Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 11.12.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір № б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з тим, що відповідач порушила умови договору, станом на 31.12.2015 року у неї виникла заборгованість в сумі 26926,58 грн. яку позивач просить стягнути. У судове засідання представник позивача не зявився, згідно доданого до позовної заяви клопотання представник позивача просить розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.23). Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні, не оспорюючи розмір наявної заборгованості, позов не визнали з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Зазначивши, що останній платіж відповідачем було здійснено 23.03.2010 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовом лише в 2015 році. Вказали, що строк позовної давності сплинув 24.03.2013 року, а тому подали заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Як встановлено судом, 11.12.2006 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та [PERSON], було укладено кредитний договір № б/н. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням укладення договору №б/н від 11.12.2006 року є заява [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до даної заяви сума кредитного ліміту: 6500,00 грн. Базова процентна ставка: 36% із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. [PERSON] ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, про що свідчить її підпис в заяві. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 31.12.2015 року у відповідача виникла заборгованість за договором б/н від 11.12.2006 року, яка згідно розрахунку від 31.12.2015 року, наданого позивачем, становить - 26926,58 грн. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 5.3 Умов і правил надання банківських послуг, Банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Право зміни розміру наданого на платіжну карту Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, по самостійному рішенню Банку та без попереднього повідомлення Клієнта. Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 Умов і Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором. У випадку невиконання обов'язків за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі Простроченого кредиту і Овердрафту), виплати Винагороди Банку. Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В порушення вимог даних норм і умов договору, відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань і станом на 31.12.2015 року у неї виникла заборгованість, яка згідно розрахунку наданого позивачем, складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом - 6527,79 грн., залишку заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість - 14136,06 грн., заборгованості за пенею та комісіями - 4504,32 грн., заборгованості по судовим штрафам - 1758,41 грн. Представником відповідача надано заяву від 27.07.2016 року, яку у судовому засіданні підтримала відповідач про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення відповідачем умов договору позивачу було відомо 23.03.2010 року - останній платіж. Разом з тим, позивач з позовом про стягнення з відповідача заборгованості звернувся до суду лише 29.07.2015 року справа № 149/2169/15-ц провадження в якій, відповідно до ухвали суду від 24.12.2015 року було залишено без розгляду, що у відповідності до ч. 1 ст. 265 ЦК України не зупиняє перебігу позовної давності. Повторно, з позовом позивач звернувся вже 17.02.2016 року справа № 149/366/16-ц. Отже, трирічний строк позовної давності сплив, позивачем не порушено питання щодо поважності причин пропуску цього строку. У свою чергу представником відповідача надано суду заяву від 27.07.2016 року про застосування строків позовної давності, на чому наполягає відповідач. Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed