Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно її малолітнього сина, [PERSON], [INFO], мотивуючи позовні вимоги тим, що 12 травня 2007 року зареєструвала шлюбу із [PERSON]. У 2011 році рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. У шлюбі у них народився, син [PERSON] [INFO]. Дитина після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачем. Зазначає, що відповідно до виконавчого листа № 2-1442/10 виданого 16.07.2010 року Сихівським районним судом м. Львова з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO], щомісячно починаючи з 31.03.2010 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Жовківського РВ ДВС ГТУЮ станом на 01.08.2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на користь позивача складала 88 033.33 гривень. Вказує, що батько дитини не бере жодної участі у його вихованні, не цікавиться навчанням сина, його здоров'ям та потребами. Також відповідач не спілкується з дитиною, не відвідує його за місцем проживання, не вітає із днем народженням та святами. Крім цього вказує, що відповідач написав органу опіки та піклування заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Наголошує, що 19 жовтня 2017 року орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Органом опіки було встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, не переживає за його здоров'я та майбутнє, матеріально не забезпечує, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина. У зв'язку з чим позивач звернулась до суду та просить позбавити відповідача, батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Позивач у підготовче засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, Позовні вимоги підтримала, просить такі задоволити. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, однак подав до суду заяву у якій просить справу розглядати у його відсутності. Позов визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву у якій просить справу розглядати у відсутності його предтавника. Додатково вказав, що позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 164 ч. 1 ч. 2 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 12 травня 2007 року зареєструвала шлюбу із [PERSON]. У 2011 році рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. У шлюбі у них народився, син [PERSON] [INFO]. Відповідно до довідки з місця проживання № 290 від 02.02.2018 року, дитина [PERSON] [INFO] проживає з матір»ю [PERSON]. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи, вбачається, що 19 жовтня 2017 року орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Органом опіки було встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, не переживає за його здоров'я та майбутнє, матеріально не забезпечує, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача не вбачається бажання приймати участь у вихованні, матеріальному утриманні дитини, підвищенні рівня її знань та оздоровлення дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved