Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі ПАТ КБ) "ПРИВАТБАНК" в особі представника по довіреності Сафір Ф.О. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18310,61 грн. та суми судового збору сплаченої при зверненні з позовом до суду в розмірі 243,60 грн. з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] був укладений договір, про видачу кредиту в сумі 6200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач ознайомлений та згодний з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, як і підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві від 08.09.2006 року. Оскільки, відповідач не виконував умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, то, станом на 31.12.2013 року, у нього виникла заборгованість перед банком у розмірі 25962,69 грн., де: 9945,39 грн. - заборгованість за кредитом; 16017,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 9000,20 грн., яка була задоволена судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2008 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", різниця становить - 16962,49 грн., Також підлягає стягненню штрафи відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 848,12 гривень - штраф (процентна складова), Отже, заборгованість до стягнення становить 18310,61 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 243,60 гривень судового збору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами Банку не погодилась, вважає їх безпідставними, оскільки заборгованість перед банком, яка стягнута з неї судовим наказом, вона сплатила, що є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. До такого висновку суд дійшов на підставі з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 вересня 2006 року, Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що підтверджується Статутом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а.с.17), надав [PERSON] кредит в сумі 6200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Відповідач ознайомлена та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, як і підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, - складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві від 08.09.2006 року (а. с. 8-12). Факт особисто підписання заяви (договору) від 08.09.2006 року відповідач не оспорювала під час розгляду справи по суті. Згідно з наданим до справи розрахунком заборгованості відповідача перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", станом на 31.12.2013 року виникла заборгованість перед банком у розмірі 25962,69 грн., де: 9945,39 грн. - заборгованість за кредитом; 16017,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 9000,20 грн., яка була задоволена судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2008 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", різниця становить - 16962,49 грн., Також підлягає стягненню штрафи відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 848,12 гривень - штраф (процентна складова), Отже, заборгованість до стягнення становить 18310,61 грн. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" юридична особа ЗАТ КБ "ПриватБанк" було перейменовано на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", у зв'язку з чим 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію нової редакції статуту та внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 14-16). Як убачається з судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2008 року, що набрав законної сили, з відповідача [PERSON] стягнуто на користь Банку 9000 грн. 20 коп. Відповідно до п.17 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526,599 ЦК України. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона ( боржник) зобов`язання вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, винесення судового рішення, виконання якого з 2008 року не було здійснено, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України та умовами кредитного договору. Проте позивачем не поставлено питання про застосування до спірних відносин ст. 625 ЦК України , а поставлено питання про стягнення заборгованості відповідно до вимог ст.ст. 526,527,530 ЦК України, але в розмірі 18310,61 грн., за мінусом 9000,20 грн. - сума за кредитом яка задоволена рішенням суду. Виходячи зі змісту договору, укладеного між сторонами, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом , розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Виходячи зі змісту позовної заяви та меж заявлених позовних вимог, у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту. При цьому, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання , яке визначається ст. 610 ЦК України. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом , пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано, її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню ( місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день ( місяць) виникає щодня ( щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня ( місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатись про порушення права. Суд дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності за заявленими позовними вимогами. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що позивач скористався своїм правом на судовий захист свого порушеного права, звернувшись до суду у грудні 2007 році із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за спірним договором. Враховуючи те, що з відповідача стягнуто борг у вигляді кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами, кредитних коштів, на які слід нараховувати відсотки за користування ними, немає. За відсутності кредитних коштів, неможливо нараховувати відсотки. Внаслідок повного задоволення заяви та стягнення боргу, який відповідач мав станом на 25 листопада 2007 року, також неможливо нараховувати і неустойку у вигляді штрафу, який нараховується за невиконання своїх майнових зобов'язань. Ст. 264 ЦК України, передбачено переривання позовної давності лише шляхом пред'явлення позову, а не заяви про видачу судового наказу. Пролонгація кредитного договору, по якому з боржника вже стягнуто борг, можлива, однак, за відсутності коштів, які стягнуто, сенсу позбавлена. Невиконання судового наказу по стягненню коштів не є підставо для повторного звернення до суду з позовом. Виходячи з того, що банк скористався своїм правом на стягнення боргу ще у 2007 році, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості немає. Оскільки позивачу необхідно відмовити у задоволені позовних вимог, то судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Outcome: dismissed