Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позов мотивує тим, що відповідач уклала з банком кредитний договір; в забезпечення виконання зобовязань за ним між банком та відповідачем було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Банк 28.11.2012 року відступив позивачу, відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки, свої права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договорах. П.12.3. Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У звязку з грубим порушенням відповідачем умов кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки, як передбачено умовами іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 22.02.2016 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 23.11.2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», як законним власником,була здійснена спроба потрапити у спірне майно, проте було виявлено, що у ньому незаконно проживає відповідач. Відповідно до акту обстеження майна від 23.11.2016 року, майно знаходиться у придатному для житла стані, немає жодних видимих пошкоджень, а відповідно до акту обстеження майна від 30.11.2016 року стан цього ж майна встановити не можна, не надано доступ до лічильників газу, води, електричної енергії, внаслідок чого неможливо встановити їх справність та використання відповідно до норм. Внаслідок незаконних дій відповідача позивач фактично позбавлений можливості користуватись власним майном, оскільки відповідач чинить перешкоди, відмовляється впустити позивача до спірного нерухомого майна, не виселяється з нього у добровільному порядку. Посилаючись на наведене, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: [ADDRESS], шляхом надання постійного безперешкодного доступу товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" до цього майна; та визнати відповідача [PERSON], [INFO], ІПН - [NUMBER] такою, що втратила право користування будинком, який розташований за адресою : [ADDRESS]. Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через оголошення в пресі (газета «Волинь -нова», №37 від 06 квітня 2017 року). Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 224 ЦПК України Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] уклала кредитний договір з публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк»; в забезпечення виконання зобовязань за ним між банком та відповідачем було укладено Договір іпотеки. Предметом іпотеки, відповідно до умов зазначеного договору, було нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2012 року банк відступив позивачу відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договорах. (а.с.7-8) Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. П.12.3. Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Судом встановлено, що банк взяті на себе зобовязання по кредитному договору виконав в повному обсязі. Однак, відповідач [PERSON], порушуючи умови кредитного договору та вимоги чинного законодавства, не повернула кредит, не сплатила проценти та комісії за користування ним, а тому не виконала взяті на себе зобовязання . У звязку з суттєвим порушенням відповідачем умов кредитного договору, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки, як передбачено умовами іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Судом встановлено, що 22.02.2016 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 23.11.2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», як законним власником,була здійснена спроба потрапити у спірне майно, проте, як було зясовано, у ньому незаконно проживає відповідач. Відповідно до акту обстеження майна від 23.11.2016 року, майно знаходиться у придатному для житла стані, немає жодних видимих пошкоджень, а відповідно до акту обстеження майна від 30.11.2016 року стан цього ж майна встановити не можна, не надано доступ до лічильників газу, води, електричної енергії, внаслідок чого неможливо встановити їх справність та використання відповідно до норм. Таким чином, відповідач своїми діями порушує норми Житлового та Цивільного кодексів України, Закону України «Про іпотеку», Конституцію України та Конвенцію про захист прав і основоположних свобод. Ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнається право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦК України встановлено загальні засади цивільного законодавства, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків,\~встановлених Конституцією України\~та законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено судом, внаслідок незаконних дій відповідача, позивач фактично позбавлений можливості користуватись власним майном. У даному випадку діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що незаконні дії відповідача призвели до порушення прав позивача, який з моменту набуття права власності на спірне нерухоме майно позбавлений можливості реалізувати своє право власності, а саме: володіти, користуватись та розпоряджатись майном за адресою: [ADDRESS], на власний розсуд, оскільки відповідач чинить перешкоди, не впускаючи позивача до спірної квартири та не виселяється з неї у добровільному порядку. За таких обставин, позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати по справі в сумі 2756грн..

Outcome: approved