Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

22.07.2020року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача в якому просить визнати недостовірною і такою, що порушує його права розповсюдженої інформації про нього, відповідачкою [PERSON] , зобов`язати [PERSON] простувати поширену нею інформацію, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] розповсюдила [INFO] посадовим особам Служби у справах дітей Новороздільської міської ради інформацію про те, що [PERSON] бив та душив [PERSON] при дитині [PERSON] . Позивач зазначає, що вищевказана інформація є негативною та недостовірною, і такою що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність, ділову репутацію і завдала йому моральних страждань, які він оцінює в 5000 гривень. На підставі наведеного просить позов задовольнити. 07.09.2020 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 28.09.2020р. відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. 12.10.2020р. позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив 07.10.2020р. позивачем [PERSON] подано до суду заяву про часткову відмову від позовних вимог та зміну предмету позову і одночасно подано позовну заяву із зміною предмету позовну в якій він просить визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права [PERSON] на повагу до його честі та гідності, інформацію що була розповсюджена [PERSON] посадовим особам Служби у справах дітей Новороздільської міської ради, [INFO] про те, що [PERSON] бив та душив [PERSON] при дитині [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати [PERSON] протягом трьох робочих днів з дня набрання законної сили рішення суду по справі, спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом озвучення [PERSON] посадовим особам Служби у справах дітей Новороздільської міської ради наступної інформації: « Інформація, яка була розповсюджена [INFO] мною, [PERSON] , відносно [PERSON] про те, що він би та душив [PERSON] при дитині [PERSON] , [INFO] є недостовірною; стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 5000грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, надав аналогічні пояснення викладені у позовній заяві та просили їх задоволити. Відповідач та представник відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважають, що такий є необгрунтований та безпідставний. Суд заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Судом встановлено, що дійсно 10.07.2019р. [PERSON] розповсюдила посадовим особам [INFO] Служби у справах дітей Новороздільської міської ради інформацію про те, що [PERSON] бив та душив [PERSON] при дитині [PERSON] , [INFO] . В листі служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації від 29.09.2020 зазначено, що виконавчим комітетом Новороздільської міської ради повідомлено, що 10.07.2019р. працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Новороздільської міської ради проведено бесіду з [PERSON] .. В ході зазначеної бесіди [PERSON] повідомила, що вона не погоджується із запропонованим графіком побачень, оскільки дитина боїться [PERSON] . Зі слів [PERSON] - [PERSON] бив та душив її , очевидцем чого була малолітня [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії враховується, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Право фізичної особи на недоторканість своєї ділової репутації закріплене у ст. 299 ЦК України. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. Статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. В силу положень ст. 47 Закону України "Про інформацію", порушенням законодавства України про інформацію, що тягне дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. За приписами ч.3, ч. 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Судом встановлено, що вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 19.04.2019року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки 10.03.2019року під час словесного конфлікту наніс декілька ударів [PERSON] долонею по різних частинах тіла, тягав за волосся, спричинивши із синці та сидни, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Отже, при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Згідно з положеннями статті 277 ЦК , Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Суд приходить до висновку про те, що поширена інформація про позивача є суб`єктивною оцінкою дійсних фактів та подій, оскільки вона була поширена [PERSON] працівникам служби у справах дітей Новороздільської міської ради під час вирішення питання встановлення графіку побачень [PERSON] з дитиною [PERSON] . Однак, вказані відомості повинні бути предметом дослідження органом опіки та піклування при прийнятті відповідного висновку і є оціночними судженнями відповідача. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд вважає, що інформації, яка розповсюджена [PERSON] [INFO] посадовим особам Служби у справах дітей Новороздільської міської ради , а саме «що [PERSON] бив та душив [PERSON] при дитині [PERSON] , [INFO] » є суб`єктивною думкою відповідача, а тому спростуванню не підлягає, виходячи з наступного. За приписами ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. За приписами ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів, недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. При цьому, під «висловлюваннями, які не містять фактичних даних» розуміються такі висловлювання, в яких відсутні посилання на конкретні дати, номери, цифри, місця подій та самі події. Відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Згідно з положеннями ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов`язковою ознакою оціночного судження, (як суб`єктивної думки і поглядів відповідача), - є неможливість перевірити оціночні судження на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Стаття 32 Конституції України передбачає, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Водночас, відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право на свободу думки і слова, проте метою такої свободи є право іншої особи на повагу до її честі, гідності та ділової репутації. Вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди не підлягають до задоволення з огляду на наступні обставини. Відповідно дост.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право, якої порушено, на відшкодування шкоди, а саме якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, що містить п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Діями відповідача не завдано моральної шкоди позивачу, яка б полягала у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях, пов`язаних з розповсюдженням недостовірної інформації. За загальними правилами особа звільняється від відповідальності з відшкодування шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини, (ч.2 ст. 1166 ЦК України). Це є наслідком дії в цивільному законодавстві презумпції (припущення) винуватості, сутність якої полягає в тому, що особа, яка завдала шкоди, вважається винною в цьому до тих пір, поки не доведе відсутність своєї вини. Відтак суд, оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed