Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Представник АТ комерційний банк «Приватбанк» за довіреністю Савіхіна А.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про передачу предмета іпотеки в управління іпотеко держателя мотивуючи свої вимоги тим, що 08.08.2006 року між «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KIM0GA0000033П відповідно до якого [PERSON] отримав кредит 29290 доларів США зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.08.2010 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 08.08.2006 року було укладено договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 8938. Згідно якого іпотекодавці передали в Іпотеку «Приватбанку» нерухоме майно, а саме : квартиру [ADDRESS] , площею - 61,20 м . 2, житловою площею 38,60 м.2, яка належить на праві приватної власності іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1997 року виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва та зареєстровано за № 691. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К1М0GA0000033п від 08.08.2006 року укладеним між Приватбанк та [PERSON] , у розмірі 73037 доларів США 30 центів, що в еквіваленті до національної валюти станом на 22.05.2013 року становить 583568 грн. 03 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,20 кв.м, шляхом застосування процедури продажу квартири [ADDRESS] , встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" по 1720 грн. 50 коп. судового збору з кожного. Проте на сьогоднішній день задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмету іпотеки неможливо у зв`язку з застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення полягає у переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи або прийняття предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя. Звернення стягнення може відбуватися в судовому або позасудовому порядку. Власником предмету іпотеки є відповідач, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Станом на 22.11.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість - 211598,71 доларів США, яка складається : 17107,92- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17527,95 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2222,70 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 174740,14 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ухвалу суду від 04.03. 2019 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження та позовну заяву з додатками отримали 15.03.2019 року. Відзив на позовну заяву у відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, до суду не надали. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі. Судом встановлено, що 08.08.2006 року між «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KIM0GA0000033П відповідно до якого [PERSON] отримав кредит 29290 доларів США зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.08.2010 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 08.08.2006 року було укладено договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 8938. Згідно якого іпотекодавці передали в Іпотеку «Приватбанку» нерухоме майно, а саме : квартиру [ADDRESS] , площею - 61,20 м . 2, житловою площею 38,60 м . 2, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1997 року виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва та зареєстровано за № 691. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К1М0GA0000033п від 08.08.2006 року укладеним між Приватбанк та [PERSON] , у розмірі 73037 доларів США 30 центів, що в еквіваленті до національної валюти станом на 22.05.2013 року становить 583568 грн. 03 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,20 кв.м, шляхом застосування процедури продажу квартири [ADDRESS] , встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" по 1720 грн. 50 коп. судового збору з кожного. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що право іпотекодержателя на передачу йому в управління предмета іпотеки може виникати лише за наявності необхідних обставин, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на предмета іпотеки, а також за умови відповідного цільового призначення предмета іпотеки повязаного із можливістю його господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, така передача можлива лише для забезпечення належного господарського використання, отримання продукції, плодів та доходів для задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як вбачається з умов договору Іпотеки, іпотекодавцями була передана в іпотеку житлова квартира [ADDRESS] , площею - 61,20 м.2, житловою площею 38,60 м.2, цільове призначення якої не передбачає можливості її господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Згідно ст..379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Право на житло є одним з найголовніших невід`ємних прав особи, проголошених ст. 47 Конституції України. Це право означає не лише можливість особи набути житло у власність або в користування, а й право особи на проживання в житловому приміщенні. При цьому Конституція проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Крім того, згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, відповідно до п.16.7.1 договору Іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором , вони не будуть виконанні. Відповідно до п.22 Договору зазначено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених п.п.16.7.1., 16.7.2, 16.9, цього договору відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду , або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цього договорі. В іпотечному договорі міститься застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань. Зокрема у п.27 договору зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, визначили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору, і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, передачі в управління предмета іпотеки та правовстановлюючих документів на нерухоме майно. В разі задоволення позовних вимог позивача, а саме шляхом надання дозволу позивачу на укладання договорів ( угод ) аренди вказаного житлового приміщення - квартири №62 та передачі вказаної квартири в оперативне управління (користування) третім особам без згоди відповідачів будуть порушені права права не тільки як власників спірної квартири, але й права майшанців вказаної спірної квартири №62 , та такі дії також будуть суперечити вимогам жилового законодавства України. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оскільки предметом даного спору є передана в іпотеку житлова квартира, цільове використання якої не повязане із господарською діяльністю, отриманням продукції, плодів та доходів, тому не зважаючи на той факт чи звернуто стягнення на цей предмет іпотеки, підстав для застосування до цих правовідносин ст.34 Закону України «Про іпотеку» у суду немає. Позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів які б відповідали вимогам процесуального законодавства. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed