Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач 24.12.2019 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с. 1-4), посилаючись на наступні обставини. 23.11.2016 року між сторонами було укладено договір позики № 97226 в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти у сумі 600 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 600 грн 00 коп., що підтверджується повідомленням від 02.12.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕР», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП -180516-3 від 18.05.2016 року. Взяті на себе зобов`язання за договором щодо своєчасного повернення коштів та сплати нарахованих за їх користування відсотків у встановлені договором терміни [PERSON] не виконав, у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість за кредитом, яка станом на 20.12.2019 року становить 25 764 грн. 56 коп., з яких 600 грн.00 коп.- основний борг, 6 916 грн. 64 коп. - заборгованість за відсотками, 18 247 грн. 92 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання коштів, не повертає позивачу позику та відсотки за її користування, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором та судові витрати. Справу просив розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.1-4). Ухвалою про відкриття провадження від 06.02.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Заочним рішенням від 22.04.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 25764,56 грн. та судові витрати по справі (а.с. 40-42). Ухвалою суду від 11.06.2020 року заочне рішення від 22.04.2020 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу роз`яснено її право на подачу відзиву на позовну заяву згідно вимог ст. 278 ЦПК України. 02.07.2020 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», згідно якого відповідач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки нею у грудні 2016 року було сплачено суму боргу у розмірі 600 грн. та нараховані на той момент відсотки, тому вже на кінець 2016 року вона зобов`язань перед банком не мала. Зазначила, що ніяких претензій з боку Банку не отримувала, вважала, що повністю виконала свої зобов`язання за договором позики № 97226. Надати письмові докази оплати боргу не має можливості, оскільки квитанції не збереглися. Крім того зазначила, що позивач звернувся з даним позовом з пропуском строків, передбачених ст.ст. 257,258 ЦК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.11.2016 року між сторонами було укладено договір позики № 97226 в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти у сумі 600 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування (а.с. 18-22). Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства. Так, відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті Товариства, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п.5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається Товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до пункту 6.3. цих Правил, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. Як слідує з матеріалів справи, між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] був укладений Договір позики № 97226 від 23.11.2016 року (а.с.18-22), шляхом підписання цього Договору позичальником [PERSON] електронним цифровим підписом (а.с.14-17). Згідно цього Договору, відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 600,00 грн., шляхом переведення на картковий рахунок відповідача суми позики. Згідно довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02.12.2019 року за № 5279-ВП, здійснено успішний переказ коштів на картку клієнта, відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів ВП-180516-3 від 18.05.2016 року (а.с.24-28), а саме: 23.11.2016 року на суму 600 грн. 00 коп. (а.с.24). Отже, відповідно до умов Розділу 4 Правил відповідач [PERSON] акцептував оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, щодо стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 600,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву на те, що нею у грудні 2016 року було сплачено суму боргу та нараховані на той момент відсотки суд до уваги не приймає, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного суду не надано, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому суд зазначає, що розглядаючи справу, сторонам були забезпечені рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Щодо заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та заборгованості за простроченими відсотками, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частини перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до умов Договору позики № 97226 від 23.11.2016 року, Банк надав відповідачу грошові кошти у сумі 600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за користування позикою зазначені у п.1.5. цього договору. Пунктами 1.2.-1.4. цього Договору передбачено, що строк дії договору 28 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 28 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Відповідно до п.1.5. та п.1.6. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,02 (один) процент від суми позики, але не менше ніж 50 гривень 00 копійок за перший день користування позикою; 1,02 (один) процент від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. У разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом 3 днів після закінчення строку визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у розмірі 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5 цього договору. Згідно вимог п. 3.1. Договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за період з 23.11.2016 року по 21.12.2016 року (останній день повернення позики), що становить (6 грн. (1 % від суми позики починаючи з другого дня по двадцятий день користування позикою) х 27 = 162 грн. + 50 (перший день користування позикою) = 212 грн. Позовні ж вимоги про стягнення процентів після 21.12.2016 року не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо застосування строків позовної давності, заявлених відповідачем, суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ч.ч.3, 4 ст 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] 21.12.2019 року (згідно із поштовим штемпелем на конверті а.с. 31 на звороті), тобто в межах трирічного строку позовної давності. У постанові від 29.05.2018 у справі №903/509/17 Верховний Суд зазначив, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. З викладеного заява про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 60,54 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 812/25764,56 х 1921,00 = 60,54 грн.

Outcome: partial