Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивачка 11.04.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] (колишня Маджарова) [PERSON], Шостої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа [PERSON] (нотаріус), про визнання недійсними свідоцтва про право\~ на спадщину за законом і договору дарування. В обґрунтування позову зазначила, що 18.10.1994р. вона, [PERSON], уклала шлюб з [PERSON], донькою якого від попереднього шлюбу є [PERSON] (в минулому Маджарова) [PERSON], яка з 1996 року постійно мешкає у ФРН. 24.02.1995 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все належне йому на час смерті майно заповідав позивачу. Цей заповіт був посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 2-2148. За життя [PERSON] і під час перебування у шлюбі з позивачем була приватизована квартира № 29 будинку № 19-А, розташованого по вул. Сегедській у м. Одесі у рівних частках на [PERSON], позивачку та її батька, а також придбаний у власність незакінчений будівництвом садовий будинок №31 з надвірними спорудами, готовністю 90%, що знаходиться в садівничому кооперативі "Лебідь" по вул. 4-та Лінія, селище Новодолинське Овідіопольського району Одеської області. 01.03.2003р. [PERSON] помер, по факту чого була відкрита спадщина, що складалася: з вказаного незакінченого будівництвом садового будинку № 31, що знаходиться в садівничому кооперативі Лебідь по вул. 4-та Лінія, селище Новодолинське Овідіопольського району Одеської області; з 1/3 частини квартири № 29 будинку № 19-А, розташованого по вул. Сегедській у м. Одесі. 30.12.2003 року з пропуском шестимісячного строку, [PERSON] звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини свого батька. Одночасно, 30.12.2003р., і знову-таки з пропуском шестимісячного строку, державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] прийняла від позивача, яка на час смерті чоловіка мешкала разом з ним, заяву про відмову від спадщини, відповідно до якої позивач цю спадщину не приймала, на неї не претендувала, наміру звертатися до суду з цього приводу не мала. 05.03.2004р. державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON]: зареєструвала у реєстрі за №2-737 та видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на незакінчений будівництвом садовий будинок № 31 з надвірними спорудами, готовністю 90%, що знаходиться в садівничому кооперативі Лебідь по вул. 4-та Лінія, селище Новодолинське Овідіопольського району Одеської області; зареєструвала у реєстрі за № 2-740 та видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири № 29 будинку № 19-А, розташованого по вул. Сегедській у м. Одесі; зареєструвала у реєстрі за № 2-744 договір дарування, за яким позивач подарувала [PERSON] належні їй на праві приватної власності 2/3 частини квартири № 29 будинку № 19-А, розташованого по вул. Сегедській у м. Одесі. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.12.2012р. по справі №2/553/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013р. (провадження № 22-ц/785/2592/13) було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Шостою одеською державною нотаріальною конторою 05.03.2004р., що зареєстроване у реєстрі за № 2-737, відповідно до якого [PERSON] (на той час Маджаровій) [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті 01.03.2003р. її батька [PERSON] на праві власності належить незакінчений будівництвом садовий будинок № 31 з надвірними спорудами готовністю 90% за адресою: вул. 4 Лінія у селищі Новодолинське Овідіопольського району Одеської області (садівничий кооператив Лебідь), а також було визнано незаконним включення державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори до спадщини померлого 01 березня 2003 року [PERSON] частки його дружини [PERSON] у спільній власності подружжя на зазначене нерухоме майно. Судом апеляційної інстанції при розгляді згаданої справи також була підтримана позиція Овідіопольського районного суду Одеської області стосовно того, що позивачка фактично прийняла спадщину, та не відмовилась від свого права на свою частку у майні. Посилалась на те, що майже одночасно з явно незаконними нотаріальними діями по оформленню спадкових прав на [PERSON], мало місце і посвідчення договору дарування за реєстр. № 2-744, згідно якого позивачка подарувала [PERSON] 2/3 частини квартири № 29 будинку № 19-А, розташованого по вул. Сегедській у м. Одесі. З даного приводу вказувала, що вона є людиною похилого віку, якій на час вчинення оспорюваних нотаріальних дій було майже 70 років. При тому дії нотаріуса, визнані судом у межах справи № 2/553/11 незаконними, свідчать не тільки про повну юридичну необізнаність позивача, але й про невиконання нотаріусом посадових обов'язків, передбачених ст. 5 Закону України «Про нотаріат» (нотаріус зобов'язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду). Перебуваючи у несприятливих на той час стосунках з рідною донькою, під тягарем втрати чоловіка, позивачка погодилась на укладення договору дарування в обмін на прийняті [PERSON] зобовязання щодо матеріальної допомоги та довічного утримання, задля чого під тиском [PERSON] позивач саме і відмовилась від спадщини. Вказувала, що дійсного наміру укладати договір дарування вона не мала, її волевиявлення не було вільним та не відповідала внутрішній волі, а оскаржуваний правочин має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 229 ЦК України як такий, що вчинено під впливом помилки. Вона вважала, що за це відповідачка буде її доглядати та надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] (по довіреності від 27.102.104 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Зазначав, що спірний договір позивачка добровільна не бажала укладати, та уклала лише з умовою про те, що відповідачка буде надавати їй матеріальну допомогу, її дії з укладення договору дарування фактично не відповідали внутрішній волі та були вчинені під впливом помилки. Позивачка не мала наміру дарувати власну частину квартири, вважала, що з боку відповідачки буде надаватись допомога на її утримання, оскільки [PERSON] обіцяла, що після укладення між ними договору дарування, вони підпишуть договір довічного утримання. Проте, після укладення договору дарування, відповідачка допомогу не надавала, договір довічного утримання сторони не уклали, крім того вигнала позивачку з дачі, де остання мешкала. Представник відповідачки [PERSON] ( по довіреності від 05.10.2016 року) у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказав, що ніхто не примушував позивачку укладати спірний договір, вона здійснила це добровільно та усе було оформлено у порядку, передбаченому чинним законодавством. При цьому зазначив, що позивачка сама запропонувала подарувати частину квартири і відповідачка протягом 2003 року деякий час надавала гроші позивачці. Проте, коли зявились родичі позивачки вона таку допомогу надавати не могла. Представник Шостої Одеської державної нотаріальної контори та третя особа [PERSON] (нотаріус) у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Від відповідача 06.06.2017 року надійшла до суду заява, згідно якої просили справу розглядати за відсутності їх представника. Суд з урахуванням вимог ст.. 169 ЦПК України, за згодою осіб, які брали участь у справі, ухвалив слухати справу за відсутності представника відповідача та третьої особи, сповіщених належним чином. Дослідивши матеріали справу, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Приморським районним судом м. Одеси та апеляційним судом Одеської області за розглядом справи №2-553/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], Шостої Одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання дій неправомірними, стягнення моральної шкоди, були встановлені наступні обставини. 18.10.1994 року позивачка уклала шлюб з [PERSON]. 24.02.1995 року [PERSON] видав заповіт, відповідно до якого все належне йому на час смерті майно заповідав позивачці. Цей заповіт посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №2-2148. Згідно з договором купівлі-продажу від 31.01.2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за №136, [PERSON] придбав у власність незакінчений будівництвом садовий будинок з надвірними спорудами готовністю 90%, що знаходиться в садівничому кооперативі "Лебідь" по вул. 4-та Лінія, селище Новодолинське Овідіопольського району Одеської області. За життя [PERSON] і під час перебування у шлюбі з позивачем також була приватизована квартира № 29 будинку № 19-А, розташованого по вул. Сегедській у м. Одесі у рівних частках на [PERSON], позивачку та її батька. [PERSON] помер 01.03.2003 року. Згідно з довідкою ЖКО Приморського району м. Одеси від 09.10.2003 року №43 [PERSON] постійно проживав з позивачкою та був зареєстрований за адресою: [INFO], з 02.11.1994 року по день смерті 01.03.2003 року. 30.12.2003 року [PERSON] ( у минулому Маджарова) І.О. звернулась до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини свого батька [PERSON]. Також 30.12.2003 року державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] прийняла від [PERSON] заяву про її відмову від спадщини її чоловіка [PERSON], відповідно до якої позивачка цю спадщину не приймала, на неї не претендує, наміру звертатися до суду з цього приводу не має. 05.03.2004 року на імя відповідачки Шостою Одеською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтвом про право на спадщину за законом, що зареєстровано у реєстрі за №2-737, відповідно до якого [PERSON] (у минулому Маджарова) І.О. у порядку спадкування за законом після смерті 01 березня 2003 року її батька [PERSON] отримала незакінчений будівництвом садовий будинок з надвірними спорудами готовністю 90%, що знаходиться в садівничому кооперативі "Лебідь" по вул. 4-та Лінія, селище Новодолинське Овідіопольського району Одеської області. У подальшому, Овідіопольським районним судом Одеської області за розглядом вказаної справи №2-553/11 рішенням від 07.12.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013 року, було задоволено позов [PERSON] та суд визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Шостою одеською державною нотаріальною конторою 05.03.2004 року, що зареєстровано у реєстрі за №2-737, відповідно до якого [PERSON] (у минулому Маджарова) І.О. у порядку спадкування за законом після смерті 01 березня 2003 року її батька [PERSON] на праві власності належить незакінчений будівництвом садовий будинок з надвірними спорудами готовністю 90%, що знаходиться в садівничому кооперативі "Лебідь" по вул. 4-та Лінія, селище Новодолинське Овідіопольського району Одеської області. Визнав незаконним включення державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори до спадщини померлого 01 березня 2003 року [PERSON] частки його дружини [PERSON] у спільній власності подружжя на незакінчений будівництвом садовий будинок з надвірними спорудами готовністю 90%, що знаходиться в садівничому кооперативі "Лебідь" по вул. 4-та Лінія, селище Новодолинське Овідіопольського району Одеської області. У відповідності до ст.. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судом рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, судам за розглядом справи №2-553/11 було встановлено, що заява [PERSON] (у минулому Маджарова) І.О. була подана до нотаріальної контори з пропуском шестимісячного строку, з дня смерті [PERSON]. Також вказано, що нотаріусом було взято до уваги заяву [PERSON] про відмову від спадщини, яка не має юридичної сили, оскільки була подана позивачкою з пропуском шестимісячного строку, встановленого\~ст.553 ЦК Української РСР 1963 року. За розглядом даної справи суд вбачає, що того ж дня 05.03.2004 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою відповідачці було видано свідоцтвом про право на спадщину за законом, що зареєстровано у реєстрі за №2-740, відповідно до якого [PERSON] (у минулому Маджарова) І.О. у порядку спадкування за законом після смерті 01 березня 2003 року її батька [PERSON] отримала 1/3 частини квартири [ADDRESS]. З урахуванням викладеного, на підставі ст.. 61 ЦПК України та всіх встановлених у справі № 2-553/11 обставин, суд вбачає, що вимоги [PERSON] що визнання недійсним вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 березня 2004 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], і зареєстрованого в реєстрі за №2-740, відповідно до якого [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті 01.03.2003 року її батька [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що того ж дня 05.03.2004 року між [PERSON] та [PERSON] (у минулому Маджаровою) І.О. було укладено договір дарування, згідно з яким [PERSON] подарувала, а відповідачка прийняла у дар 2/3 частини квартири №29, що знаходиться в м. Одесі по вул.. Сегедській у будинку №19. Договір посвідчено державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано у реєстрі за №2-744. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Виходячи з сукупного аналізу положень статей 203, 638, 717 ЦК України, варто зробити висновок, що договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди та усвідомлюють всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми ч. 1 ст. 229 та ст.ст. 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 березня 2016 р. у справі № 6-93цс16). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона донька [PERSON], відповідачка це донька другого чоловіка [PERSON]. Вказала, що після смерті [PERSON] її мати (позивачка) не працювала, вона (свідок) одна заробляла і у них не було добрих стосунків. Тоді позивачка вирішила укласти з відповідачкою договір про довічне утримання (оскільки відповідачка має більші матеріальні можливості), проте не мала наміру укладати договір дарування. Пізніше (десь у 2004 році), відповідачка вигнала її матір з будинку на [PERSON], де остання постійно мешкала. Про укладання спірного договору свідок дізналась приблизно лише через 6 місяців після того як він був укладений. Мати переїхала до неї та розповіла, що її обманним шляхом змусили подарувати все. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює разом з свідком [PERSON] більше 15 років та з ї слів знає, що [PERSON] (мати свідка) уклала договір дарування з відповідачкою, проте зі слів доньки позивачки та самої позивачки їй відомо, що дарувати спірне майно не мала, а бажала укласти договір довічного утримання. Зі слів позивачки свідок знає, що остання бажала, щоб її хтось утримував, матеріально допомагав. З пояснень представників сторін вбачається, що відповідачка погоджувалась в день укладання договору дарування надавати матеріальну допомогу для утримання [PERSON] після укладення спірного договору дарування. Представник відповідачки у судовому засіданні підтвердив, що протягом певного періоду часу у 2003 році відповідачка надавала матеріальну допомогу [PERSON], проте на теперішній час де вона мешкає він не знає і відповідачка не має можливості передати їй кошти, оскільки в цьому чинять перешкоди її родичі. На підставі наведеного та враховуючи похилий вік позивачки, відсутність іншого житла, моральний стан та потребу у допомозі, вчинення правочинів в один день, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON]. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, здійснюючі права передбачені ст.. 27, 31 ЦПК України. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ З урахуванням викладеного, за встановлених обставин, суд приходить до висновку, що\~\~[PERSON], будучи людиною похилого віку, яка має слабкий стан здоров'я та потребує внаслідок цього матеріальної підтримки, стороннього догляду і допомоги, подарувала відповідачці 2/3 частини квартири, яка є її єдиним житлом та в якій вона продовжила проживати після укладення договору, з розрахунку на те, що відповідачка буде надавати їй таку допомогу та підтримку, тобто, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і обдарованим, що є підставою вважати такий договір укладеним внаслідок помилки щодо істотних обставин. За правилом ст. 212 ЦК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи в сукупності всі обставини, які передували та зумовлювали укладення оспорюваного договору дарування квартири від 05.03.2004 року, суд вважає підтвердженим\~\~той факт, що підписання\~\~[PERSON] даного договору відбулося в зв'язку з помилкою щодо обставин правочину, які мають істотне значення та суттєво впливають на повноту усвідомлення позивачем суті і правових наслідків укладення договору, а тому, в силу положень ст. 229 ЦК України, позовні вимоги про визнання договору дарування частини квартири від 05 березня 2004 року недійним пред'явлені за наявності для цього правових підстав та ґрунтуються на положеннях закону. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]. \~

Outcome: approved