Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 вересня 2004 року в місті Вінниці помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить ? частка квартири [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно вона не може, так як за життя її батько не отримав правовстановлюючий документ на ? частку квартири та відповідно не зареєстрував право власності на вказану частку у встановленому законом порядку. Таким чином, [PERSON] не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спірної квартири, тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 29 вересня 2004 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву з проханням розглядати її позов за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також залишити за позивачем судові витрати. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалась на думку суду. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у її відсутність. Не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтва про народження серії І-АВ № 031633 позивача, суд вбачає, що [PERSON] народилася 27 грудня 1969 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно з рішенням виконкому [PERSON] міської Ради народних депутатів трудящих від 06.07.1978 року № 386 був затверджений список членів ЖБК № 54, згідно з яким надані квартири і видані ордери на заселення 72-квартирного житлового будинку по вул. Келецькій, 109, в тому числі надана двокімнатна квартира № 18 [PERSON] житловою площею 29,21 кв.м, загальною вартістю 7897 крб. (а.с. 15). Відповідно до рішення народного суду Ленінського району м. Вінниці від 10 вересня 1985 року по справі № 1735, розділено житловий кооператив м. Вінниця, який рахується за членом кооперативу [PERSON] по квартирі [ADDRESS], з визнанням права особистої власності на пай станом на 01.04.1985 року за [PERSON], [PERSON] по 50%. Виділено в користування [PERSON] кімнату площею 16,81 кв.м., [PERSON] кімнату площею 11,89 кв.м. в квартирі [ADDRESS], залишивши в загальному користуванні підсобне приміщення (а.с. 17-18). Дане рішення набрало законної сили 21.09.1985 року. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської Ради народних депутатів від 12 червня 1986 року за № 266 (а.с. 19-21) затверджено рішення зборів уповноважених представників кооперативних будинків і правління укрупненого кооперативу № 2 від 30.03.86 р. про надання однієї кімнати житловою площею 16,81 кв.м. в квартирі [ADDRESS] в кооперативі № 54 члену цього кооперативу [PERSON], склад сімї 2 особи, в звязку з розірванням шлюбу і на підставі рішення народного суду вирішено видати ордер на вказану площу (п.6.1). Даним рішенням також затверджено рішення зборів уповноважених представників кооперативних будинків і правління укрупненого кооперативу №2 від 31.05.86 р. про прийняття в члени кооперативу № 54 [PERSON], одинокого, в звязку з розірванням шлюбу, з наданням йому однієї кімнати житловою площею 11,89 кв.м. в квартирі [ADDRESS], і на підставі рішення народного суду вирішено видати ордер на вказану площу (п.6.2). На підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської Ради народних депутатів від 12 червня 1986 року за № 266, [PERSON] видано ордер № 86/54 (а.с. 22) на право зайняття 1 кімнати жилою площею 11,89 кв.м. в квартирі [ADDRESS] на склад сімї з 1 чоловіка, [PERSON] видано ордер № 85/54 (а.с. 24) на право зайняття 1 кімнати жилою площею 16,81 кв.м. в квартирі [ADDRESS] на склад сімї з 2 чоловік. Слід зазначити, що згідно додатку №1/70 до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 04.06.87р. № 200 існуючому будинку № 109 по вул.. Келецькій в м. Вінниці було присвоєно № 117 (а.с. 26). Як вбачається з довідки № 58 від 19 лютого 2014 року, виданої МКП "ЖЕК № 12", [PERSON] повністю внесла пай в сумі 7897,00 крб. за двохкімнатну квартиру № 18, яка знаходиться в м.Вінниці по вул. Келецькій в будинку № 117 (а.с. 27). З листа КП "ВМБТІ" № 2974 від 17.06.2013 року встановлено, що станом на 29.12.2012 року реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] КП «ВМБТІ» не проводилась (а.с. 29). Будинок № 117 по вул. Келецькій в м. Вінниці станом на 29.12.2012 року зареєстрований за Житлово-будівельним кооперативом №54 на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради від 14.11.1985р. № 594 (а.с. 30). Відповідно до Інформайної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 21.02.2017 року, жодне право власності на квартиру [ADDRESS], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не реєструвалось (а.с. 75). Таким чином, суд вбачає, що батько позивача [PERSON] за життя так і не оформив право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], в зв'язку з чим позивач позбавлена можливості оформити спадкове майно. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 362886, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 04.02.1986 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновила своє дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 14). Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] 21 серпня 1988 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після одруження прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 12). Разом з тим, з свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 090096, виданого 06.11.2015 року відділом ДРАЦС Барського районного управління юстиції у Вінницькій області, вбачається, що 16 травня 1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишилась на прізвищі чоловіка (а.с. 13). Згідно технічного паспорту на квартиру №18 в житловому будинку по вул. Келецька, 117 в м. Вінниці, виготовленого 20.07.2016 року КП "ВМБТІ", судом вбачається, що власником зазначеної квартири є [PERSON] (а.с. 31-33). Також з змісту технічного паспорта вбачається, що вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 28,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната -16,8 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м., кухні 8,0 кв.м., вбиральні - 1,1 кв.м., ванни 2,6 кв.м., коридору 8,9 кв.м., Загальна площа квартири 49,3 кв.м. Факт проживання батька позивача у спірній квартирі з 1980 року по день смерті підтверджується довідкою МКП "ЖЕК № 122 № 1100 від 16.02.2017 року (а.с. 10) та особовим рахунком (а.с. 23) та довідкою МКП "ЖЕК № 12" № 926 від 08.02.2017 року (а.с. 67). З свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 254878, виданого 02.12.2004 року відділом РАЦС [PERSON] МУЮ Вінницької області, встановлено, що батько позивача [PERSON] помер в м. Вінниця 29 вересня 2004 року (а.с. 9). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заповітів, встановлено, що [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 64). З довідки про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ, суд вбачає, що 29.03.2005 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 65, 66). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 98/05, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 62-76), судом встановлено, що лише [PERSON] 29.03.2005 року (а.с. 63) звернулася до Третьої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 29.09.2004 року її батька, яка прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав, та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважаються особою, яка прийняли спадщину. З постанови Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 21 лютого 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], після смерті 29.09.2004 року її батька [PERSON], було відмовлено, в зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаної частки квартири спадкодавцеві (а.с. 35). Відповідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Тактим чином, позивач позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спірної квартири,оскільки на спірну квартиру відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 4.18. глави 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачами на прохання представника позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved