Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач, в інтересах малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на користь установи або особи, яка буде здійснювати опіку дітьми, на утримання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Однак не виявляє батьківської турботи до дітей, не може створити належні умови для проживання та виховання дітей, самоусунулась від виховання дітей, неодноразово залишала на тривалий час дітей без батьківської турботи. Догляд за малолітньою [PERSON] здійснює дідусь. Малолітні [PERSON] та [PERSON] з березня 2016 року проживають разом з батьком, [PERSON], внаслідок залишення відповідачем дітей без батьківського догляду. [PERSON] ніде не працює, веде асоціальний спосіб життя, самовільно залишила місце реєстрації, тимчасово проживає у сторонніх осіб, які мають асоціальну поведінку. Відносно відповідача порушена кримінальна справа за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України. Наразі невідомо фактичне місце перебування відповідача, відповідач переховується від слідства. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми, не дбає про нормальне самоусвідомлення дітей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться духовним та фізичним розвитком дітей, не виявляє бажання бачить та спілкуватися з дітьми. Отже, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також вказав, що відповідач виправилась, але на час подання позову були всі підстави для позбавлення батьківських прав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав. Також вказала, що влаштувалась на роботу, спілкується з дітьми, які проживають з колишнім чоловіком, доглядає за меншою дитиною. Адвокат відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення. При цьому пояснила, що відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради зазначив, шо позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до висновку органу опіки та піклування. Разом з тим, інший предствник в судовому засіданні вказав про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відносно молодшої дитини. Третя особа [PERSON] зазначив, що його донька виправилася, постійно проживає зі своєю меншою дитиною, доглядає за нею, влаштувалася на роботу, а тому не потрібно позбавляти її батьківських прав. Третя особа [PERSON] зазначив, що немає доцільності позбавляти батьківських прав відповідача, оскільки двоє старших дітей проживають разом з ним, відповідач спілкується з дітьми, виявляє бажання брати участь у їх вихованні. Також вказав, що відповідач відмовилася від стягнення аліментів на свою користь на утримання їх спільних дітей. Прокурор в судовому засіданні зазначив про те, що виходячи з обставин які склалися відсутні підстави для задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в сукупності докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволенню, з огляду на наступне. Відповідач - [PERSON], уродженка м. Житомира є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданим Корольовським РВ у м. Житомирі УДМС України в Житомирській області (а.с.6). [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8). Згідно зі ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав поряд з іншими обставинами, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому суд зобов'язаний при вирішенні спору у кожному конкретному випадку виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати в майбутньому. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування надала висновок від 20.07.2016 року №66 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.45-46). Згідно ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не може погодитись з таким висновком та ставиться до нього критично, оскільки виходячи з обставин справи, які були встановлені за час вирішення спору в суді, такий висновок є передчасним, не враховує всіх позитивних змін в поведінці відповідача та в ставленні до своїх батьківських обов'язків, суперечить інтересам дітей. Затверджуючи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування виходив з матеріалів, які негативно характеризують поведінку відповідача, зокрема про її відсутність за місцем проживання, систематичне залишення дітей без догляду, ведення асоціального способу життя, про що вказали також свідки в судовому засіданні [PERSON], [PERSON]та [PERSON] Разом з тим вбачається, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з весни 2016 року проживають зі своїм батьком [PERSON], відвідують школу та дошкільний навчальний заклад. Відповідач спілкується з дітьми, намагається налагодити гарні стосунки, порозумітися з ними, проводять спільно час, зокрема разом були на новорічному дитячому заході, про що вказала відповідач та третя особа. Молодша дитина проживає з відповідачем та її батьком. Відповідач по відношенню до своєї молодшої доньки в повній мірі виконує батьківські обов'язки. При цьому, визначення місця проживання дітей за згодою батьків відповідає чинному законодавству, а тому проживання матері окремо від дітей за наявності доказів її систематичного спілкування з ними, піклування про них, бажання брати участь у їх розвитку, не можна трактувати як ухиляння від батьківських обов'язків. На думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав за наявних обставин не відповідатиме інтересам дітей, не сприятиме забезпеченню їх права на спілкування з матір'ю. Разом з тим, проживання дітей з батьком виключило можливість повторення порушення прав та інтересів дітей, що мало місце при спільному проживанні з відповідачем. Слід зазначити, що відповідач регулярно відвідувала судові засідання, влаштувалася на роботу (довідка а.с. 107), а з пояснень відповідача та її представника вбачається, що відповідач припинила спілкування з друзями, які мали негативний вплив на відповідача та спонукало до асоціальної поведінки, що доводить усвідомлення відповідачем своєї негативної поведінки по відношенню до дітей, небайдужість до вирішення спору, намагання стати на стійкий шлях виправлення, зберегти батьківські права та забезпечити виконання своїх батьківських обов'язків. Доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідача, які б свідчили про ухилення нею від виховання малолітніх дітей, як наслідок необхідності застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, на час розгляду справи у матеріалах справи відсутні. Згідно положення п.18 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи вищезазначене та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд вважає, що позивачем не доведено необхідність застосування такого заходу на час розгляду справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відмова в позові не виключає можливості повторного звернення з вимогою про позбавлення батьківських прав за наявності нових доказів нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків, порушенням нею прав та інтересів дітей.

Outcome: dismissed