Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

В лютому 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ "ПБ") вернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на обставини, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору № DNH4KP99060509 від 26.03.2006 року отримала кредит в розмірі 1365,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим заборгованість за кредитом станом на 27.01.2014 року становить - 22848,74 грн., яка складається з: 1305,26 грн. - заборгованість за кредитом; 6758,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13221,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов,язань за договором ; а також штрафи : 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1064,23 грн. - штраф (процентна складова), яку просили стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 243,60 грн. судового збору. Представник позивача, Малервейн М.С. в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши на те, що п. 5.5. Договору прописаний строк позовної давності 5 років, який позивач пропустив, просить відмовити в позові в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 26.03.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач ПАТ КБ "ПБ", що підтверджується Статутом та [PERSON] укладено кредитний договір № DNH4KP99060509 за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 1365,00 грн. на умовах сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 24 місяці. Даний договір був укладений на підставі Заяви позичальника [PERSON] № DNH4KP99060509 від 26.03.2006 року та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт). У Заяві відповідачка [PERSON] зазначила, що ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), згідно яких погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Відповідно до п. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України , зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Однак, відповідачкою [PERSON], умови договору належним чином не виконано, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно розрахунку станом на 27.01.2014 року становить - 22848,74 грн., яка складається з: 1305,26 грн. - заборгованість за кредитом; 6758,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13221,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов,язань за договором ; а також штрафи : 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1064,23 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, який є невід`ємною частиною договору, сторонами встановлений термін позовної давності тривалістю п'ять років, що не суперечить вимогам ст.259 ЦК України. Судом встановлено, що ПАТ КБ "ПБ" надано кредитні кошти відповідачу [PERSON] на строк з 26.03.2006 року по 26.03.2008 року включно, отже строком виконання зобов'язання є 26.03.2008 року. Проте позивач звернувся до суду 03.02.2014 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, крім того поза межами п,ятирічного строку позовної давності, щодо якого домовились сторони. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи), у тому числі й щодо стягнення пені. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому зазначене вище застосовується й до додаткових вимог банку. На підставі наведеного суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Судові витрати, відповідно до ст..88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, судові втрати необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed