Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

16.03.2021 року заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» Черкасова А.О. звернулась до суду з заявою, в якій просить застосувати примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар [PERSON] на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] був госпіталізований до лікарні 15.03.2021 року о 16:00 год. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем МШД [PERSON] , який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від поліцейського взводу 2 роти 4 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПГ рядового поліції [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. 16.03.2021 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад в формі гострого поліморфного психічного розладу без симптомів шизофренії, внаслідок якого становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих (агресивний та неадекватний). Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр Дригіна Л.В. підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначила, що станом на час розгляду справи [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, які виразились у створенні конфліктних ситуацій у Харківській міський раді, з лікарями швидкої допомоги, які відвезли [PERSON] до психіатричної лікарні та працівниками самої психіатричної лікарні, до якої пацієнта було направлено за рапортом поліції. Після того, як його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, його психічний стан погіршився, тому що [PERSON] вважав себе невинуватим. 15.03.2021 року вийшов з дому та пішов до Харківської міської ради, у приміщенні якої влаштував скандал. Після чого, за рапортом поліції був доставлений до КНП ХОР "ОКПЛ №3" у примусовому порядку. За повідомленням лікаря, проживає разом з батьками, після 15.03.2021 року часто плаче, бажав працевлаштуватися до охорони Харківської міської ради. Крім того, лікар зазначила, що діагноз, який був встановлений комісією лікарів - тяжкий психічний розлад у формі гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії, потребує уточнення, оскільки він є "обтікаємий". На уточнююче запитання суду у чому саме полягає його небезпека для себе та оточуючих, лікар повідомила, що у нього немає критики до своїх дій, був агресивний по відношенню до працівника поліції, лікаря та працівника КНП ХОР "ОКПЛ №3", погрожував фізичною розправою. На уточнююче запитання суду та адвоката у чому саме полягали його дії, які представляли небезпеку для оточуючих , лікар повідомила, що у агресивних словах та діях. Також, лікар додала, що добровільно лікуватися не бажає, та не вважає себе хворим. Страждає на розсіяний склероз. У своїй заяві лікарня зазначає, що лікування [PERSON] можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки він страждає на важке психічне захворювання у вигляді гострого поліморфного психічного розладу без симптомів шизофренії, внаслідок якого становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих (агресивний та неадекватний), потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу". Представник лікарні заперечував можливість амбулаторного лікування [PERSON] . Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] до лікарні. Представник [PERSON] - адвокат Кіслова О.О. в судовому засіданні категорично заперечила проти примусового лікування свого клієнта, оскільки вважає, що він не предстваляє небезпеки для себе та оточуючих, оскільки в його діях, які стали підставою для примусової госпіталізації не було ніякої небезпеки для оточуючих. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти його примусової госпіталізації та пояснив, що не має причин лікуватися у даній лікарні. Також, повідомив суд, що бажав зустрітися особисто у Харківській міській раді з [PERSON] для того щоб надати йому свої ідеї по вдосконаленню міського благоустрою, але охорона не пустила до нього. Запропонували звернутися до відділку кадрів з питань працевлаштування на роботу, але [PERSON] вирішив залишитися на першому поверсі та чекати на [PERSON] . Коли [PERSON] почав виходити із приміщення міської ради, [PERSON] хотів піти за ним, щоб поспілкуватися, але охорона не підпустила близько до нього. [PERSON] вирішив чекати його у будівлі міськради все одно. Щодо дій по відношенню до поліцейських у міськраді, то [PERSON] повідомив, що поліцейський йому наступив на ногу, на що він у відповідь теж наступив йому на ногу, додавши що є така прикмета з дитинства. Показав свій паспорт, але на вимогу назвати свої анкетні відомості відмовився їх назвати, оскільки показував свій паспорт поліцейським. Після спілкування з поліцейськими, його потягли до карети швидкої допомоги. Лікарі просили його розблокувати телефон, але він відмовився. У лікарні його привязали до ліжка. На уточнюючі запитання суду повідомив, що алкоголь перед тим як відвідати будівлю міськради не вживав, вирішив зустрітися з [PERSON] з метою налагодження благоустрою у місті, щоб він продовжив справу [PERSON] .. Тату з [PERSON] собі робити не збирається, оскільки вважає, що в нього є інші ідеї з покращення міста Харкова, які будуть згодом реалізовані та запатентовані. Повідомив, що готовий самостійно пройти лікування, хоче додому до батьків, щоб усе переусвідомити. Негативне відношення до матері заперечив. Просив суд відпустити його додому. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із супровідного листка № 522/104, [PERSON] 15.03.2021 року був доставлений до лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з приміщення Харківської міської ради, яке розташоване за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 7 з попереднім діагнозом: гострий поліморфний психічний розлад. Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 26/1251 від 16.03.2021 року, складеного комісією лікарів лікарні, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад в формі гострого поліморфного психічного розладу без симптомів шизофренції, внаслідок якого становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих (злісний, дратівливий, погрожує оточуючим, поліціянтам, медперсоналу). Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». З вказаного акту також вбачається, що [PERSON] страждає на розсіяний склероз з 19-ти річного віку. Мешкає з батьками. В психіатричний стаціонар госпіталізований вперше. Зі слів батьків стан хлопця змінився 11.03.2021 року після рішення адміністративного суду, який наклав на пацієнта грошовий штраф та позбавив водійських прав на рік після затримання за водіння в нетверезому стані. Став тривожний, неспокійний, весь час намагався привести докази, що він не повинен платити гроші, винен другий чоловік. 15.03.2021 року зранку пішов з дому, потім батьки дізналися що його затримала поліція та госпіталізували в психіатричну лікарню. Не дав добровільну згоду на лікування у психіатричному стаціонарі. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд дійшов висновку, що наявність одного лише висновку комісії лікарів, про те що у [PERSON] спостерігається тяжкий психічний розлад, не може свідчити про те що [PERSON] створює безпосередню небезпеку для себе та оточуючих і що його лікування можливе виключно в стаціонарних умовах. Підставою для його примусової госпіталізації, яка була застосована до нього вперше, був лише рапорт поліції від 15.03.2021 року, зміст якого суперечить змісту, який міститься у записі лікаря приймального відділення від 15.03.2021 року, поясненням самого [PERSON] , а також акту з висновками комісії лікарів. Відповідно до рапорту поліції, поліція була викликана через те, що невідомий чоловік поводить себе неадекватно у приміщенні ХМР. Прибувши на місце було встановлено чоловіка [PERSON] , [INFO] , який висловлював всяку нісенітницю, поводив себе неадекватно та його поведінка не відповідала дійсності. У звязку з чим, було викликано БШМД 104. Відповідно до запису лікаря приймального відділення КНП ХОР "ОКПЛ №3" [PERSON] щодо огляду пацієнта [PERSON] , остання зазначає: "відповідно до рапорту поліції відомо: увірвався до будівлі міськради, погрожував людям, кликав мера аби той, влаштував його на посаду керівника охорони, вважає, що він може змінити цей світ, вороже та агресивно направлений до оточуючих, погрожує фізичною розправою поліціянтам через те, що 11.03.2021 року йому винесли адміністративне правопорушення. Поліція викликала БШД № 104". Також у записі лікаря приймального відділення зазначено, що [PERSON] негативістично налаштований до матері, поліції, оточуючих. В акті психіатричного огляду [PERSON] від 16.03.2021 року також зазначено, що останній проявляв до поліціянтів агресивні тенденції. Потім проявляв до медперсоналу МШД агресивні тенденції. Госпіталізований до 20 відділення лікарні у звязку із позитивним експрес тестом на коронавірус. Зі слів співробітників МШД: "увірвався до будівлі міськради, погрожував оточуючим, наполягав, щоб мер влаштував його на посаду керівника охорони. Висловлював, що "може змінити цей світ". Висновок до якого прийшла комісія лікарів полягає у тому, що [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії, в результаті чого представляє безпосередньо небезпеку для себе та оточуючих (злісний, дратівливий, погрожує оточуючим, поліціянтам, медперсоналу, потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар згідно ст. 14 ЗУ "Про психіатричну допомогу"). На момент звернення лікарні із даною заявою, його психічне захворювання підтверджувалось висновком комісії лікарів, який був досліджений в судовому засіданні, але лікар повідомила, що діагноз є "абстрактним" та потребує уточнення для чого і потрібно його примусова госпіталізація. Відповідно до запису лікаря приймального відділення діагноз при госпіталізації був встановлений - гострі поліморфні психотичні розлади з симптомами шизофренії, тоді як відповідно до висновку комісії лікарів, такий діагноз був вже без симптомів шизофренії. Суд не погоджується із даними, які були зафіксовані у записі лікаря приймального відділення від 16.03.2021 року, виконаний лікарем [PERSON] та висновками комісії лікарів психіатрів, які виладені в акті психіатричного огляду від 16.03.2021 в частині даних щодо небезпечності [PERSON] для себе та оточуючих, що стало підставою для його примусової госпіталізації та вважає, оскільки дані які містяться в рапорті працівників поліції суперечать даним, які викладені в медичних документах. В рапорті працівника поліції не зазначалося, що [PERSON] увірвався до будівлі міськради, погрожував оточуючим та проявляв агресивні тенденції до поліціянтів. У рапорті поліції було лише зазначено, що [PERSON] поводив себе неадекватно, висловлював всяку нісенітницю та його поведінка не відповідала дійсності. Отже, судом встановлено протиріччя та не відповідність інформації щодо небезпеки для себе та оточуючих, яка міститься у рапорті поліції з медичною документацією щодо [PERSON] . Із рапорта поліції суд не вбачає наявність в діях [PERSON] ознак небезпеки як для себе так і для оточуючих його людей. Висновки лікарів щодо агресивної поведінки до працівників бригади МШД та санітарів не підтверджується матеріалами справи, а встановлено комісією лікарів лише зі слів медичного персоналу, що не може бути належним та допустимим доказом, оскільки слова медичного персоналу повинні підтверджуватись належними доказами: показання свідків, письмові докази, відеозаписи тощо. Доводи [PERSON] щодо ситуації яка трапилася 15.03.2021 року суд приймає до уваги та вважає що останній надав суду послідовні пояснення, не плутався у своїх поясненнях, не виявляв агресії по відношенню до лікаря під час судового засідання, що може слугувати ще одним доказом, поряд із дослідженими у судовому засіданні, того, що [PERSON] на даний час не представляє небезпеки як для себе так і для оточуючих. Суд не може ставити під сумнів висновок комісії лікарів у даній справі, але вважає, що наявність одного лише висновку комісії лікарів не достатньою для доведення критерію небезпечності [PERSON] для себе та оточуючих, що було б підставою для його примусової госпіталізації, оскільки представником лікарні та прокурором не доведено критерії, які можуть слугувати для примусового лікування особи, а саме: має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. На обліку у лікаря психіатра [PERSON] не перебував. Крім цього також не доведено представником лікарні та прокурором наявність такого критерію для примусової госпіталізації, відповідно до ст. 14 ЗУ "Про психіатричну допомогу" як - вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, оскільки саме на цю підставу лікарня посилалася у своїй заяві як на підставу для примусової госпіталізації. Зазначена позиція суду відповідає висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07. Також відповідно до правової позиції Верховного суду від 12.12.2019 року у справі № 552/886/19: "При цьому колегія суддів виходить із того, що встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КП «ПО КПЛ ім. О. Ф. Мальцева» від 15 лютого 2019 року № 12 про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації. Сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.". Враховуючи наведене, відсутні передбачені законодавством України підстави для госпіталізації [PERSON] до лікарні у примусовому порядку без його згоди. Підстав для вжиття заходів відповідно до ч. 4 ст. 342 ЦПК України судом не вбачається.

Outcome: dismissed