Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

05.01.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просить змінити правовідношення між позивачем та відповідачем та зобов'язати ПАТ «Київенерго» внести зміни до Додатку №2 до Договору про постачання електричної енергії від 12.08.2014 №42941014 шляхом конкретизації та викладення п.2 Додатку №2 до вказаного Договору в такій редакції: "2. Споживач здійснює повну поточну оплату за фактично спожиту електричну енергію», п.2.1 - виключити." Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.08.2014 між ним як фізичною особою та ПАТ "Київенерго" було укладено Договір про постачання електричної енергії №42941014 та Додаток №2 до нього, відповідно до якого наведено порядок розрахунків. Оскільки йому на праві приватної власності належить електрифіковане приміщення, в якому він має намір здійснювати адвокатську діяльність, яка не є підприємницькою діяльністю в розумінні ст. 3 ГК України, вважає, що до правовідносин між ним як фізичною особою споживачем та відповідачем застосовуються Правила користування електричною енергією для населення, а не Правила користування електричною енергією. У зв'язку з чим, 18.09.2014 він звернувся до відповідача з пропозицією внести відповідні зміни до Додатку №2 до вказаного Договору, згідно яких оплата буде здійснюватись ним за фактично спожиту електроенергію. Однак, відповідач безпідставно відмовив йому у внесенні змін до вказаного Договору. Посилаючись на положення Закону України "Про електроенергетику", Правила користування електроенергією, Правила користування електроенергією для населення, ст. 627 ЦК України, ст.ст. 179, 188 ГК України вважає відмову відповідача неправомірною. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково до викладеного зазначив, що вказаний Договір укладений з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема, послався на наявність несправедливих умов договору, що свідчать, на його думку, про наявність підстав для зміни умов договору. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення. Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що грунтуються на суб'єктивному тлумаченні вимог чинного законодавства позивачем. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що на непризначених для проживання об'єктах споживачів взаємовідносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем (фізичною особою) регулюються Правила користування електричною енергією шляхом укладення договору про постачання електричної енергії із застосуванням роздрібного тарифу на електричну енергію відповідного класу напруги. Позивач не відноситься до категорії населення в розумінні п.2.1 Порядку "Про затвердження Порядку застосування тарифів на електроенергією", оскільки споживає електроенергію для забезпечення робочого місця під час здійснення незалежної професійної діяльності, а тому повинен здійснювати розрахунки за електричну енергію за роздрібними тарифами на електричну енергію відповідного класу напруги. Таким чином, вважає відсутніми підстави для внесення змін до Додатку №2 до вказаного Договору в частині оплати за фактично спожиту електроенергію. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Як встановлено судом, 12.08.2014 між ПАТ "Київенерго" та [PERSON] було укладено договір про постачання електричної енергії № 42941014. (а.с.5-8) У Додатку №2 до вказанного Договору, укладеного між тими ж сторонами, наведено порядок розрахунків, відповідно до якого споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії заявленного на розрахунковий період за формою попередньої оплати до 20 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю у розмір повної вартості договірної величини споживання електричної енергії згідно з Додатком до договору "Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та субспоживачам".(а.с.9-10) 18.09.2014 та 22.10.2014 позивач звернувся до відповідача з пропозиціями переукласти вказаний Договір або внести зміни до нього та Додатку №2 в частині оплати за фактично спожиту електронергію, посилаючись на те, що він є адвокатом, а тому між ним як фізичною особою, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності та відповідачем повинен був бути укладений договір, розроблений на підставі Правил користування електричною енергією для населення. (а.с.а.с.12,14-16) Листами відповідача від 14.10.2014 №34КД/41/111 та від 11.11.2014 №34/КД/522/419 позивачу було відмовлено у внесенні змін до вказаного Договору, посилаючись на відсутність підстав згідно з п.п.6.6, 6.11 Правил користування електричною енергією. (а.с.а.с.13, 17) Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є серед іншого свобода договору. Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. (ч.2 ст.627 ЦК) Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 договір про постачання електричної енергії - домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України. Відповідно до п.1.6. зазначених вище Правил Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. Умови договору про купівлю-продаж електричної енергії між споживачем (субспоживачем) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом визначаються за згодою сторін. Цей договір укладається відповідно до законодавства України. Форма і зміст (умови) Типового договору затверджені Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28 ( в редакції Постанови НКРЕ № 910 від 17.10.2005; із змінами, внесеними згідно з Постановою НКРЕ № 105 від 04.02.2010). Отже, виходячи з положень ч.3 ст.6, ч.1 ст.638 ЦК України, ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 "Про затвердження Правил користування електричною енергією", умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями вказаного Договору та Додатку №2 до нього не передбачено внесення змін чи доповнень до останнього за викладених в позовній заяві обставин. Частина 2 ст. 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, за загальним правилом, визначеним ЦК України договір може бути змінено за рішенням суду за наявності такої підстави, як істотне порушення стороною договору в розумінні ч.2 ст.651 ЦК України та в інших випадках, встановлених договором або законом. Виходячи з встановлених обставин справи та положень вказаного Договору, розробленого на підставі Правил про користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28, судом не встановлено наявність істотного порушення спірного Договору згідно ст. 651 ЦК України для внесення змін до Договору постачання електричної енергії № 42941014. Разом з тим, на істотне порушення відповідачем умов спірного Договору не посилався позивач в обґрунтування позову. Поряд з тим, спірним договором між сторонами не передбачено підстав, за яких договір може бути змінено за рішенням суду, про що зазначалось вище. Доводи позивача щодо несправедливих умов спірного Договору та Додатку №2 до нього, що свідчать на його думку про наявність підстав згідно ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" для внесення змін до спірного Договору судом не приймаються до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону наведено перелік несправедливих умов, який не є вичерпним. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У відповідності до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Частиною 6 ст. 18 зазначеного Закону передбачено, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Таким чином, вказаним Законом як підставу для зміни договору за рішенням суду, передбачено визнання судом несправедливим спірних умов договору. Як вбачається з спірних умов Договору, вони не містять умов, які згідно ч.3 ст.18 цього Закону визнаються несправедливими. Поряд з тим, відсутні і підстави вважати спірні умови Договору несправедливими на підставі ч.1 та ч.4 ст.18 цього Закону, оскільки як встановлено судом, дані умови є типовими і включені до спірного Договору відповідно до нормативних вимог законодавства, зокрема вимог Правил, зміст яких наведений вище. Посилання позивача на наявність умов, які на думку позивача є несправедливими не узгоджуються з положеннями означеного Договору, фактично ґрунтуються на суб'єктивному тлумаченні положень цього Договору та ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Відтак відсутні підстави згідно ч.ч.5,6 ст.18 вказаного Закону для внесення змін до Договору та Додатку №2 до нього. На наявність інших обставин, які могли б бути законною підставою для зміни спірних умов Договору рішенням суду позивач не посилався. Посилання позивача на те, що згідно вимог чинного законодавства у зв'язку зі здійсненням ним у вказаному приміщенні адвокатської, а не підприємницької діяльності, передбачено інших порядок розрахунків за користування електроенергію, не є самостійною підставою для зміни спірних умов Договору рішенням суду, оскільки таких підстав не передбачено законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, аналізуючи вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов безпідставний та необґрунтований, а тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed