Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 06 серпня 2007 року в розмірі 16727,99 грн., яка складається з наступного: 3784,81 грн. - тіло кредиту, 8447,33 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 3223,09 грн. - нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 772,76 грн. - штраф (процентна складова). На обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 06 серпня 2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Згідно п. 1.1.7.11 Умов та правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, і якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідачка свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідачка станом на 12 лютого 2018 року має заборгованість в розмірі 16727,99 грн., яка складається з наступного: 3784,81 грн. - тіло кредиту, 8447,33 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 3223,09 грн. - нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 772,376 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача - Гаренко Н.В. в судове засідання не з`явилася, одночасно в позові зазначила про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 7). Також, до позовної заяви представником позивача Гаренко Н.В. додано заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 3-4). Відповідачка у вступному слові під час судового засідання, яке відбулося 04 жовтня 2019 року позов визнала частково в частині стягнення тіла кредиту та пояснила суду, що користувалась кредитною карткою АТ КБ «ПриватБанк» з 2007 року до 2016 року, підписувала заяву на отримання кредитного ліміту в сумі 250 грн. Взимку 2016 року, коли змінювався власник банку, їй представник банку повідомив по телефону про суму заборгованості в розмірі 7600 грн., яку переводять в розстрочку на 36 місяців з погашенням щомісячно визначених платежів. Кожного місяця їй телефонував менеджер банку і повідомляв суму для сплати, яка була в розмірі 600 грн. У вересні 2017 року щомісячний платіж збільшився до 760 грн. на місяць за повідомленням менеджера. З вересня 2017 року вона перестала погашати кредит, через те, що їй відмовили у видачі виписки по рахунку, самостійно не могла сплачувати платеж ічерез термінали, бо її картка була заблокована, а касири відмовляли їй у видачі кватанцій про стплатуборгових платежів, бо банком було взагалі відмовлено в обслуговуванні її рахунку в будь якій формі. З цього приводу вона зверталася в службу безпеки банку в м.Дніпро, але їй було повідомлено про необхідність звернення до центрального офісу в Києві, куди вона не поїхала. У судове засідання 29 листопада 2019 року, відповідачка не з`явилась надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позов в частині стягнення тіла кредиту, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Відзиу на позов та інші заяви по суті позову до суду від сторін не надходили. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив продовжити судовий розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши відповідача, з`ясувавши позиції сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 06 серпня 2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", було укладено кредитний договір з відповідачем [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "Приватбанку", згідно з умовами якого відповідачу було надано платіжну кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 250,00 грн. У підписаній відповідачем анкеті-заяві було зазначено, що вона погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, і виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна». До заяви-анкети банк додав довідку про умови обслуговування кредитних карт «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, де вказано, шо повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщена на офіційному сайті ПриватБанку https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 15,52-54). 18.05.2015 року банк перевипустив відповідачу кредитну картку з терміном її дії до 01/2019, збільшення та зменшення кредитного ліміту відбулося у період з 06.08.2007 року по 31.01.2017 року, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта (а.с. 112), довідкою про надані кредитні карти (а.с. 113), виписками по картковому рахунку (а.с. 114-143). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи, що відповідач за своєю ініціативою звернулася до позивача із заявою для отримання кредиту/кредитної карти, підписала цю заяву, отримала на картковий рахунок кредитні кошти та платіжну кредитну карту, яка в подальшому перевипускалася, використовувала кредитні кошти та погашала заборгованість за кредитом, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено двосторонній кредитний договір у письмовій формі. Як вбачається із наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписок по рахунку (а.с. 8-14, 114-143), станом на 12 лютого 2018 року банк нарахував відповідачу заборгованість за кредитним договором в розмірі 16727,99 грн., яка складається з наступного: 3784,81 грн. - тіло кредиту, 8447,33 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 3223,09 грн. - нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 772,76 грн. - штраф (процентна складова). Перевіривши розрахунок заборгованості та виписки по рахунку, суд вважає, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору б/н від 06.08.2017 року з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 3784,81 грн., що повністю визнається відповідачем. У той же час, суд відхиляє надану позивачем довідку про умови обслуговування кредитних карт «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с. 53), оскільки вона не містить дати коли діяли вказані умови кредитування, прізвища та ініціалів осіб, які її підписали, та суперечить розрахунку відсотків зазначеного позивачем в розрахунку заборгованості (а.с. 8-14). При вирішенні справи суд не приймає до уваги, як письмовий доказ, - заявление [PERSON] (а.с. 15 оберт, а.с. 52), оскільки очевидно, що ксерокопія цього документа виготовлена із копіювання на одному аркуші двох документів, а оригінал цієї заяви суду не було надано. З урахуванням, зазначеного вище, суд вважає не доведеною суму заявлених позивачем відсотків за користування кредитом - 8447,33 грн., а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню. Що стосуються стягнення з відповідача на користь позивача 3223,09 грн. - нарахованої пені, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 772,76 грн. - штрафу (процентна складова), то в цій частині позову також необхідно відмовити. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами у справі було укладено, як договір приєднання, умови якого були встановлені банком в розроблених ним Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах (формулярах). Відповідач за цим договором приєднався до запропонованого банком договору і не міг запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У анкеті-заяві [PERSON] , як позичальника, від 06.08.2007 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення пені та штрафів, їх розмір та порядок нарахування, банк посилається на розрахунок заборгованості, виписки по рахункам, а також на довідку про умови обслуговування кредитних карт «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які надані суду на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення пені та штрафів. Проте, у наданій довідці про умови обслуговування кредитних карт «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с. 53) не визначені пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/ штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. У свою чергу, доданий до позову Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, прізвища осіб які його погодили та дату коли його було погоджено, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач під час підписання заяви-анкети про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку був ознайомлений саме з цими Довідкою про умови кредитування і Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що він їх розумів і погодився з ними. Також не надано доказів, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), і що в них були зазначені саме ті розмір і порядок нарахування, який вказаний у Тарифах та Умовах, що надані банком суду, і на підставі яких виконаний розрахунок пені та штрафів. Надані роздруківки із сайту позивача Витяг з Умов і правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів не можуть бути належними доказами, бо цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Враховуючи, що в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, вказані вище Витяг з Умов і правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг. Таким чином, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 06.08.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню судом при ухваленні судового рішення. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідачки нарахованих банком пені та штрафів, тому в цій частині позову необхідно відмовити. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у вигляді тіла кредиту. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 3784,81 грн. заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial