Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач ПАТ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКИЙ БАНК «ГРАНТ» звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРТ», в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю літ. „ММ-1, загальною площею 2087,9 кв.м., розташовану за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Плеханівська, 134, що належить на праві приватної спільної часткової власності:\~ Товариству з обмеженою відповідальністю «ФАРТ» (код ЄДРПОУ: 24287638) 2/5 частки, [PERSON] 3/25 частки, [PERSON] 3/25 частки, [PERSON] 6/25 частки, [PERSON] 3/25 частки, за реєстраційним номером: 854488863101; нежитлову будівлю літ. „МН-1, загальною площею 405,20 кв.м., розташовану за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Плеханівська, 134, що належить на праві приватної спільної часткової власності:\~ Товариству з обмеженою відповідальністю «ФАРТ» (код ЄДРПОУ: 24287638) 2/5 частки, [PERSON] 3/25 частки, [PERSON] 3/25 частки, [PERSON] 6/25 частки, [PERSON] 3/25 частки, за реєстраційним номером: 854247463101, за іпотечним договором нерухомого майна № 10/1 від 30.06.2010 року, посвідченим 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 1400, та договорами про зміну його умов: договором № 1 від 04.07.2011 року, посвідченим 04 липня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 1172, договором № 2 від 24.12.2012 року, посвідченим 24 грудня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 2274, договором № 3 від 23.04.2014 року, посвідченим 23 квітня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 390, шляхом визнання права власності на цей предмет іпотеки за ПАТ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКИЙ БАНК «ГРАНТ» за вартістю, визначеною на підставі оцінки предмету іпотеки субєктом оціночної діяльності на момент набуття права власності, в рахунок погашення заборгованості фізичної особи-підприємця [PERSON] перед ПАТ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКИЙ БАНК «ГРАНТ» за кредитним договором № 10 від 30 червня 2010 р. з додатковими угодами до нього: № 1 від 04 липня 2011 року, № 2 від 24 грудня 2012 року, № 3 від 27 грудня 2013 року, в загальному розмірі 215 000,00 (двісті п'ятнадцять тисяч) доларів США, з яких: 215 000,00 доларів США заборгованість за кредитом. Також просив стягнути судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що згідно умов кредитного договору №10 від 30 червня 2010 року, укладеного між ПАТ «СХІДНО [PERSON] «ГРАНТ» (надалі «Банк») та ФОП [PERSON], як позичальником, [PERSON] фактично відкрив ФОП [PERSON] відновлювальну кредитну лінію з максимальним загальним лімітом у розмірі 2\~000\~000,00 USD (два мільйони доларів США 00 центів) на термін до 29 червня 2012 року на поточні господарські потреби, зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами, а при простроченні повернення кредиту 32% річних, а ФОП [PERSON], в свою чергу, зобовязувався належним чином використати та повернути Банку отримані кредитні кошти в повному обсязі, а також сплатити відповідні відсотки і виконати всі інші зобовязання за цим кредитним договором. 04 липня 2011 року між банком та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до зазначеного вище кредитного договору, згідно умов якої було збільшено суму відновлювальної кредитної лінії до максимального ліміту 2\~300\~000,00 USD (два мільйони триста тисяч доларів США 00 центів) та подовжено кінцевий строк повернення кредиту до 28 грудня 2012 року. 24 грудня 2012 року між банком та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до зазначеного вище кредитного договору, згідно умов якої кінцевий строк повернення кредиту було подовжено до 28 грудня 2013 року. 27 грудня 2013 року між банком та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до зазначеного вище кредитного договору, згідно умов якої кінцевий строк повернення кредиту було подовжено до 28 грудня 2014 року. Для забезпечення своєчасного повернення отриманих за вищевказаним кредитним договором кредитних коштів, сплати відсотків за ним, пені, комісії і відшкодування можливих витрат (збитків), між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАРТ» (код ЄДРПОУ 24287638) були укладені іпотечні договори. Банк свої зобовязання за даним кредитним договором з додатковими угодами до нього виконав у повному обсязі, перерахувавши зі свого внутрішньобанківського облікового позичкового рахунку № 20633040176 на поточний рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти. Станом на 07 травня 2014 року в розпорядженні у позичальника знаходилися кредитні кошти в загальному розмірі 2\~265\~000,00 доларів США. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2015 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29 квітня 2015 року, по справі № 922/3899/14 за первісною позовною заявою ФОП [PERSON] до ПАТ «БАНК «ГРАНТ» про припинення зобовязань за кредитним договором та зустрічним позовом ПАТ «БАНК «ГРАНТ» до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості: - рішення господарського суду Харківської області від 26 листопада 2014 р. у цій справі було скасоване та прийняте нове, яким у первісному позові ФОП [PERSON] відмовлено, а зустрічний позов ПАТ «БАНК «ГРАНТ» задоволено в повному обсязі; - з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «БАНК «ГРАНТ» стягнуто 1\~390 432,29 доларів США в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, з яких: заборгованості по погашенню кредитних коштів (кредиту) 974\~340,63 доларів США; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами 185\~680,27 доларів США; заборгованість по сплаті пені за прострочення сплати кредиту, процентів за користування кредитними коштами 230\~411,39 доларів США. 03 вересня 2015 року Верховний Суд України, розглянувши заяву ФОП [PERSON] про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 29 квітня 2015 року у справі №922/3899/14, відмовив у допуску справи №9 22/3899/14 до провадження Верховного Суду України. Жодного центу в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором з додатковими угодами до нього ПАТ «БАНК «ГРАНТ», як від позичальника [PERSON], так і від майнового поручителя ТОВ «ФАРТ» до цього часу так і не отримав. Сума боргу за вказаним вище кредитним договором станом на 16 березня 2016 року (по 15 березня 2016 року включно), відповідно, склала: - суму кредитних коштів (кредиту) 2\~265\~000,00 доларів США; - суму відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.05.2014 року по 15.03.2016 року включно 1 339 871,31 доларів США; - суму пені за прострочення сплати кредиту, відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.01.2014 по 15.03.2016 року включно 529 480,05 доларів США, а всього загальну суму в розмірі 4\~134 351,36 доларів США (чотири мільйони сто тридцять чотири тисячі триста пятдесят один долар США 36 центів). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнав. Не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідачів ТОВ «ФАРТ» в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав позовні вимоги. Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON] надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав позовні вимоги. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просили при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору №10 від 30 червня 2010 року, укладеного між ПАТ «СХІДНО [PERSON] «ГРАНТ» (надалі «Банк») та ФОП [PERSON], як позичальником, банк фактично відкрив ФОП [PERSON] відновлювальну кредитну лінію з максимальним загальним лімітом у розмірі 2\~000\~000,00 USD (два мільйони доларів США 00 центів) на термін до 29 червня 2012 року на поточні господарські потреби, зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами, а при простроченні повернення кредиту 32% річних, а ФОП [PERSON], в свою чергу, зобовязався належним чином використати та повернути банку отримані кредитні кошти в повному обсязі, а також сплатити відповідні відсотки і виконати всі інші зобовязання за цим кредитним договором. 04 липня 2011 року між банком та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до зазначеного вище кредитного договору, згідно умов якої було збільшено суму відновлювальної кредитної лінії до максимального ліміту 2\~300\~000,00 USD (два мільйони триста тисяч доларів США 00 центів) та подовжено кінцевий строк повернення кредиту до 28 грудня 2012 року. 24 грудня 2012 року між банком та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до зазначеного вище кредитного договору, згідно умов якої кінцевий строк повернення кредиту було подовжено до 28 грудня 2013 року. 27 грудня 2013 року між банком та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до зазначеного вище кредитного договору, згідно умов якої кінцевий строк повернення кредиту було подовжено до 28 грудня 2014 року. Для забезпечення своєчасного повернення отриманих за вищевказаним кредитним договором кредитних коштів, сплати відсотків за ним, пені, комісії і відшкодування можливих витрат (збитків), між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАРТ» (код ЄДРПОУ 24287638) були укладені іпотечні договори: іпотечний договір нерухомого майна № 10/1 від 30.06.2010 року, що посвідчений 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 1400, договір № 1 про зміну умов іпотечного договору нерухомого майна № 10/1 від 30.06.2010 року, посвідченого 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 1400, від 04.07.2011 року, що посвідчений 04 липня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 1172, договір № 2 про зміну умов іпотечного договору нерухомого майна № 10/1 від 30.06.2010 року, посвідченого 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 1400, від 24.12.2012 року, що посвідчений 24 грудня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 2274, договір № 3 про зміну умов іпотечного договору нерухомого майна № 10/1 від 30.06.2010 року, посвідченого 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 1400, від 23.04.2014 року, що посвідчений 23 квітня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 390, за якими ТОВ «ФАРТ», як іпотекодавець майновий поручитель за зобовязаннями ФОП [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, передав в іпотеку банку: нежитлові будівлі: - літ „Г-1 загальною площею 714,8 кв. м., - літ „Т-1 загальною площею 811,9 кв. м. нежитлові приміщення: - № 1-4, 5-8, 1 одноповерхової будівлі літ „Л-1 загальною площею 218,0 кв. м., - прим. № 1-8 літ „Р-1 загальною площею 156,6 кв. м., - прим. № 1, 2, 3, 4, 5, 6 літ „П-1 загальною площею 263,9 кв. м., - прим. № 2, 3, 5 - 12 літ „О-1 загальною площею 337,2 кв. м., - будівля літ -„К-1 загальною площею 149,4 кв. м., які знаходяться за однією і тією ж адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Плеханівська, 134. На момент укладання перелічених вище договорів обєкти нерухомого майна належали іпотекодавцю ТОВ «ФАРТ» на праві приватної власності, а саме: нежитлові будівлі: - літ „Г-1 - на підставі договору купівлі-продажу майна та нежитлових будівель, орендованих товариством з обмеженою відповідальністю „ФАРТ № 3096-В-С, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], 28 грудня 2004 року за реєстровим № 3077, акту прийому-передачі № 3096-В-С від 21.02.2005 року та на підставі рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 грудня 2007 року по справі № 2-5413 2007 р. про визнання права власності; - літ „Т-1 - на підставі рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 грудня 2007 року по цивільній справі № 2-5413 2007р. про визнання права власності, нежитлові приміщення: -№ 1-4, 5-8, 1 одноповерхової будівлі літ „Л-1, -прим. № 1-8 літ „Р-1, -прим. № 1, 2, 3, 4, 5, 6 літ „П-1, -прим. № 2, 3, 5 - 12 літ „О-1, -будівля літ -„К-1 разом на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих товариством з обмеженою відповідальністю „ФАРТ № 4067-В-С, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], 07 травня 2008 року за реєстровим № 821, акту прийому-передачі № 4067-В-С/1 від 09 липня 2008 року. Право власності на перелічені вище обєкти нерухомого майна було зареєстровано за іпотекодавцем, ТОВ „ФАРТ, згідно з витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Обтяження обєктів нерухомого майна іпотекою було зареєстроване належним чином у Державному реєстрі іпотек 30 червня 2010 року. Витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 27645868 від 30.06.2010 р.; [PERSON] про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 27646179 від 30.06.2010 р.). Крім того, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, [PERSON], в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 30 червня 2010р. була накладена заборона на відчуження зазначеного в іпотечному договорі майна за реєстровими № 1401, № 1402, 1403 ([PERSON] про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 27643673 від 30.06.2010 р.; [PERSON] про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 27643989 від 30.06.2010 р.; [PERSON] про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 27644690 від 30.06.2010 р.). Банк свої зобовязання за даним кредитним договором з додатковими угодами до нього виконав у повному обсязі, перерахувавши зі свого внутрішньобанківського облікового позичкового рахунку № 20633040176 на поточний рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти. Станом на 07 травня 2014 року в розпорядженні у позичальника знаходилися кредитні кошти в загальному розмірі 2\~265\~000,00 доларів США. За положеннями пункту 1.4. вказаного вище кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати сплату відсотків за користування кредитними коштами у валюті кредиту щомісяця, з 20-го по останнє число кожного поточного звітного календарного місяця. При несплаті відсотків у такий строк, вони вважаються простроченими з першого дня наступного календарного місяця. Проте, нараховані банком відсотки за користування кредитними коштами за грудень 2013 року та січень 2014 року були сплачені позичальником лише у березні 2014 року, а відсотки за період з лютого місяця по 06 травня 2014 року станом на 07 травня 2014 року не були сплачені зовсім, у звязку з чим у ФОП [PERSON] станом на 07 травня 2014 року утворилась заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за період з лютого 2014 року по 06 травня 2014 року включно в загальній сумі 95\~633,65 доларів США. Крім того, банк має право за порушення позичальником строків сплати відсотків, окрім встановленої процентної ставки, нарахувати пеню на суму невиконаних зобовязань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який стягується пеня (п. 4.5. кредитного договору). На виконання даного пункту, за період з 01.01.2014 року по 06.05.2014 року включно, банком була нарахована позичальнику пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2\~647,96 доларів США. Таким чином, загальна сума заборгованості ФОП [PERSON] перед банком станом на 07.05.2014 року за згаданим вище кредитним договором становила 98\~281,61 доларів США (девяносто вісім тисяч двісті вісімдесят один долар США 61 цент), з яких: - по сплаті прострочених відсотків за користування кредитними коштами 89\~593,63 доларів США, - по сплаті поточних відсотків за користування кредитними коштами 6\~040,02 доларів США, - по пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами 2\~647,96 доларів США. Враховуючи порушення позичальником ФОП [PERSON] своїх зобовязань за цим кредитним договором щодо несплати в повному обсязі відсотків за користування кредитними коштами за період з лютого по 06 травня 2014 року включно, ПАТ «БАНК «ГРАНТ» 13.05.2014 року направив на його адресу та на адресу ТОВ «ФАРТ» Вимогу про дострокове виконання зобовязання від 12.05.2014 року за вих. № 1284/03-1-01. Проте, незважаючи на вимогу банку, позичальник станом на 19 серпня 2014 року сплатив йому лише відсотки за користування кредитними кошами за лютий-квітень 2014 року, а сума основного кредиту, відсотків за травень-серпень 2014 року, пені залишилась несплаченою ані Позичальником, ані його Майновим поручителем. Банком знов направлено вимогу про усунення порушень від 20.08.2014р.. Однак, вимога про усунення порушення не була виконана ані позичальником, ані його майновим поручителем ТОВ «ФАРТ», у звязку з чим їх кредитна заборгованість перед ПАТ «БАНК «ГРАНТ» залишилась не погашеною до цього часу. Крім того, 28.12.2014р. сплив кінцевий термін погашення кредитної заборгованості саме за умовами перелічених вище кредитного та іпотечного договорів. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2015 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29 квітня 2015 року, по справі № 922/3899/14 за первісною позовною заявою ФОП [PERSON] до ПАТ «БАНК «ГРАНТ» про припинення зобовязань за кредитним договором та зустрічним позовом ПАТ «БАНК «ГРАНТ» до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості: - рішення господарського суду Харківської області від 26 листопада 2014 р. у цій справі було скасоване та прийняте нове, яким у первісному позові ФОП [PERSON] відмовлено, а зустрічний позов ПАТ «БАНК «ГРАНТ» задоволено в повному обсязі; - з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «БАНК «ГРАНТ» стягнуто 1\~390 432,29 доларів США в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, з яких: заборгованості по погашенню кредитних коштів (кредиту) 974\~340,63 доларів США; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами 185\~680,27 доларів США; заборгованість по сплаті пені за прострочення сплати кредиту, процентів за користування кредитними коштами 230\~411,39 доларів США. 03 вересня 2015 року Верховний Суд України, розглянувши заяву ФОП [PERSON] про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 29 квітня 2015 року у справі №922/3899/14, відмовив у допуску справи №9 22/3899/14 до провадження Верховного Суду України. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, [PERSON] було відкрито виконавче провадження № 47952256 з примусового виконання означеної постанови Харківського апеляційного господарського суду. Рішенням господарського суду Харківської області від 27 жовтня 2015 р. у господарській справі № 922/4902/15 за позовом ПАТ «БАНК «ГРАНТ» до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «БАНК «ГРАНТ» стягнуто 2\~088 491,10 доларів США в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, з яких: основного боргу за кредитом 1 290\~659,37 доларів США; відсотків за користування кредитними коштами 797\~831,73 доларів США. Рішенням господарського суду Харківської області від «03» листопада 2015 р. у господарській справі № 922/4797/15 за позовом ПАТ «БАНК «ГРАНТ» до ТОВ «ФАРТ», за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ФОП [PERSON] про звернення стягнення на майно на задоволення вимог ПАТ «БАНК «ГРАНТ» за вказаним вище кредитним договором та додатковими угодами до нього у загальному розмірі 3\~571\~764,93 доларів США, в тому числі: основна сума кредиту 2\~265\~000,00 доларів США; відсотки за користування кредитними коштами 983\~511,90 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків 323\~253,03 доларів США, звернуто стягнення на заставлене ПАТ «БАНК «ГРАНТ» рухоме майно, яке належить ТОВ «ФАРТ» на праві власності. Рішенням господарського суду Харківської області від «24» грудня 2015 р. у господарській справі № 922/5723/14 за позовом ПАТ «БАНК «ГРАНТ» до ТОВ «ФАРТ», за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості з ТОВ «ФАРТ» на користь ПАТ «БАНК «ГРАНТ» стягнуто основну суму кредиту в розмірі 2 265\~000,00 доларів США; відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1\~126 458,33 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 480\~130,05 доларів США. Але, жодного центу в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором з додатковими угодами до нього ПАТ «БАНК «ГРАНТ» як від позичальника [PERSON], так і від майнового поручителя- ТОВ «ФАРТ», до цього часу так і не отримав. Враховуючи викладене, сума боргу за згаданим вище кредитним договором станом на 16 березня 2016 року (по 15 березня 2016 року включно), відповідно, склала: - суму кредитних коштів (кредиту) 2\~265\~000,00 доларів США; - суму відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.05.2014 року по 15.03.2016 року включно 1 339 871,31 доларів США; - суму пені за прострочення сплати кредиту, відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.01.2014 по 15.03.2016 року включно 529 480,05 доларів США, а всього загальну суму в розмірі 4\~134 351,36 доларів США (чотири мільйони сто тридцять чотири тисячі триста пятдесят один долар США 36 центів). Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. За ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, відповідно до ст. 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. За ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За положеннями статті 9 Закону України «Про іпотеку», при користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. А за вимогами статті 10 Закону України «Про іпотеку», якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов'язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, у тому числі, на підставі рішення суду. Пунктом 24 перелічених вище іпотечних договорів передбачено, що „договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором, вказаним в п. 1 чинного договору, з урахуванням усіх змін i додатків до кредитного договору, яким регулюється вказані зобовязання (в тому числі щодо продовження строку повернення кредиту, зміни суми кредиту та/або відсоткової ставки).. Згідно із ст. 593 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону України "Про іпотеку" право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. За таких обставин, оскільки забезпечені даною іпотекою зобовязання і досі залишаються не виконаними, указаний вище іпотечний договір є дійсним, чинним, ніким не оспорюваним та свідчить як про заборону відчуження предмету іпотеки, так і про заборону погіршення його стану та зменшення вартості понад норми звичайної амортизації (зносу). Частинами першою та другою статті 23 Закону України „Про іпотеку встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. З цього приводу в пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", визначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку"). Таким чином, з огляду на викладені вище норми, незалежно від того, чи перейшло право власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи та чи були внесені зміни до договору іпотеки, в звязку з перебудуванням, добудовою тощо предмета іпотеки, чи ні, іпотека є дійсною для нового власника майна та поширюється й на таку реконструкцію. Чинним законодавством України не встановлено будь-яких обмежень права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі здійснення прибудови до обєкту нерухомого майна, який є предметом іпотеки, тому ця обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог. За таких обставин, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] особи, до яких перейшло право власності на предмет іпотеки у відповідних частках за іпотечним договором нерухомого майна № 10/1 від 30.06.2010 року із змінами до нього, набули статусу іпотекодавців за цим іпотечним договором, мають всі їх права і несуть всі їх обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки кожен у своїй відповідній частці. Частинами першою і другою статті 37 Закону України „Про іпотеку передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У листі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.10.2010 року «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин» (2009 - 2010 роки) вказано: «Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом із тим ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. В розділі VII «Звернення стягнення на предмет іпотеки» Аналізу судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, здійсненого Верховним Судом України від 01.02.2015 року, зазначено, що з проведеного аналізу вбачається, що суди припускаються помилок у вирішенні питання про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем його у власність. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України (узагальнення) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України N 5), якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Ця позиція підтримується практикою Верховного Суду України (постанови: від 26 грудня 2011 р. у справі N 3-139гс11/33/14; від 11 грудня 2013 р. у справі N 6-124цс13). При цьому, резолютивна частина судового рішення повинна містити формулювання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. А в пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", визначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Пунктами 17 і 18 вказаного вище іпотечного договору нерухомого майна (з урахуванням змін до нього), укладених між ПАТ «БАНК «ГРАНТ» та ТОВ «ФАРТ», встановлено, в тому числі, і такій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як передача іпотекодержателю, Банку, права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Тобто, відповідним застереженням в іпотечному договорі нерухомого майна передбачено набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 20 означеного вище іпотечного договору нерухомого майна (з урахуванням змін до нього), передбачено, що „звернення стягнення на майно може здійснюватись за вибором Іпотекодержателя й іншим способом, передбаченим розділом V Закону України „Про іпотеку, а саме: на підставі рішення суду. Відповідно до положень розділу VII «Звернення стягнення на предмет іпотеки» Аналізу судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, здійсненого Верховним Судом України від 01.02.2015 року, суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі N 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання. В п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" також розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, банк, як іпотекодержатель, має законне право звернути стягнення на предмет іпотеки (нежитлові будівлі: літ „ММ-1 загальною площею 2087,9 кв.м., літ „МН-1 загальною площею 405,20 кв.м., які знаходяться за однією і тією ж адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Плеханівська, 134), за вказаним вище іпотечним договором, із договорами про зміну його умов, для погашення кредитної заборгованості ФОП [PERSON] перед ним за кредитним договором № 10 від 30 червня 2010 року з додатковими угодами до нього, на підставі рішення суду про визнання за ПАТ „БАНК „ГРАНТ права власності на ці предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути в рівних частках з [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРТ» на користь Публічного акціонерного товариства «СХІДНО-УКРАЇНСЬКИЙ БАНК «ГРАНТ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 82157 (вісімдесят дві тисячі сто п»ятдесят сім) грн. 01 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved