Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідача про визнання договору оренди землі недійсним, в якому зазначив, що його довірителю на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,8916 га, кадастровий номер 3521780600:02:000:0655, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. В серпні 2017 року позивач дізнався про те, що належна йому земельна ділянка перебуває в оренді у СФГ "Надія" на підставі договору оренди земельної ділянки від 28.03.2013 року, право оренди на підставі якого зареєстроване 29.03.2013 року . Строк дії договору до 27.03.2038 року . З огляду на те, що волевиявлення на укладення зазначеного вище правочину він не мав, його не підписував, вважає, що є підстави для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним . Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та обґрунтували їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Стверджували, що спірний договір [PERSON] не підписував. Викладені у вказаному правочині умови не відповідають волевиявленню позивача . Повноважень на укладення та підписання оспорюваного правочину іншим особам він не надавав . Додали, що вказану земельну ділянку [PERSON] успадкував після смерті своєї матері, яка, за життя, підписувала договір оренди землі із СФГ "Надія". Позивач вважав, що після смерті матері прожує діяти договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем, а тому продовжував отримувати орендну плату. Про існування спірного договору позивач дізнався лише після отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.08.2017 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, мотивуючи тим, що спірний договір укладений з дотриманням вимог діючого законодавства. Стверджував, що на момент укладення вказаного правочину волевиявлення [PERSON] було вільним та відповідало його внутрішній волі. Обставини укладення вказаного договору йому особисто невідомі . Просив суд відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Обґрунтовуючи свої доводи, заявив, що позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права починаючм з 01 листопада 2013 року, коли вперше отримав орендну плату відповідно до умов спірного договору, тобто фактично погодився з його умовами . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,8916 гектара, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.03.2013 року індексний номер : 1125749 ( а.с.12 ). З договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та СФГ "Надія", право оренди на підставі якого зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.03.2013 року за №496759, встановлено, що перший надав останньому в строкове платне користування терміном на 25 років зазначену вище земельну ділянку. За користування обєктом оренди встановлена орендна плата в розмірі 4 % від грошової оцінки, яку орендар має сплачувати у строки 01.08- 01.11 щорічно. Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі (далі по тексту Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 14 Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до статті 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третью, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З пояснень позивача встановлено, що спірний договір суперечить його волі та ним не підписувався . Будь-яких доказів, які б підтверджували факт надання [PERSON] в установленому законом порядку повноважень іншій особі на укладення та підписання оспорюваного правочину стороною відповідача не надано . З висновку судової почеркознавчої експертизи № 260 від 06.11.2017 року, встановлено, що підпис , розташований у графі "Орендодавець [PERSON]М." у договорі оренди землі від 28.03.2013 року, укладений між [PERSON] та СФГ "Надія", виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням підпису [PERSON] (а.с. 97-102). Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третью, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин ) . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що спірний договір оренди землі має бути визнаний недійсним, оскільки він не підписаний орендодавцем та не відповідає його внутрішній волі . Відповідно до положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки суд прийшов до висновку, що спірний договір оренди землі є недійсним, тому також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON] від 29.03.2013 року, номер запису про інше речове право: 496759, щодо державної реєстрації іншого речового права : права оренди земельної ділянки, договір оренди землі . Доводи представника відповідача, щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Так, з пояснень сторони позивача, встановлено, що [PERSON] успадкував вказану земельну ділянку після смерті його матері, яка за життя підписувала договір оренди землі із СФГ "Надія" . Позивач вважав, що після матері, договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем, продовжував діяти, а тому [PERSON] продовжував отримувати орендну плату. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3504653642017 від 01.08.2017 року, виданого на запит представника позивача, встановлено, що саме вказаного дня [PERSON] дізнався про порушення свого права . Надана представником відповідача відомість нарахування і видачі орендної плати за 2013 рік по СФГ " Надія " не містить даних про те, що виплата орендної плати позивачеві була проведена саме на підставі спірного договору. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 3530 гривень 24 копійки . На підставі ст.ст. 13,14,16 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998 року №161-ХІV із змінами та доповненнями, ст.ст.203,207,215 ЦК України,

Outcome: approved