Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

16.09.2015 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], за участю третьої особи органу опіки та піклування Комарської сільської ради Великоновоселківського району Донецької області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон України та виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007 року по 31.10.2012 року. 04.06.2009 року у них з відповідачем народилася донька [PERSON]. В подальшому шлюбні відносини у них не склалися та з 2010 року стали мешкати окремо, за різними адресами, за спільною згодою донька залишилась проживати з позивачем. Оскільки відповідач не надавав належної матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, вона 28.07.2010 року звернулася до Ц-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини і рішенням суду віл 29.11.2010 року (справа № 2-13095/10) з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача. 31.10.2012 року рішенням Ц-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, рішення набрало законної сили. Після розірвання шлюбу спільна донька мешкає з позивачем та всі обовязки з її виховання були повністю покладені на позивача. В 2015 році [PERSON] надійшла пропозиція щодо працевлаштування у м. Дубаї Обєднаних Арабських Еміратах, надалі ОАЕ, на що вона погодилась та виїхала до ОАЕ, де працює в компанії Ландмарк на посаді старшого Планера, щомісячно отримує заробітну плату у розмірі 4000 доларів США. Заробітна плата дозволяє винаймати окрему квартиру, мати усі соціальні гарантії, медичну страховку та інше. Факт офіційного працевлаштування підтверджується закордонним паспортом з інформацією про надання візи на перебування в ОАЕ з 25.05.2015 року по 24.05.2017 року, трудовим контрактом, відомостями про заробітну плату, договором оренди квартири. Оскільки ситуація в Україні є нестабільною, постійні провокації з боку незаконних банд формувань так званої «ДНР» не гарантують безпечного проживання її дитини у с. Комар Великоновоселківського району Донецької області, то вона вирішила тимчасово вивезти свою дитину до ОАЕ. Відповідач з незрозумілих причин відмовив у наданні необхідного дозволу та проявляє байдужість до спільної дитини, його не цікавить її безпека та взагалі доля дитини. Зарплата позивача в еквіваленті на національну валюту складає 88532, 48 грн. на місяць, також адміністрація Російської міжнародної школи м. Дубаї ОАЕ дала згоду на прийняття доньки до даного учбового закладу до першого класу і з її боку організовані всі умови для безпечного та відповідного проживання дитини, забезпечення дитини усім необхідним, у тому числі отримання освіти. Діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, вона вимушена звернутися до суду. Органом опіки та піклування Комарської сільської ради були обстежені матеріально-побутові умови сімї та орган опіки та піклування також клопоче про надання позивачу дозволу на виїзд спільної з відповідачем дитини за кордон без згоди відповідача. Просить: надати [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини, спільної з відповідачем [PERSON] доньки [PERSON], [INFO], громадянки України, до м. Дубаї Обєднаних Арабських Еміратів строком до 24.05.2017 року, без згоди батька [PERSON], [INFO]. Надати [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон до м. Дубаї Обєднаних Арабських Еміратів для малолітньої дитини, спільної з відповідачем [PERSON] доньки [PERSON], [INFO], громадянки України, без згоди її батька [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник адвокат подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили позовні вимоги задовольнити та не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Комарської сільської ради в судове засідання не зявився, від третьої особи на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу без їх участі, просили позовні вимоги задовольнити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» та частини першої статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 01 вересня 2014 року), була змінена територіальна підсудність Ц-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області на Словянський міськрайонний суд Донецької області. З огляду на вказане, та враховуючи той факт, що відповідач зареєстрований у [INFO], дана цивільна справа підсудна Словянському міськрайонному суду Донецької області. 11 серпня 2007 року [PERSON] ( до шлюбу Бабашева) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у міському відділі РАЦС Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 905 ( а. с. 12). 04.06.2009р. у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії І-БК №436434 від 27.03.2015, виданого відділом РАЦС Печерського районного управління юстиції у м. Києві ( а. с. 10). Однак в подальшому шлюбні відносини позивача з відповідачем не склалися, з 2010 року сторони стали мешкати окремо, за різними адресами. За спільною згодою їх донька залишилась проживати з позивачем. Відповідно до рішення Ц-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області від 29.11.2010 року, справа №2-13095/10, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача ( а. с. 11). 31 жовтня 2012 року рішенням Ц-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, 13.11.2012 року рішення набрало законної сили ( рішення Ц-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області справа №0551/8477/2012) ( а. с. 12). З часу розірвання шлюбу всі обовязки по вихованню дитини були повністю покладені на позивача. В 2015 році позивач [PERSON] працевлаштувалася та виїхала до ОАЕ на роботу, де працює в компанії Landmark Retail Ltd на посаді старшого планувальника планового відділу, щомісячно отримує заробітну плату у розмірі 4000 доларів США, що підтверджено відповідним листом ( а. с. 16). Факт офіційного працевлаштування та законного знаходження в ОАЕ [PERSON] підтверджується наступними документами: закордонним паспортом громадянина України на імя [PERSON] серії ЕТ №714489, де міститься відомості про надання візи на перебування в ОАЕ з 25.05.2015р. по 24.05.2017р.; трудовим контрактом; відомостями про заробітну плату; договором оренди квартири від 28.05.2015 р., згідно якого позивач орендує блок № 414, [PERSON] 1, JLT, [PERSON], ОАЕ з 28.05.2015 року по 27.05.2016 року ( а. с. 9,13-16) Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. За Принципом 6 цієї Декларації малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю. Мешкаючи разом з матірю у м. Дубай, ОАЕ, дитині будуть створені умови для повноцінного забезпечення її життя, всебічного розвитку та виховання. Відповідно до довідки з Російської міжнародної школи м. Дубай, ОАЕ № RIS/2015/08/1752 від 20.08.2015 р., адміністрація останньої свою згоду на прийняття [PERSON], [INFO] до даного учбового закладу до першого класу. (а. с. 18). З боку позивача організовані всі умови для безпечного та відповідного проживання дитини з нею, забезпечення дитини всім необхідним, зокрема, можливістю отримання відповідної освіти на час її перебування в ОАЕ. Однак, відповідач перешкоджає її в наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України. Згідно ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, як: уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Пре порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № З857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (зі змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (далі - Правила) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; -проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; -паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 "Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що діючим законодавством не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд вважає можливим надати позивачу дозвіл на виїзд спільної з відповідачем доньки за межі України в її супроводі без згоди батька. Аналогічна думка висловлена третьою особою по справі - органом опіки та піклування Комарської сільської ради. Так, у своєму клопотанні орган опіки та піклування Комарської сільської ради на підставі наданих позивачем документів та акту обстеження матеріально-побутових умов сімї не заперечує проти заявлених позовних вимог та клопоче про надання позивачу дозволу на виїзд спільної з відповідачем дитини за кордон без згоди відповідача. Також орган опіки та піклування зазначив, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини з 2012 року. (а. с. 19-20). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її малолітньої доньки [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved