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 р. №1266 із розрахунку 77525,20 грн. нарахована заробітна плата [PERSON] за попередні 12 календарних місяців роботи (інформація міститься у формі ОК-5) / на 273 календарних днів зайнятості [PERSON] на роботі (інформація міститься у формі ОК-5) = 283,97 грн. * 22 дні лікарняного = 6247,34 грн. *70 % страховий стаж [PERSON] (відповідно до ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування) = 4373,14 грн. (розмір нарахування по лікарняному). Зазначена сума розподіляється 5 робочих днів -1419,90 грн. за рахунок Відповідача, 3379,43 грн. за рахунок Фонду. Позивачу були виплачені суми із відрахуванням податків як підприємством так і Фондом. Про повернення суми нібито утримання по лікарняному в розмірі 3886,27 грн. про які просить позивач фактично не є утриманням, а ця сума зазначена у розрахунковому листі за серпень 2018 р., як така яка ще підлягає сплаті за рахунок Фонду. Відтак у позивача відсутні підстави для виплати суми 3886,27 грн. Що стосується виплати за лікарняним АГТ №785263 за період з 13.03.2018 р. по 22.03.2018 р. в розмірі 1502,37 грн. відповідачем також здійснені нарахування відповідно до вищевказаного Порядку із розрахунку 149795 грн. нарахована заробітна плата [PERSON] за попередні 12 календарних місяців роботи (інформація міститься у формі ОК-5) / на 297 календарних днів зайнятості [PERSON] на роботі (інформація міститься у формі ОК-5) = 504,36 грн. * 10 дні лікарняного = 5043,60 грн. *70 % страховий стаж [PERSON] (відповідно до ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування) = 3530,52 грн. (розмір нарахування по лікарняному). Зазначена сума відшкодована за рахунок Фонду. Що стосується виплати за лікарняним АДГ №073951 за період з 11.01.2018 р. по 29.01.2018 р. в розмірі 223,95 грн. відповідачем також здійснені нарахування відповідно до вищевказаного Порядку із розрахунку 221941,58 грн. нарахована заробітна плата [PERSON] за попередні 12 календарних місяців роботи (інформація міститься у формі ОК-5) / на 343 календарних днів зайнятості [PERSON] на роботі (інформація міститься у формі ОК-5) = 647,06 грн. * 19 дні лікарняного = 12294,14 грн. *70 % страховий стаж [PERSON] (відповідно до ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування) = 8605,92 грн. (розмір нарахування по лікарняному). Зазначена сума відшкодована за рахунок підприємства в розмірі 2264,72 грн. за рахунок Фонду 6341,20 грн. Що стосується виплати за лікарняним АГТ №784427 за період з 01.01.2018 р. по 10.01.2018 р. в розмірі 117,86 грн. відповідачем також здійснені нарахування відповідно до вищевказаного Порядку із розрахунку 221941,58 грн. нарахована заробітна плата [PERSON] за попередні 12 календарних місяців роботи (інформація міститься у формі ОК-5) / на 343 календарних днів зайнятості [PERSON] на роботі (інформація міститься у формі ОК-5) = 647,06 грн. * 10 дні лікарняного = 6470,60 грн. *70 % страховий стаж [PERSON] (відповідно до ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування) = 4529,42 грн. (розмір нарахування по лікарняному). Зазначена сума відшкодована за рахунок підприємства в розмірі 2264,70 грн. за рахунок Фонду 2264,72 грн. Таким чином у відповідача відсутній обов`язок щодо здійснення виплат по спірним листкам тимчасової непрацездатності, а експертом зроблені розрахунки в порушення вищевказаного порядку, застосована формула яка не стосується випадку позивача. Також відповідачем не визнано вимоги позивача щодо відшкодування відпускних за період з 01.08.2017 р. по 29.08.2017 р. за 28 календарних днів в розмірі 10287,34 грн. оскільки при розрахунку середнього заробітку [PERSON] бухгалтерією ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» взято вихідні дані про отримання позивачем за основною посадою - водій - сум заробітної плати за період з серпня 2016 р. по липень 2017 р. включно, дані про які відображено помісячно за вказаний період у відпускній записці, нараховані, відповідно [PERSON] за основною посадою - водія автотранспортних засобів ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області». Крім того згідно із наказом №112 ОС від 23.05.2016 р. [PERSON] надано сумісництво на 0,5 ставки сторожа ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» з посадовим окладом 1600 грн., згідно 1 тарифікаційного розряду за сумісництвом з 03.01.2017 р. по 31.12.2017 р. На підставі заяви водія автотранспортних засобів [PERSON] від 21.07.2017 р. йому було надана щорічна основна та додаткова відпустки терміном 28 календарних днів (24+4) за період з 29.03.2016 р. -28.03.2017 р. з 01.08.2017 р., про що видано відповідний наказ №301 ОС від 27.07.2017 р., період відпуски з 01.08.2017 р. по 29.08.2017 р. Таким чином розрахунок відпускних було зроблено за основною посадою водія відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою КМУ від 08.02.95 р. №100. Натомість відомості ПФУ за формою ОК-7 яка в якості первинного документу використовувалась експертом для розрахунку відпускних, належних до сплати [PERSON] за період з 01.08.2017 р. по 29.08.2017 р. на 28 календарних днів містить інформацію про загальну суму нарахованої заробітної плати останньому за вказаний період, відповідно в цю відомість включалась й заробітна плата отримана за роботу від внутрішнього сумісника на 0,5 ставки, а саме сторожа. Таким чином відповідачем було коректно відповідно до вимог Порядку №100 обраховано суму відпускних, належних позивачу. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку зазначив, що за відсутності факту встановлення наявності у підприємства заборгованості по заробітній платі відсутній обов`язок по сплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є похідним. Також звертав увагу на практику ВС викладену постанові Великої Палати Верховного суду у постанові №761/9584/15-ц від 26.06.2019 р. Представник 3 особи Фонду соціального страхування України Морозова Л.О. позов не визнала вказуючи на те, що всі нарахування за спірними лікарняними були розраховані відповідачем та відповідні заяви-розрахунки на отримання матеріального забезпечення надійшли до органу Фонду, перевірені відповідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та профінансовані Фондом. Просив відмовити у задоволенні позову стосовно виплат по лікарняним, по іншим виплатам. Представники 3 особи КУ «Маріупольська міська лікарня №9 - медико-санітарна частина працівників департаменту морського флоту» [PERSON]., [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, відзив на позовну заяву не надали. В подальшому в судове засідання представника не направили надавши заяву про розгляд справи без участі представника (том 3 а.с. 124). Представник третьої особи Донецької обласної професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи без представника. Крім того у відзиві вказав, що не є належною 3 особою, оскільки [PERSON] було звільнено з підприємства за власним бажанням відповідно до його заяви від 31.07.2018 р., а тому згоди профспілкового комітету на таке звільнення не передбачене нормами діючого законодавства. Крім того профспілка не приймала участь з питання оплати лікарняних листів ( том 1 а.с. 187-188). Аналогічні пояснення були подані третьої особи Донецької обласної професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ 02.12.2020 р. (том 3 а.с. 11-13). Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про таке. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Відповідачем з 29.03.2016 р. по 31.07.2018 р., працював на посаді водія автотранспортних засобів обслуговуючого персоналу ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» (том 1 а.с. 28-29). Позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП згідно наказу №367ОС від 31.07.2018 р. (том 1 а.с. 28-29,30). За відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу (Форма ОК-7) [PERSON] нараховувалась ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» заробітна плата о 2016 р. усього за рік - 322153,11 грн. (березень-314,32 грн., квітень -32792,75 грн., травень -32686,82 грн., червень - 36866,12 грн., липень -40497,64 грн., серпень - 40511,58 грн., вересень - 40505,54 грн., жовтень - 40911,91 грн., листопад - 40505,54 грн., грудень - 41811,90 грн.), о 2017 р. - 242321,00 грн. (січень - 39786,78 грн., лютий - 40735,74 грн., березень - 29101,38 грн., квітень - 29131,39 грн., травень - 29063,24 грн., червень - 13701,08 грн., липень - 10111,58 грн., серпень - 13355,62 грн., вересень - 10287,07 грн., жовтень - 15884, 05 грн., листопад - 5506,09 грн., грудень - 6392,72 грн.), о 2018 р. - 48974,83 грн. (січень - 14041,25 грн., лютий - 7124,48 грн., березень - 6026,04 грн., квітень - 11783,04 грн., травень - 1124,92 грн., червень - 3805,38 грн., липень - 5070,72 грн.) (том 1 а.с. 31). Відповідно до п. 1 ч.2 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі Закон №1105) роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Відповідно до статті 31 Закону №1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатністю є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Згідно статті 34 Закону №1105 фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Страхувальник роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, які обліковуються на окремому субрахунку. Такі кошти можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Таким чином, за змістом вказаного закону передбачено право працівника на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності за лікарняним до п`яти днів включно - від роботодавця, а за період за лікарняним, який перевищує п`ять днів, з Фонду. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266 (далі Порядок) визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці). Відповідно до п. 2, 3 Порядку сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Сума допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною або хворим членом сім`ї) у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини). Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 24 Закону №1105 допомога то тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу у розмірі 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу)- застрахованим особам, які мають страховий стаж від п`яти до восьми років. За даними трудової книжки (том 1 а.с. 28-29) страховий стаж позивача для обчислення розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності становить 70% від середнього заробітку, що не заперечувалось сторонами. Матеріалами справи встановлено, що за період роботи Позивача на підприємстві він перебував неодноразово на лікарняних з яких на час ухвалення рішення спірними є нарахування по лікарняним АГТ №784427, АДГ №073951, АГТ №785263, а також утримання із заробітної плати по лікарняному АДГ №113814. Згідно листка непрацездатності серія АДГ№073951 [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з 11.01.2018 р. по 29.01.2018 р. (том 1 а.с.59). Відповідачем зроблено нарахування по лікарняному листу серія АДГ №073951 від 11.01.2018 р. [PERSON] нарахована та сплачена сума компенсації в розмірі 8605,92 грн. за 19 днів, з них за рахунок роботодавця 2264,72 грн., за рахунок ФССТН 6341,20 грн. (том 2 а.с. 127). Згідно листка непрацездатності серія АГТ №785263 [PERSON] перебував на лікарняному по догляду за дитиною [PERSON] з 13.03.2018 р. по 22.03.2018 р. (том 1 а.с.250). Відповідачем зроблено нарахування по лікарняному листу серія АГТ №785263 від 13.08.2018 р. [PERSON] нарахована та сплачена сума компенсації в розмірі 3530,53 грн. за 10 днів за рахунок ФССТН (том 2 а.с. 126). Згідно листка непрацездатності серія АГТ №784427 [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з 01.01.2018 р. по 10.01.2018 р. (том 1 а.с.250). Відповідачем зроблено нарахування по лікарняному листу серія АГТ №784427 від 01.01.2018 р. [PERSON] нарахована та сплачена сума компенсації в розмірі 4529,44 грн. за 10 днів, з них за рахунок роботодавця 2264,72 грн., за рахунок ФССТН 2264,72 грн. (том 2 а.с. 128). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] не заперечувала проти виплати зазначених сум за лікарняним АГТ №784427, АГТ №785263, АДГ №073951, проте вказала, що розрахунок сум зроблений Відповідачем не вірно, наполягала на правильності розрахунку сум по вказаним лікарняним згідно висновку експерта. Крім того зазначила, що з заробітної плати Позивача у серпні 2018 р. було безпідставно утримано суму по лікарняному АДГ №113814 в розмірі 3886,27 грн. Представник відповідача Д`яконова К. в судовому засіданні вказала, що сума 3886,27 грн. фактично не є утриманням із заробітної плати Позивача, а є нарахуванням по лікарняному АДГ №113814, яка підлягала сплаті за рахунок Фонду, та яка була перерахована Позивачу після звільнення з утриманням податків та обов`язкових платежів. Також зазначила, що не погоджується з експертним висновком, оскільки розрахунки по спірним лікарняним зроблені не коректно, а саме в середньоденну заробітну плату включені суми та дні тимчасової непрацездатності у порушення п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266. Аналогічні пояснення надав представник Фонду, вказуючи на те, що по всім спірним лікарняним АГТ №784427, АДГ №073951, АГТ №785263 було проведено розрахунок відповідно до діючого законодавства, а по лікарняному АДГ №113814 була подана страхувальником заявка розрахунок на загальну суму 4827,66 грн., яка також профінансована Фондом. Судом досліджено висновок експерта на предмет встановлення правильності розрахунку по спірним лікарняним АГТ №784427, АДГ №073951, АГТ №785263. Згідно висновку судової економічної експертизи №01/11-20 від 12.11.2020 р. (том 2 а.с.225- 254) зокрема вбачається, що експертом розрахунок спірних лікарняних (зведена таблиця №3,4,5,6) здійснено за формулою визначеною п. 14 Порядку яким визначено, особливості обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності). Так при обчисленні середньоденної заробітної плати експертом застосовано формулу: сума лікарняних = середньоденна зарплата * коефіцієнт, що відповідає страхового стажу позивача/кількість календарних днів зайнятості * кількість календарних днів лікарняного. При цьому при розрахунку середньоденної заробітної плати включені суми та дні тимчасової непрацездатності Позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Враховуючи, що судом встановлено та підтверджено вищедослідженими доказами, що Позивачем було втрачено тимчасово працездатність у зв`язку із загальним захворюванням та по догляду за хворою дитиною, суд дійшов висновку, що у даному випадку вірним є застосування обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат по лікарняним відповідно до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266 у зв`язку із чим, суд відхиляє висновок експерта в частині здійснення розрахунку матеріального відшкодування по лискам тимчасової непрацездатності АГТ №784427, АДГ №073951, АГТ №785263. Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено, що Відповідачем здійснено обчислення допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у порушення п. 3 Порядку, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення допомоги по лікарняним АГТ №784427, АДГ №073951, АГТ №785263 не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення утримання із заробітної плати за серпень 2018 р. по лікарняному АДГ №113814 в розмірі 3886,27 грн. суд зазначає про таке. Згідно листка непрацездатності серія АДГ №113814 [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з 14.06.2018 р. по 05.07.2018 р. (том 1 а.с.60). Позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо утримання із його заробітної плати за серпень 2018 р. по лікарняному АДГ №113814 в розмірі 3886,27 грн. посилається на розрахунковий лист за серпень 2018 р. (том 1 а.с. 33). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Дослідивши зазначений розрахунковий лист встановлено, що він не містить реквізитів підприємства, складений у довільній формі, відрізняється від інших наданих Позивачу розрахункових листків за період його роботи на підприємстві у зв`язку із чим суд не приймає його як достовірний доказ, на підставі якого можливо встановити дійсні обставини справи. Суд констатує, що у разі неможливості самостійно надати докази Позивач мав можливість у відповідності до ст. 84 ЦПК України подати клопотання про витребування доказів, проте з таким клопотанням до суду не звертався. Крім того Відповідач в судовому засіданні наполягав на виплаті [PERSON] нарахованих по лікарняному листу серія АДГ №113814 сум компенсації за 22 дні, з яких 1419,90 грн. було сплачено роботодавцем, а інша сума була профінансована ФССТН (том 3 а.с.95). Таким чином Позивачем не доведено, що Відповідачем здійснено утримання із заробітної плати по лікарняному АДГ №113814 в розмірі 3886,27 грн. На підставі викладеного позовні вимоги про стягнення з Відповідача утримання із заробітної плати за серпень 2018 р. матеріальної допомоги по лікарняному АДГ №113814 не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення недоплаченої суми відпускних за 28 календарних днів за період відпуски з 01.08.2017 р. за 28 календарних днів в розмірі 10287,34 грн. суд дійшов висновку про таке. Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту "а" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей (тобто зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування). Положення Порядку обов`язкові для виконання підприємствами усіх форм власності та господарювання на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Позивач неодноразово у період роботи на підприємстві перебував у відпустках, отримував заробітну плату та йому нараховувалися, виплачувалися відпускні. Щодо розрахунку оплати за час відпустки за період з 01.08.2017 р. по 29.08.2017 р. виник спір з приводу їх розміру. Згідно наказу №301 ОС про надання відпуски [PERSON] було надано щорічна та додаткова відпустки за період роботи з 29.03.2016 р. по 28.03.2017 р. та з 01.08.2017 р. по 29.08.2017 р. на 28 календарних днів (том 2 а.с. 97). За відомостями Пенсійного фронду України (форма ОК-7) позивачу нараховувалась заробітна плата з загальному розмірі за період з серпня 2016 р. по липень 2017 р. у серпні 2016 р. -40511,58 грн., у вересні 2016 р. -40505,54 грн., у жовтні 2016 р.- 40911,91 грн., у листопаді - 40505,54 грн., у грудні 2016 р. - 41811,90 грн. у січні 2017 р. - 39786,78 грн., у лютому 2017 р. -40735,74 грн., у березні 2017 р. - 29101,38 грн., у квітні 2017 р. - 29131, 39 грн., у травні 2017 р. - 29063,24 грн., у червні 2016 р. - 13701,08 грн., у липні 2017 р. - 10111,58 грн., що загалом становить 395877,66 грн. (том 1 а.с.31). З відпускної записки для розрахунку суми нарахованих відпускних Відповідачем зазначені інші суми нарахувань за період з серпня 2016 р. по липень 2017 р. ніж зазначені у вищевказаній формі ОК-7, а саме у серпні 2016 р. - 31313,59 грн., у вересні 2016 р. - 31313,59 грн., у жовтні 2016 р.- 31313,59 грн., у листопаді - 31313,59 грн., у грудні 2016 р. - 29336,29 грн. у січні 2017 р. - 18748,00 грн., у лютому 2017 р. -18140,22 грн., у березні 2017 р. - 19184,00 грн., у квітні 2017 р. - 19184,00 грн., у травні 2017 р. - 19184,00 грн., у червні 2016 р. - 9047,00 грн., у липні 2017 р. - 7739,00 грн., що загалом становить 265816,87 грн., у зв`язку із чим сума відпускних склала 21025,06 грн. (том 1 а.с.43). Таким чином нарахування за період з серпня 2016 р. по липень 2017 р. відрізняються від офіційних даних зазначених у формі ОК-7. Представник Відповідача посилався на різницю у взятих для обчислення сум середнього заробітку по відпускних роботою Позивача за сумісництвом у зв`язку із чим розрахунок було здійснено за відпусткою за основною посадою. В обґрунтування своїх заперечень додав у якості доказів копію наказу від 23.05.2016 р. №112 ОС де [PERSON] водію автотранспортних засобів ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області», надано сумісництво на 0,5 ставки сторожа з 23.05.2016 р. по 31.12.2016 р. з відпрацюванням робочого часу (том 3 а.с. 109) та копію наказу від 03.01.2017 р. №1ОС де [PERSON] водію автотранспортних засобів ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області», надано 0,5 ставки сторожа з посадовим окладом 1600 грн., згідно 1 тарифного розряду за сумісництвом з 03.01.2017 р. по 31.12.2017 р. (том 3 а.с. 110). Згідно ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, як їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причини, що не залежали від неї. В судовому засіданні представник Відповідача жодним чином не обґрунтував не можливість подання вищевказаних доказів (наказів) у визначений ч. 3 ст. 83 ЦПК строк, у зв`язку із чим у відповідності до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, суд не приймає їх до розгляду. Згідно висновку судової економічної експертизи №01/11-20 від 12.11.2020 р. (том 2 а.с.225- 254) зокрема вбачається, що середня зарплата за один день позивача становить 1118,30 грн. та кількість днів відпустки - 28, то загальна сума відпустки становить 31312,40 грн. Суд погоджується з таким висновком експерта оскільки він розрахований на підставі поданих стронами доказів та ґрунтуються на вищенаведених нормах законодавства. Таким чином різниця між нарахованими відпускними в розмірі 21025,06 грн. та сумою відпускних, яка повинна бути нарахована Позивачу в розмірі 31312,40 грн. становить 10287,34 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Отже судом встановлено, що в день звільнення Відповідач в повній мірі не провів розрахунок з Позивачем у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Судом встановлено, що Позивач ще під час перебування у трудових відносинах з Відповідачем звертався із заявою про перерахунок невірно нарахованих відпускних за період з 01.08.2017 р. по 28.08.2017 р. (том 1 а.с.42). Таким чином, суд дійшов висновку, що Відповідач був обізнаний про незгоду Позивача із проведеним нарахуванням по відпускним проте жодних дій на врегулювання обчислення за відпускним не здійснив ані при звільненні, ані під час розгляду справи у суді. За таких обставин, а також враховуючи можливість підприємства здійснити розрахунок із звільненим працівником в день його звільнення 31.07.2018р. шляхом перерахування належних коштів, не вбачаючи з матеріалів справи жодних до цього перешкод непереборного характеру, беручи до уваги відсутність відомостей у суду про депонування підприємством належної при звільненні [PERSON] суми коштів, суд вважає наявними підстави відповідальності роботодавця, за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України з покладенням на нього обов`язку сплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вирішуючи питання про обсяг середнього заробітку суд зазначає про таке. Так, порядок обчислення середньоденного заробітку в розмірі 135,56 грн. наданий відповідачем (том 3 а.с. 125) за своєю формулою відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі за текстом Порядок № 100): за основу взято відомості заробітної плати з довідки підприємства відповідно до абз. 3 п.4 Порядку №100. Тож, належний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, враховуючи подану ним вищенаведену заяву розраховується за період з 01.08.2018 р. (наступний день після звільнення) по день ухваленні рішення тобто по 28.04.2021 р. включно, що загалом становить 690 робочих дні і в грошовому виразі складає 93536,40 грн. (135,56 грн. х 690 р.д.). Відповідно до ч. 5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу матеріальної відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті насамперед слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення зазвичай ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549-552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в Постанові від 17 березня 2020 року провадження № № 61-25562св18 справа № 569/6583/16-ц. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. З огляду на викладене, суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги позивача в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку і застосувати співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. У зв`язку із чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 15000 грн. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суми, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наведених підстав. Оскільки Позивач відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору в розмірі 704,80 гривень в дохід держави. Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з позовної заяви Позивач просить стягнути з Відповідача витрати пов`язані з проведенням експертизи. Згідно п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.4 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.12.2019 року у справі було призначено судову економічну експертизу, проведення якої було доручено експерту Машиніченку О.А. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача. Згідно рахунку - фактури № СФ-0007/1102020 від 13.11.2020 вартість наданих послуг за проведення економічної експертизи склала 25000 грн.(том 3 а.с.34). На підтвердження сплати визначеної суми, позивачем надано квитанцію №0.0.1906253330.1 від 16.11.2020 року про повну оплату вартості експертизи в сумі 25000 грн. (том 3 а.с. 31). Таким чином, беручи до уваги те, що матеріали справи містять достатні відомості про реальний розмір сплачених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат пов`язаних із залученням експерта для проведення судової економічної експертизи у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат пов`язаних із залученням експерта для проведення експертизи в розмірі 25000 грн. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial