Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: селище Компаніївка, вул. Чапаєва, 42 Компаніївського району Кіровоградської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 12.03.2015 року. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надав клопотання в якому просить розглядати дану цивільну справу у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 12.03.2015 року помер [PERSON] (а.с.5). Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2016 року встановлено факт проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] не менше пяти років однією сімєю до дня відкриття спадщини (а.с.7). Архівною довідкою ОКП "Кіровоградське ООБТІ" підтверджується, що реєстрація права власності на будинок, розташований за адресою: селище Компаніївка, вул. Чапаєва, 42 Компаніївського району Кіровоградської області не проводилась (а.с.22). На замовлення [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на будинок (а.с. 8-12). Вартість будинку відповідно до звіту про оцінку майна складає 90562 грн. (а.с.23-46) Довідкою виконкому Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області № 1850 від 08.09.2015 р. підтверджується, що дійсно [PERSON] проживав в [INFO] по день смерті 12.03.2015 р., разом з ним проживала [PERSON] (а.с. 20). Позивач зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на будинок спадкодавця позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.13, 21). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10.09.2015 р. заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися (а.с.14), 10.09.2015 приватним нотаріусом [PERSON] заведена спадкова справа № 83/2015 (а.с.15). З матеріалів спадкової справи № 83/2015 від 10.09.2015 року встановлено, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зверталася позивач, інші спадкоємці відсутні. Свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON] видано не було. Земельна ділянка за адресою: селище Компаніївка, вул. Чапаєва, 42 Компаніївського району Кіровоградської області не приватизована, до 12.03.2015 року користувачем вказаної земельної ділянки був [PERSON] (а.с.47), який володів домоволодінням за вказаною адресою з 1967 року по день смерті 12.03.2015 року (а.с.48) Архівним витягом з рішення Компаніївської селищної ради № 317 від 26.09.1996 року "Про приватизацію присадибних земельних ділянок" підтверджується, що [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку з наступною видачею Державних актів на право приватної власності на землю в смт. Компаніївка, вул. Чапаєва, 42, розміром 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.49, 50). Згідно ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 розяснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця [PERSON] позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини, нотаріусом відмовлено в оформленні права на спадщину (видачі свідоцтва про право на спадщину), тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7. Згідно ст. 1264 ЦК України позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] Вона своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини. Інші особи не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття чи відмову від спадщини. Право власності на спірний будинок на час відкриття спадщини не зареєстроване за спадкодавцем, тому позивач має право на захист свого права шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: approved