Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

21 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив (а.с. 17-19). В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач посилався на те, що нещодавно, після отримання пенсії за місцем свого проживання, він дізнався про стягнення з нього коштів на користь третіх осіб, у зв`язку з чим він звернувся до Новомосковського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, де ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, відкритих на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А. А. від 08 грудня 2017 року, яким з нього на користь відповідача було стягнуто 773 920,63 грн. Позивач [PERSON] зазначив, що вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконання, оскільки нотаріус вчинив виконавчий напис після спливу строків давності, крім того питання про стягнення з нього на користь відповідача суми заборгованості за кредитним договором № 2008-026 від 20 лютого 2008 року було раніше вирішено у судовому порядку, а тому, виконавчий напис нотаріуса вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, а самеЗакону України "Про нотаріат", що свідчить про спірність стягнутої суми. У зв`язку з наведеним, в уточненій позовній заяві [PERSON] просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про стягнення з нього на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" грошових коштів у розмірі 773 920,63 грн. за кредитним договором № 2008-026 від 20 лютого 2008 року - таким, що не підлягає виконанню. Не погоджуючись із пред`явленим позовом 31 січня 2019 року відповідач - АТ КБ "ПриватБанк" подав суду відзив на позовну заяву, у якому посилався на правомірність вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. виконавчого напису, подання Банком вичерпного та повного пакету документів для видачі виконавчого напису, наявність безспірності заборгованості позивача за кредитним договором та вчинення виконавчого напису у межах строків, установлених ст. 88 ЗУ "Про нотаріат". У зв`язку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с. 58-60). Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 14-15). Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року було відкрите провадження у справі (а.с. 22-23). Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 29-30). Ухвалою суду від 01 лютого 2019 року було закрите підготовче провадження у справі, судом призначений розгляд справи по суті (а.с. 66-67). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 74). Представник відповідача - Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А. у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 72). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та надані учасниками справи докази, приходить до таких висновків. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як установлено у судовому засіданні, 20 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (правонаступником якого за установчими документами є відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") і [PERSON] укладений кредитний договір № 2008-026, відповідно до умов якого позивачеві надано кредит у розмірі 26 100,00 дол. США для придбання автотранспорту (а.с. 40-43). 12 вересня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" направило на адресу [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № 2008-026 від 20 лютого 2008 року, згідно якої банк вимагав виконання всіх боргових зобов`язань за цим договором, у розмірі 29 426,64 дол. США, з яких: - заборгованість за кредитом у розмірі 9 844,88 дол. США; - заборгованість за відсотками у розмірі 19 581,76 дол. США. Доказів щодо отримання позивачем цієї письмової вимоги відповідачем суду не надано. 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 14646, яким з [PERSON] , на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнено заборгованість за кредитним договором № 2008-026 від 20 лютого 2008 року у розмірі 29 426,64 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 травня 2017 року становить 773 920,63 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 844,88 дол. США та заборгованості за відсотками у розмірі 19 581,76 дол. США, а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 800,00 грн., а всього на суму 775 720,63 грн. Строк за який проводиться стягнення - з 20 лютого 2008 року по 24 травня 2017 року (а.с. 38). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Як установлено матеріалами справи, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми комісії та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. На підтвердження безспірності заборгованості, ПАТ КБ "ПриватБанк" надав нотаріусу кредитний договір № 2008-026 від 20 лютого 2008 року, а також виписку з рахунку боржника станом на 24 травня 2017 року (а.с. 40-43, 44-46). Між тим, суд вважає, що зазначена виписка з рахунку не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості, оскільки з нею боржник не мав можливості ознайомитись у встановлений 30-денний строк. Разом з тим, необхідно зазначити, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всі необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст. 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом установлено, що позивач [PERSON] перестав виконувати свої зобов`язаня за кредитним договором № 2008-026 від 20 лютого 2008 року у лютому 2013 року, про що свідчить виписка з рахунку боржника, надана відповідачем нотаріусу (а.с. 44-46). Вимога щодо задоволення суми заборгованості кредитора за виконавчим написом пред`явлена за період з 20 лютого 2008 року по 24 травня 2017 року (а.с. 38), тобто із перевищенням строку, встановленого ст. 88 Закону України "Про нотаріат". Відповідності до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що спір з приводу наявної у позивача перед відповідачем заборгованості за кредитним договором № 2008-026 від 20 лютого 2008 року було вирішено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2010 року, з цих підстав провадження у цивільній справі № 2-300/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було закрите (а.с. 11), зазначені обставини спростовують безспірність заборгованості за кредитним договором № 2008-026 від 20 лютого 2008 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, а виконавчий напис, вчинений 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 14646, яким з [PERSON] , на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнено заборгованість за кредитним договором № 2008-026 від 20 лютого 2008 року у розмірі 29 426,64 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 травня 2017 року становить 773 920,63 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 844,88 дол. США та заборгованості за відсотками у розмірі 19 581,76 дол. США, а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 800,00 грн., а всього на суму 775 720,63 грн., необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача судовий збір у розмірі 704 гривні 80 коп. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved