Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Вінницької міської ради, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], ФОП [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення та визнання недійсними державних актів, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона являється власником 9/75 часток житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] згідно реєстраційного посвідчення зареєстрованого за № 1555 від 21.06.2006 року. Згідно договору купівлі - продажу від 14.06.2006 року вона, [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] у рівних частинах 9/25 будівлі по [ADDRESS]. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою був встановлений порядок користування земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] відповідно до другого варіанту висновку №377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року, рішення набрало законної сили. Відповідно до додатку 1 до рішення Вінницької міської ради 27 сесії 6 скликання від 26.12.2012 р. № 1107 позивач отримала дозвіл на виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки по [ADDRESS] площею 223 кв.м. з урахуванням другого варіанту висновку №377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року. Технічна документація була виготовлена з урахуванням порядку користування земельною ділянкою у відповідності до другого варіанту висновку №377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року. Рішенням управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області №РВ - 0500022512013 від 18.04.2013 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру було повідомлено про знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачалось зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Даним рішенням рекомендовано врегулювати та погодити порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 0510100000:03:007:0227 з її власником. Таким чином позивачу стало відомо про порушення її прав, адже Вінницькою міською радою були прийняті рішення по передачу у власність земельної ділянки [PERSON] та згодом останнім було отримано державні акти на земельну ділянку площа, межі та конфігурація якої не відповідають порядку користування, встановленого рішенням суду, внаслідок чого вона не може реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки. Суміщення земельних ділянок підтверджується проектом розподілу виготовленим ДП "Поділлягеодезкартографія" від 12.09.2013 р. та висновком судової земельно-технічної експертизи складеним 30.04.2014 р. за №74 ТОВ "Поділський центр судових експертиз" згідно з яким площа земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] у м. Вінниці, яка передана у власність [PERSON] на підставі рішення Вінницької міської ради №2692 від 19.02.2010 р., частково відповідає (менша на 1,0 кв.м) площі земельної ділянки, порядок користування якою був встановлений рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 р. відповідно до другого варіанту висновку №377 судової будівельно - технічної експертизи від 13.12.2005 р., складеного ТОВ "Подільський центр судових експертиз". Порівнюючи фактичне розташування земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] встановлено, що конфігурація та місце розташування земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], площею 0,0365 га та 0,0035 га (державні акти серії ЯМ №339322, ЯМ №339323 від 29.05.2012 р. видані [PERSON].) не відповідає конфігурації та місцю розташування земельної ділянки, порядок користування якою був встановлений рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 р. відповідно до другого варіанту висновку №377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 р., складеного ТОВ "Подільський центр судових експертиз". Відмінності полягають в тому, що земельні ділянки згідно державних актів зміщені в координатах відносно земельних ділянок, зображених на кадастровому плані ДП "Поділлягеодезкартографія" від 12.09.2013 р. Відстані, на які зміщені земельні ділянки, зазначені на додатку 1. Координати земельних ділянок площею 0,0365 га та площею 0,0035 га, належних [PERSON] згідно державних актів серії ЯМ №339322, ЯМ №339323, не відповідають координатам земельних ділянок, зазначених на кадастровому плані ДП "Поділлягеодезкартографія", який був розроблений станом на 12.09.2013 р., на якому зазначено, що він був складений за рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 р. справа №2-17/06 та відповідно до другого варіанту висновку №377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 р. Не відповідає також загальна площа ділянок та кількість поворотних точок зовнішніх меж ділянок (конфігурація земельних ділянок). Винесення меж земельних ділянок в натурі площею 0,0035 га та площею 0,0365 га належних [PERSON] згідно державних актів серії ЯМ №339322, ЯМ №339323, не відповідає межам земельних ділянок визначених рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 р. відповідно до другого варіантну висновку №377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 р. складеного ТОВ "Подільський центр судових експертиз". Накладання земельних ділянок, які перебувають у власності [PERSON] є наслідком невірно визначених координат для прийому обмінних файлів (що входить в процедуру видачі державних актів) до бази даних АС ДЗК. Оскільки було придбано частину будинку то до позивача та до інших покупців перейшло право користування земельною ділянкою, земельна ділянка з її користування не вилучалася. У разі визнання недійсним рішення Вінницької міської ради відсутні правові підстави і для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач дізналась про порушення свого права, а саме про прийняття рішення Вінницькою міською радою та видачу державного акта з часу прийняття рішення Державного кадастрового реєстратора від 18.04.2013 р. тому строк звернення до суду слід рахувати саме з даного часу. Оскільки право позивача порушене прийняттям рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 р. лише в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] площею 25 кв.м., площа суміщення, яка відображена у додатку №2 до висновку судової земельно-технічної експертизи складеного ТОВ "Подільський центр судових експертиз" від 30.04.2014 р. за №74, вважає доцільним визнання вказаного рішення недійсним лише в частині площі суміщення. Просить визнати недійсним та скасувати рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 р. в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] площею 25 кв.м. розташованої по [ADDRESS], визначених у додатку №2 до висновку судової земельно-технічної експертизи складеного ТОВ "Подільський центр судових експертиз" 30.04.2014 р. за №74, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 0365 га серії ЯМ №339322 від 29.05.2012 р. виданий [PERSON], визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0035 га, розташовану по [ADDRESS] серії ЯМ 339323 від 29.05.2012 р. виданий [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав з наведених у ньому підстав та суду пояснив, що оскільки права та інтереси позивача рішенням Вінницької міської ради порушуються лише в частині, тому позивач просить визнання рішення недійсним в частині, так як в іншій частині рішення Вінницької міської ради права та інтереси позивача не порушує. Крім того земельна ділянка рішенням Вінницької міської ради була передана у власність [PERSON] та на підставі вказаного рішення було видано державний акт на земельну ділянку площею 4 кв. м, яка знаходиться під частиною житлового будинку належного позивачу. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). В даному випадку відповідних обставин при прийнятті оскаржуваного рішення Вінницькою міською радою враховано не було, що призвело до порушень прав та законних інтересів позивача, тому рішення в частині, що порушує права позивача та державні акти, видані на підставі вказаного рішення, підлягають визнанню недійсними. Просить позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування. Представник відповідача Вінницької міської ради - Олексюк Т.С. в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що Вінницька міська рада діяла в межах своїх повноважень. [PERSON] було надано всі необхідні документи, на підставі яких було прийнято рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 р. про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки. Вважає, що за допущені технічні помилки відповідальність мають нести розробники технічної документації. Крім того вважає, що рішення Вінницької міської ради не може бути визнане недійсним лише в частині. Просить відмовити в задоволені позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що [PERSON] є її чоловіком. Після винесення рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 р., чоловік звернувся за виготовленням технічної документації на земельну ділянку, таку документацію було видано, після чого Вінницька міська рада передала земельні ділянки чоловікові у власність, він отримав Державні акти на право власності на земельні ділянки. Після того як позивач розпочала приватизацію своєї земельної ділянки виявилися, що земельні ділянки накладаються одна на одну. Просить відмовити в задоволені позову, оскільки немає матеріальної можливості замовляти нову технічну документацію на земельну ділянку. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2006 року укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (покупці), посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 14.06.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №2594, [PERSON] передала у власність, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли у власність (купили) в рівних частинах кожен придатні для використання за призначенням 9/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 2505880 від 14.06.2006 року даний правочин зареєстровано 14.06.2006 року. В графі відчужувач зазначено [PERSON], предмет правочину 9/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS], набувачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до реєстраційного посвідчення від 21.06.2006 року Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації посвідчено, що 9/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 14.06.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2594. Як вбачається з копії технічного паспорту виданого на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS], власниками 9/75 частки житлового будинку є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року у справі №2-17/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,0676 га, що розташована за адресою: м. Вінниця, [ADDRESS] відповідно до другого варіанту висновку № 377 судової будвівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року. Виділено [PERSON] в користування земельну ділянку площею 400,45 кв.м, яка позначена на плані зеленим кольором, в тому числі під житловим будинком та господарськими спорудами 109 кв.м. Виділено [PERSON] в користування земельну ділянку площею 223,45 кв.м., яка позначена на плані блакитним колором, в тому числі під житловим будинком та господарськими спорудами 58 кв.м. Земельну ділянку площею 9,1 кв.м. позначеною на плані жовтим кольором залишено в спільному користуванні [PERSON] зта [PERSON]. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України , - і за її межами. Відповідно до висновку № 377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року виготовленого експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» станом на 15.09.2005 року площа земельної ділянки, якою користуються співвласники будинковолодіння [ADDRESS] відповідає значенню 676 кв.м. Відповідно до варіанту 2 встановлення поряду користування земельною ділянкою по [ADDRESS] між співвласниками співвласнику 16/25 частки будинковолодіння ([PERSON].) пропонується виділити 405 кв.м., в тому числі під житловим будинком та господарськими спорудами - 109 кв.м. співвласнику 9/25 частки будинковолодіння ([PERSON].) пропонується виділити 228 кв.м., в тому числі під житловим будинком та господарськими спорудами - 58 кв.м. Земельна ділянка спільного користування між співвласниками площею 9,1 кв.м. Як вбачається з витягу із рішення Вінницької міської ради 44 сесії 5 скликання від 19.02.2010 року № 2692, було вирішено передати земельні ділянки у власність, видати Державні акти на право власності на земельні ділянки в установленому порядку. Згідно додатку 2 передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] на [ADDRESS] площею 400 кв.м. (частина садиби) відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року. На підставі даного рішення [PERSON] були видані Державні акти на право власності на земельні ділянки. Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №339322 земельна ділянка площею 0, 0365 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по [ADDRESS], кадастровий номер 0510137000:03:007:0227 передана у власність [PERSON] на підставі рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 року. Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №339323 земельна ділянка площею 0, 0035 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по [ADDRESS], кадастровий номер 0510137000:03:007:0228 передана у власність [PERSON] на підставі рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 року. За змістом ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 4 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст. 154 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою. Статтею 140 Земельного кодексу України передбачені виключні підстави припинення права власності на земельну ділянку. Як встановлено в судовому засіданні згідно витягу із рішення Вінницької міської ради 27 сесії 6 скликання від 26.12.2012 року № 1107, позивачу було вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно з додатками 1, 2. Відповідно до рішення №РВ-0500022512013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Держаного земельного кадастру від 18.04.2013 року, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області розглянуто заяву [PERSON] про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 05.04.2013 року разом з доданими до неї документами та відповідну до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру, з таких підстав - знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Рекомендовано врегулювати і погодити порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 0510100000:03:007:0227 з власником. Як встановлено в судовому засіданні з даного рішення позивачу стало відомо про порушення її прав і про те, що Вінницькою міською радою було прийняте рішення по передачу у власність земельної ділянки [PERSON], на підставі якого ним було отримано Державні акти на право власності на земельні ділянки площа, межі та конфігурація яких не відповідають порядку користування, встановленому рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року у справі №2-17/06, внаслідок чого позивач не може реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки. Згідно з п. 1.12, 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 р. №43 (яка була чинною на час видачі державних актів) складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Згідно з п. 2.1 Інструкції роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Відповідно до п. 2.4, 2.4 Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Як вбачається із матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] в. Вінниця [PERSON], матеріали технічної документації із землеустрою містять, зокрема, Акт обстеження та погодження меж земельної ділянки [PERSON], згідно якого в натурі (на місцевості) проведено обстеження та погодження меж земельної ділянки, однак в даному акті підписів представника проектної організації, землевласника (землекористувача), представника відділу Держкомзему немає. Межі погоджено з суміжними землекористувачами. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Як вбачається з висновку № 74 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 30.04.2014 року, виготовленого експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз», конфігурація та місце розташування земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], не відповідає другому варіанту висновку № 377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року, оскільки цей варіант був розроблений без прив'язки до єдиної системи координат, в яких розміщена земельна ділянка. Площа земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], яка передана у власність [PERSON] на підставі рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 року, частково відповідає (менша на 1 кв.м) площі земельної ділянки, порядок користування якою був встановлений рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року відповідно до другого варіанту висновку № 377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року, складеного ТОВ "Подільським центром судових експертиз". Порівнюючи фактичне розташування земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] встановлено, що конфігурація та місце розташування земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], площею 0,0365 га та 0,0035 га (державні акти серії ЯМ №339322, ЯМ № 339323 від 29.05.2012 року видані [PERSON].) не відповідає конфігурації та місцю розташування земельної ділянки, порядок користування якою був встановлений рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року відповідно до другого варіанту висновку №377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року, складеного ТОВ "Подільським центром судових експертиз". Відмінності полягають в тому, що земельні ділянки згідно державних актів зміщені в координатах відносно земельних ділянок, зображених на кадастровому плані ДП "Поділлягеодезкартографія" від 12.09.2013 року. Відстані, на які зміщені земельні ділянки, зазначені на додатку 1. Координати земельних ділянок площею 0, 0365 га та площею 0,0035 га, належних [PERSON] згідно державних актів серії ЯМ 339322, ЯМ № 339323, не відповідають координатам земельних ділянок, зазначених на кадастровому плані ДП "Поділлягеодезкартографія", який був розроблений станом на 12.09.2013 року, на якому зазначено, що він був складений за рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року справа №2-17/06 та відповідно до другого варіанту висновку № 377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року. Не відповідає також загальна площа ділянок та кількість поворотних точок зовнішніх меж ділянок (конфігурація земельних ділянок). Винесення меж земельних ділянок в натурі площею 0,0035 га та площею 0,0365 га, належних [PERSON] згідно держаних актів серії ЯМ №339322, ЯМ №339323, не відповідає межам земельних ділянок, визначених рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2006 року відповідно до другого варіанту висновку № 377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року, складеного ТОВ "Подільським центром судових експертиз". Накладання земельних ділянок, які перебувають у власності [PERSON] є наслідком невірно визначених координат для прийому обмінних файлів (що входить в процедуру видачі державних актів) до бази даних АС ДЗК. Отже з даного висновку вбачається, що конфігурація та місце розташування земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], не відповідає другому варіанту висновку № 377 судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2005 року, оскільки цей варіант був розроблений без прив'язки до єдиної системи координат, в яких розміщена земельна ділянка. В судовому засіданні встановлено, що без згоди та попереднього вилучення відповідної частини земельної ділянки у позивача, яка є користувачем даної земельної ділянки, було фактично вилучено частину земельної ділянки та передано у власність відповідачу [PERSON] згідно рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 року, на підставі якого відповідач отримав відповідні Державні акти на право власності на земельні ділянки. За таких обставин оскаржуване рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 року порушує право позивача на належну їй земельну ділянку, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню в частині існуючих порушень. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача Вінницької міської ради про те, що дане суміщення земельних ділянок є технічною помилкою розробника технічної документації та зазначає, що так як право власності на земельну ділянку вже зареєстроване, тому без визнання недійсними вказаного рішення та державних актів не можливо відновити порушене право позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною 1 статті 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 7. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.10.2013 року у справі № 6-83цс 13, державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. На підставі викладеного, враховуючи, що права позивача порушені прийняттям рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 року лише в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] площею 25 кв.м., суд приходить до висновку, що рішення Вінницької міської ради № 2692 від 19.02.2010 року в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON], площею 25 кв.м. розташованої по [ADDRESS], підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Відповідно, підлягають визнанню недійсними та скасуванню Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0365 га серії ЯМ № 339322 та Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0035 га серії ЯМ №339323, підставою для видачі яких являлось зазначене рішення Вінницької міської ради. Згідно положень ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При вирішені питання щодо судових витрат суд враховує думку представника позивача, який просить судові витрати залишити без відшкодування та приходить до висновку, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved