Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що11 січня 2016 року між Товариством з обмежною відповідальністю "ВОРТЕКС ГРУП" та [PERSON] укладено кредитний договір №3127102507. 31.05.2017 року на підставі договору факторингу №170531-1 від 31.05.2017 р. ТОВ"ВОРТЕКС ГРУП" відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Договором та право вимоги стягнення судових витрат у справі на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП". Права вимоги до [PERSON] за договором передані на користь ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП"згідно додатку до договору факторингу №1 від 31.05.2017 року. Згідно умов Додатку №1578958 до кредитного договору, що є невід`ємною частиною з моменту укладення - 19.02.2017 року ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» надано відповідачу Кредит у розмірі 9000,00 грн. на визначених Графіком розрахунків (п.4 Додатку) умовах. Як вважає позивач, грошові кошти у розмірі 9000 грн. перераховані на рахунок Відповідача 20.02.2017 року, про що свідчить платіжне доручення №25811 від 20.02.2017 року. Кредит, разом з нарахованими процентами, мав бути сплачений Відповідачем до 22.03.2017 року. Згідно п.9 Додатку, Договір вважається заключеним з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 10 років, до 19.02.2027 р. включно. В ході розгляду справи ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" збільшило розмір позовних вимог. 15 липня 2020 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути на його користь з [PERSON] кошти в розмірі 177 948 грн., з них : сума кредиту 9000,00 грн.; сума процентів - 165429,00 грн.; пені - 1350,00 грн.; інфляційних втрат - 2169,00 грн.. Також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2669,20 грн.. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти заявлених вимог за їх безпідставністю та просив відмовити у їх задоволенні. В судове засідання [PERSON] надала відзиви на позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких заперечувала щодо задоволення позову. Вказала, що жодних додаткових угод і документів вона не підписувала, указана сума кредиту їй не надходила, не погоджується з сумою процентів, пені та інфляційних. Також вказала, що їй не було відомо про укладення договору факторингу №170531-1 від 31.05.2017 р. між ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" і ТОВ "ВОРТЕКС ГРУП" про відступлення права грошової вимоги. Доказів того, що Фактор сплатив Клієнту плату за договором факторингу не надано.Фактичний перехід прав та обов`язків за договором факторингу до іншої особи на підставі правочину, має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. Жодних документів, які підтверджували вчинення відступлення права вимоги [PERSON] не отримувала. Договір факторингу не містить суми відступлення права грошової вимоги. До заяви не додано виписки про рух коштів на клієнтському рахунку чи будь-який розрахунковий документ про зарахування позивачем коштів. Суду не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення. Розрахунок суми збільшення позовних вимог станом на 10.07.2020 року за кредитним договором №1578958 від 19.02.2017 року, складений не уповноваженою особою і не являється бухгалтерським документом. Вслухавши учасників по справі, ввчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволеннюз наступних підстав. Судом встановлено, що позивачТовариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" уклало договір факторингу №170531-1 від 31.05.2017 року та додатку 1 до договору факторингу №170531-1 від 31.05.2017 року реєстр договорів №1 право вимоги за якими відступаються Клієнтом Фактору,згідно порядкового номеру 3785 значиться [PERSON] , номер договору 3127102507, дата договору 11.01.2016 року. Згідно п.1.1. договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобовязужться відступити Факторові своє право грошової вимоги за договорами а Клієнт зобов`язується передати (відступити) Факторові грошове право вимоги до Боржників в повному обсязі, що включає всі грошові права вимоги,що існують на момент відступлення, а також всі грошові вимоги,що можуть виникнути у майбутньому. Перелік сум Коштів, правочинів та розміру права вимоги, у розрізі кожного правочину визначено згідно додатків до Договору, що є невідємними частинами Договору з моменту їх підписання Сторонами. Відповідно до приписів статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". При цьому факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Згідно п.2.1 Договору факторингу Клієнт відступає та передає Фактору право грошової вимоги в загальній сумі, що визначена в додатках до Договору. Відповідно до п.2.2.,2.3. Договору п.2.2 В свою чергу, Фактор сплачує Клієнту грошові кошти, протягом 10(десяти) банківських днів з дня отримання документації згідно п.1.5 Договору в повному обсязі; п.2.3 Обов`язок фінансування Клієнта вважається здійсненим в момент зарахування на рахунок Клієнта всієї грошової суми фінансування Клієнта, що передбачена в Додатках до Договору; п.4.1.1 договору Фактор зобов`язується сплатити Клієнту кошти в передбачений Договором строк. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором факторингу на час або після його укладення, тобто розрахункових документів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором факторингу №170531-1 від 31.05.2017 року, за відсутності доказів оплати договір факторингу є нікчемним. Суду не надано доказів переліку сум коштів, правочинів та розміру права вимоги, у розрізі кожного правочину визначеного згідно додатків до договору. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 910/16109/14 та 17 січня 2020 року справа № 916/2286/16 Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)). Для встановлення факту відступлення права вимоги суду необхідно встановити факт відступлення права вимоги по договору, дату відступлення права вимоги, якою, згідно з умовами договору, є дата підписання відповідного Додатку, а також встановити, які саме права вимоги передаються. Позивачем не надано доказів передачі прав за договором факторингу від 31.05.2017 року за додатком №1578958 до з кредитного договору №3127102507 від 11.01.2016 року. Так, згідно повідомлення від 29.07.2019 року (а.с. 20) про відступлення права вимоги за кредитним договором №2127102507 від 04.12.2015 року, але суду не надано кредитний договір від 04.12.2015 року, а згідно позовних вимог предметом є договір від 11.01.2016 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Також, відповідно до положень ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Враховуючи вищевказане, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач, всупереч ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, не довів суду належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги за кредитним договором №3127102507 від 11.01.2016 року та додатком №1578958 від 19.02.2017 року до кредитного договору №3127102507 від 11.01.2016 року.

Outcome: dismissed