Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до ВАТ НАСК „Оранта" з позовом про відшкодування 7812,73 грн. матеріальної шкоди і 5000 грн. моральної шкоди, завданих в результаті ДТП, яка сталась з вини [PERSON] 19.07.2013 року. Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи і закону та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не звернув уваги на подані позивачем документи і ухвалив рішення на припущеннях. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2013 року о 16 год.45 хв. [PERSON] на автомобілі „Аudi 100", д.р.н.[NUMBER], рухаючись в м.Чернігів по вул. Генерала Белова зі сторони вул.1 Травня в напрямку вул.Космонавтів, під час виконання лівого повороту в районі будинку № 6, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не переконався, що це буде небезпечним і не створить перешкоди або небезпеки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині і не надав переваги в русі мотоциклу марки „ZS 125 J", д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що рухався в попутному напрямку, в результаті чого сталось зіткнення і [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а мотоцикл механічні пошкодження. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.12.2013 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите і [PERSON], який підозрювався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням підозрюваного з потерпілим [PERSON] [PERSON] вважає, що, оскільки цивільна відповідальність водія автомобіля „Аudi 100", д.р.н.[NUMBER], яким керував [PERSON], застрахована ВАТ НАСК „Оранта" за страховим полісом № АЕ/2067047 від 17.12.2012 року, то ВАТ НАСК „Оранта" повинна відшкодувати витрати по відновлювальному ремонту у сумі 3281,16 грн., яка визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 358 від 20.12.2013 року, витрати на пов'язані з оплатою авто евакуатора в сумі 430 грн., витрати на автотоварознавче дослідження у сумі 480 грн.; витрати на лікування у сумі 3621,57 грн. і моральне відшкодування у сумі 5000 грн. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що однією з підстав звільнення винного в ДТП [PERSON] від кримінальної відповідальності було повне відшкодування ним потерпілому [PERSON] заподіяної шкоди та відсутність звернення [PERSON] до ВАТ НАСК „Оранта" про здійснення страхового відшкодування. Апеляційний суд погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову, але мотиви, з яких було відмовлено, зроблені при неповному зясуванні обставин справи. Зокрема, відмовляючи в задоволенні позову, суд зазначив, що обставини, які були встановлені в ухвалі Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.12.2013 року про повне відшкодування потерпілому [PERSON] заподіяної шкоди [PERSON], в силу ст.61 ЦПК України є доведеними. Однак, вказана норма звільняє від доказування лише якщо є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В даному випадку є ухвала суду про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, в якій зазначається що [PERSON] відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, без зазначення суми відшкодування та в чому полягає шкода. Таким чином, з огляду на ст.ст. 57,64 ЦПК України, ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності є одним з письмових доказів, який повинен оцінюватись судом в сукупності з іншими доказами. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ці обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Частина 4 ст.10 ЦПК України визначає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. В судовому засіданні апеляційної інстанції [PERSON] пояснив, що він отримав від [PERSON] 4000 грн. на відшкодування витрат від ДТП і витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, який приймав участь у кримінальній справі. Апеляційним судом була оголошена перерва і запропоновано [PERSON] надати докази того коли, скільки і за що він отримав від [PERSON] гроші. Після перерви [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, ніяких доказів не надав. З ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.12.2013 року не вбачається участь у судовому засіданні адвоката в інтересах [PERSON] На підтвердження вартості матеріального збитку у сумі 3281,16 грн., спричиненого ДТП пошкодженням мотоциклу [PERSON], ним був наданий висновок № 358 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 20.12.2013 року. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала достовірність визначеної суми збитків, посилаючись на те, що вказане експертне дослідження було проведене без присутності представника ВАТ НАСК „Оранта" і через п'ять місяців після ДТП. Крім того, представник відповідача звертала увагу на відсутність у даному експертному дослідженні акту огляду мотоцикла, калькуляції відновлюваного ремонту, фототаблиць, про існування яких зазначено у вказаному експертному дослідженні. На пропозицію апеляційного суду надати вказані у додатку до експертного висновку документи (а.с.26), [PERSON] нічого не представив. У зв'язку з цим, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити достовірність наданого експертного дослідження у повному обсязі і дати відповідну оцінку тому, чи дійсно саме така сума необхідна для відновлюваного ремонту мотоцикла позивача, пошкодженого в ДТП 19.07.2013 року, і чи відповідають пошкодження мотоцикла при огляді експертом 20.12.2013 року з тими, які вказані в довідці ВДАІ ЧМВ про наслідки ДТП 19.07.2013 року (а.с.13). Що стосується відшкодування витрат на лікування [PERSON], то позивач надав виписку-епікриз № 5097 про перебування на лікуванні з 25.07.2013 року по 02.08.2013 року, виписку епікриз № 11807 про перебуванні на лікуванні з 19.07.2013 року по 23.07.2013 року, довідку про знаходження на амбулаторному лікуванні з 14.08.2013 року по 09.09.2013 року, довідку про лікування у лікаря травматолога з 05.08.2013 року по 14.08.2013 року (а.с.10-14) та чеки (а.с.41-47). Беручи до уваги дані про лікування у вказані періоди, наявність чеків на придбання рекомендованих та застосованих медичних препаратів, вказаних у виписках-епікризах і довідках, є доведеним придбання [PERSON] ліків на суму 504,85 грн. у період з 25.07.2013 року по 02.08.2013 року і на суму 208,90 грн. у період з 19.07.2013 року по 23.07.2013 року. Необхідність придбання інших ліків позивачем не доведена. На підтвердження понесених витрат по евакуації мотоцикла з місця ДТП позивач надав квитанцію про сплату 430 грн. (а.с.28). [PERSON] також надав квитанцію про оплату автотоварознавчого дослідження у сумі 480 грн., проте, оскільки суд не вважає надане експертне дослідження належним доказом, то понесені витрати по цьому дослідженню поверненню не підлягають. Таким чином, є доведеним існування матеріальних збитків на суму 1143,75 грн. ( 713,75 грн. на лікування і 430 грн. на евакуатор). Що стосується морального відшкодування, то апеляційний суд погоджується з тим, що позивач мав страждання і розмір морального відшкодування, з урахуванням характеру правопорушення, глибини страждань, інших обставин, становить 2500 грн. [PERSON] визнав, що йому винним відшкодована шкода у сумі 4000 грн. і це відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України є доведеним. Однак позивач не довів, що відшкодована [PERSON] шкода стосується інших витрат, ніж ті, які були предметом даного позову. Крім того, суд першої інстанції відмовляв в задоволенні позову також з тієї підстави, що [PERSON] не звертався з заявою до ВАТ НАСК „Оранта" про відшкодування шкоди. Проте, в судовому засіданні апеляційної інстанції було з'ясовано, що [PERSON] звертався до відповідача з заявою про страхове відшкодування 08.08.2013 року і його заява була приєднана до заяви [PERSON] про страхове відшкодування, яку той подав 22.07.2013 року. ВАТ НАСК „Оранта" листом № 09-02-09/22188 від 09.10.2013 року запропонувало [PERSON] для отримання страхового відшкодування надати документи на підтвердження вини [PERSON] в ДТП та документи на підтвердження витрат на лікування. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що оскільки вказані документи не були надані [PERSON], то страхове відшкодування йому і не виплачувалось. Таким чином, звернення [PERSON] до ВАТ НАСК „Оранта" все ж таки було і було у строки, визначені ст.35 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому вказана судом обставина не може бути підставою для відмови у позові. Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову, але неповно дослідив всі обставини по справі і не дав належної оцінки наданим доказам. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність змінити мотиви відмови у задоволенні позову, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Outcome: partial