Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 червня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Муніципальному округу Айя-Напа району Фамагуста Кіпр, про що зроблено актовий запис № 016109. В період шлюбу, 8 вересня 2015 року в них народився син [PERSON]. Сімейне життя у сторін не склалося та припинилося. Коли дитині виповнилось три тижні, відповідач залишив сім'ю. Жодної допомоги на утримання дитини не надавав, здоров'ям, розвитком та потребами сина не цікавився. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. В 2017 році рішенням суду було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 900 грн. та на утримання [PERSON] 300 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивач зазначає, що дитина постійно хворіє, періодично лікується. В зв'язку з цим, [PERSON] позбавлено можливості працювати, тому самостійний заробіток у неї відсутній. Оскільки відповідач допомоги не надає, вона змушена позичати кошти на лікування сина. [PERSON] встановлено діагноз ГКІ, гострий ентероколіт середнього ступеню важкості, період реконвалесценції гостра кишкова інфекція зумовлена Ent cloacom, хронічна герметична інфекція, рецидивуючого перебігу, тонзилофарингіт, алергічний дерматит, інфекційний мононуклеоз, залозисто-ангінозна форма, кишковий синдром, реконвалесцент по ГКІ. В результаті даних захворювань дитині рекомендовано: стіл дієтичний, безлактозна суміш, біоспорин, буларді, оральна дегідратація, з них: боржомі, яблучно-імюмний відвар, атоксіл, ніфуроксазид, буларді та інше. [PERSON] зазначає, що вона витрачає значні кошти щомісяця на купівлю ліків та продуктів харчування для дитини. Загалом за період з вересня 2016 року по день звернення до суду нею було витрачено 21\~134,76 грн. Батьки мають рівні обовязки щодо утримання дитини. Разом з тим, враховуючи, що позивач не працює (перебуває у відпустці по догляду за дитиною) та не має власного заробітку, всю суму коштів необхідно стягнути з відповідача. Виходячи з вищенаведеного, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 21\~134,76 грн. на придбання ліків та продуктів харчування для сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]В позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково зазначила, що просить стягнути витрати на вартість ліків в розмірі 5\~942,41 грн. та на дієтичне харчування 5\~337,13 грн., а також на розвиваючі іграшки для дитини 1862,48 грн. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та пояснив, що позивачем не доведено особливих обставин, які потребують додаткових коштів для утримання дитини. З медичної картки дитини вбачається, що він хворів лише два рази (вересень 2016р. та березень 2017р.) в результаті цього ліків було придбано на суму 2414,06 грн., що повністю покривається аліментами. Решта позовних вимог не підтвердженні належними та достатніми доказами, ні в частині наявності особливих обставин, що дозволяють стягувати додаткові витрати на дитину, ні в частині таких витрат. Просив у позові [PERSON] відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 10 червня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Муніципальному округу Айя-Напа району Фамагуста Кіпр, про що зроблено актовий запис № 016109. З рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Орєхова») [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновила прізвище, яким вона користувалася до реєстрації цього шлюбу «Орєхова» (а.с. 5). Рішення суду набрало законної сили 04.11.2016 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ № 321001, виданого 23 вересня 2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, суд вбачає, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Матеріалами справи підтверджено, що позиваач разом з сином [PERSON] проживають з 2015 року по даний час за адресою: [ADDRESS], без реєстрації (а.с. 35), оскільки зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 34). З виписок з медичної карти хворого [PERSON], судом встановлено, що останній хворіє: ГКІ, гострий ентероколіт середнього ступеню важкості, період реконвалесценції гостра кишкова інфекція зумовлена Ent cloacom, хронічна герметична інфекція, рецидивуючого перебігу, тонзилофарингіт, алергічний дерматит, інфекційний мононуклеоз, залозисто-ангінозна форма, кишковий синдром, реконвалесцент по ГКІ (а.с. 7-11). Також в даних виписках зазначені необхідні ліки для лікування захворювань. Так, зокрема, крім таблеток призначено ще дієтичний стіл, безлактозна суміш, оральна регідратація, боржомі, яблучно-ізюмний відвар та інше. Виходячи з аналізу вищевказаних виписок, суд вбачає, що [PERSON] за перод з 2016 року по даний час фактично хворів лише два рази. На лікування дитини позивачем було витрачено кошти в сумі 2\~414,06 грн. Суд критично ставить до наданих позивачем копій результатів аналізів [PERSON], оскільки суд не має спеціальних знань в галузі медицини, тому не може дати повної та обєктивної оцінки наданим доказам. Суду не відомо, які результати аналізів відповідають якому саме захворюванню. Щодо наданих позивачем квитанцій та чеків щодо купівлі іжі, одягу, книг, побутової хімії, фотоальбому та інше, то суд не приймає їх до уваги, оскільки в них не вказано, хто є покупцем та для якої мети. Тобто з квитанцій не вбачається документального підтвердження взаємозв'язку між ними та позивачем і дитиною, в звязку з цим суд не може визнати вказані докази належним підтвердженням витрат позивача на дієтичне харчування та ліки. Також, суд не приймає до уваги ксерокопії розписок позивача [PERSON] про отримання нею позик на суму 2\~000 грн., 3\~000 грн. 2\~000 грн., оскільки зі змісту даних розписок не вбачається, на які саме цілі вони бралися, зокрема на утримання та лікування дитини чи на щось інше. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши докази, суд дійшов висновку, що позивачем надано лише належні докази, що посвідчують понесення нею додаткових витрат на дитину, а саме витрати на лікування в розмірі 2\~414,06 грн. Суд звертає увагу на те, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 квітня 2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 900 грн., щомісячно, починаючи з 8 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання [PERSON] в розмірі 300 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку, починаючи з 8 вересня 2016 року по 8 вересня 2018 року. Дане рішення наразі оскаржується в Апеляційному суді Вінницької області. Разом з тим, відповідач добросовісно сплачує аліменти за вищевказаним рішенням, що підтверджується квитанціями, а також довідкою Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції № 36060/15.26-25/5 від 12.06.2017. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Це кошти, які додатково витрачаються у зв'язку з особливими обставинами: на розвиток здібностей дитини - розумових, фізичних, музичних; на лікування дитини - придбання певних ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо. Позивач не надала суду жодного доказу, який би свідчив про понесення нею витрат на дієтичне харчування та розвиваючі іграшки. Такими додатковими витратами позивач вважає витрати на вартість ліків, на дієтичне харчування та на розвиваючі іграшки. Самі по собі довідки про те, що дитина часто хворіє не свідчить про те, що в зв'язку з цим вона потребує додаткових витрат. Проте по своїй природі такі витрати не можуть відноситись до додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Це витрати, які відносяться до звичайних обставин утримання дітей та мають покриватися із визначеної суми аліментів на утримання [PERSON]. Крім того, питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини вирішено рішенням суду від 04.04.2017 року. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем було витрачено 2\~414,06 грн. на лікування хронічного захворювання дитини. Тому половину даної суми слід стягнути з відповідача, оскільки батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини. Щодо інших витрат, заявлених позивачем, то вони не можуть розглядатись, як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, тому задоволенню не підлягають, оскільки входять в аліменти. Так, аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, зокрема іжа та іграшки.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, знайшли частково своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial