Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - усунути їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження квартирою №14, яка знаходиться в будинку №30 "б", що розташований по вул.Шевченка в м.Дубровиця Рівненської області, яка належить їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2015 року шляхом виселення відповідача [PERSON], [INFO] з вказаної квартири; - стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати пов'язані із сплатою судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 17 серпня 2014 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на квартиру №14 в будинку №30 "б" по вул.Шевченка Рівненської області. У зв'язку з відкриттям спадщини вона звернулася до Дубровицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на підставі якої нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру. З даного свідоцтва вбачається, що вона належала її чоловіку на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 липня 2015 року підтверджується належність їй на праві приватної власності цієї квартири. Оскільки відповідач без її згоди та незаконно проживає в її квартирі, вона неодноразово зверталася до неї, щоб вона виселилася з неї. Однак відповідач на її звернення не реагує та відмовляється виселитися з квартири. За таких обставин вважає, що відповідач повинна бути позбавлена права користування даною квартирою та виселена з неї. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач позов не визнала та пояснила, що коли вона знайде квартиру, яка буде її влаштовувати, то тоді вона звільнить займану нею квартиру [ADDRESS]. По місцю своєї реєстрації у сестри проживати вона не хоче, оскільки там не вистачає для всіх місця. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №157895, виданого 18 серпня 2914 року (а.с.6) [PERSON] помер 17 серпня 2014 року, про що 18 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області складено відповідний актовий запис №73. Внаслідок смерті [PERSON], відповідно до ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на належне йому майно. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що померлий [PERSON] за життя мав у власності квартиру №14 у будинку №30 "б" по вул.Шевченка в м.Дубровиця Рівненської області, яку придбав на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] 18 листопада 2011 року, реєстраційний №5364 та зареєстрованого в Дубровицькому міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1.7, номер запису 11-6. Відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІІ-УР №339513 (а.с.4) позивач була дружиною померлого [PERSON] Отже, позивач була членом сім'ї померлого [PERSON] і як спадкоємець першої черги, згідно ст.1261 ЦК України, прийняла спадщину, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 липня 2015 року (а.с.7) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17 липня 2015 року (а.с.8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9) з 17 липня 2015 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Даний факт також підтверджується технічним паспортом на квартиру №14 в житловому будинку №30-б по вул.Шевченка в м.Дубровиця Рівненської області. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як пояснила у судовому засіданні, вже певний період часу у зазначеній квартирі без її згоди та законних на те підстав, проживає відповідач, яку вона неодноразово просила виселитися з її квартири. Востаннє таке прохання позивача було направлено відповідачу письмово, що підтверджується заявою від 10 листопада 2015 року (а.с.13). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд виходить з того, що відповідач по справі самоправно проживає в [INFO], без встановлених законом документів , зокрема: без ордеру, без укладення житлового договору найму , без реєстрації місця проживання. Тому, суд приходить до висновку , що у відповідача по справі відсутнє право користування спірною квартирою, а тому вона підлягає виселенню зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення з підстав, передбачених ч.3 ст.116 ЖК України, оскільки вона самоправно зайняла спірну квартиру. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved