Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі [PERSON] та [PERSON] 05.06.2018 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нежитловою будівлею по вул. Каштановій, 37. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтований тим, що з 17.07.2000 року вони є власниками житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Каштановій, 37 в м. Бобринець Кіровоградської області на підставі договору дарування. Про вказане право дізналися в кінці осені 2017 року. \~ \~ \~ \~За вказаною адресою нежитловою будівлею, що позначена в технічному паспорті під літерою "Б" та назвою "магазин" користується відповідач. Оскільки з відповідачем вони не укладали цивільно-правових угод на користування майном, вважають, що відповідач безпідставно ним користується, а відтак створює перешкоди їм у володінні та користуванні цим майном. Просили в судовому порядку вирішити спір та усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення права користування відповідачем нежитловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивачів позов підтримали. Вказали крім того, що на час розгляду справи в суді відповідач не здійснює підприємницьку діяльність у магазині, проте ключі від приміщення не повернула та використовує приміщення як склад, розміщуючи в ньому власні речі. \~ \~ \~ \~Відповідач проти позову заперечила, подала відзив на позовну заяву. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що вказане нежитлове приміщення їм з чоловіком передала у користування мати позивачів [PERSON] в 2006 році, повідомивши, що вона є власником цього майна. Впродовж усього часу вони використовували спірне нежитлове приміщення як магазин та здійснювали там підприємницьку діяльність. В 2007 році досягли домовленості з [PERSON] (батьком позивачів) про продаж приміщення та передали кошти як розрахунок оплати - 6400 грн. та 24500 грн. Так як у продавця не було достатніх правовстановлюючих документів з його слів, оформлення купівлі-продажу не було здійснене відповідно до законодавства. Передавши кошти, відповідач була впевнена, що спірна будівля належить їй та чоловікові, однак до 2016 року укладали з [PERSON] договори оренди приміщення, так як необхідно було для ведення підприємницької діяльності. Вважає себе добросовісним та правомірним володільцем майна, тому у позові просить відмовити. Крім того, вказала, що спірне приміщення є самочинно збудованим, позивач не підтвердив право власності на нього, тому не може ставити вимоги про захист права власності. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві, зазначила крім того, що відповідачем не чиняться перешкоди у користуванні майном. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Бобринець Кіровоградської області по вул. Кірова під номером 37, загальною площею 35,2 кв.м., розташований на земельній ділянці, розміром 1374,1 кв.м, наданій на праві користування. Надвірні споруди: сарай "Б". Право власності набуте на підставі договору дарування від 17.07.2000 року, за яким [PERSON] передала безоплатно в рівних частках [PERSON] та [PERSON] вказане майно (а.с.12). 14.11.2017 року [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний житловий будинок та магазин по вул. Каштанова (Кірова), 37 в м. Бобринець, в який на плані приміщення під літерою "Б" позначено як магазин (а.с.13). Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 426028, виданого 15.06.2009 року підтверджене право власності позивачів на земельну ділянку, площею 1340, 22 кв.м., що розташована по вул. Кірова, 37 в м. Бобринець (а.с.17). Відповідач [PERSON] користується нежитловим приміщенням по вул. Кірова, 37 в м. Бобринець на підставі договорів оренди, укладених між нею та [PERSON] 19.09.2008 року, 20.04.2012 року, 23.02.2016 року (а.с.88, 89, 92). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо права володіння, користування та розпорядження власністю та відповідно захист порушеного права, що регулюється нормами глави 23 та 29 ЦК України. Позивачі на підтвердження позовних вимог посилалися на наявні правовстановлюючі документи що підтверджують право володіння та користування спірним майном. При дослідженні зазначених доказів слід зауважити, що право власності на окреме нежитлове приміщення під назвою "магазин" та позначене літерою "Б" за адресою вул. Каштанова, 37 в м. Бобринець за позивачами не зареєстроване. Однак, у договорі дарування вказане нежитлове приміщення позначене літерою "Б" значиться як сарай та входить до складу надвірних споруд за вказаною адресою, тобто право власності позивачів на саму нежитлову будівлю не спростовується. Відповідачем на заперечення позовних вимог та на правомірність користування спірним майном надані письмові докази: договори оренди нежитлового приміщення та розписки про передачу коштів в рахунок придбання магазина. Так, за договором оренди нежилого приміщення від 12.08.2007 року приватний підприємець [PERSON] передала в оренду [PERSON] нежиле приміщення (магазин) по вул. Кірова, 37 в м. Бобринець строком з 12.08.2007 по 12.08.2008 року (а.с.85). За договором оренди нежилого приміщення від 19.09.2008 року приватний підприємець [PERSON] передала в оренду [PERSON] та [PERSON] нежиле приміщення (магазин) по вул. Кірова, 37 в м. Бобринець строком з 19.09.2007 по 19.09.2008 року (а.с.88). За договором оренди нежилого приміщення від 20.04.2012 року [PERSON] передала в оренду фізичній особі-підприємцю [PERSON] та фізичній особі-підприємцю [PERSON] нежиле приміщення по вул. Кірова, 37 в м. Бобринець строком на 2 роки 11 місяців (а.с.89). За договором оренди нежилого приміщення від 23.02.2016 року [PERSON] передала в оренду фізичній особі-підприємцю [PERSON] та фізичній особі-підприємцю [PERSON] нежиле приміщення по вул. Кірова, 37 в м. Бобринець строком на 2 роки 11 місяців (а.с.92). Зазначені договори не можуть підтверджувати достатність правової підстави користування майном, оскільки укладені та підписані особою, яка не є власником майна та не мала права на розпорядження майном. Надані відповідачем розписки від 14.08.2007 року та від 31.12.2007 року про отримання [PERSON] коштів від [PERSON] в рахунок придбання магазину (а.с.86, 87) як доказ по вказаному спору судом також не приймаються, оскільки не підтверджують та не доводять підстав їх передачі власникам приміщення та не вказують на волевиявлення саме власників приміщення позивачів продати належне їм майно. Правовідносини, які виникли з приводу спірного майна між [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] жодним чином не можуть перешкоджати володінню та користуванню цим майном законним власникам позивачам, які не надавали доручень чи не вчиняли інших волевиявлень щодо розпорядження належним їм майном іншим особам. Посилання відповідача на ту обставину, що спірне нежитлове приміщення є самочинно побудованим, не перебуває у власності позивачів, а відтак позивачі не мають право заявляти вимоги щодо захисту порушеного права судом відхиляються як безпідставні, оскільки як житловий будинок, так і господарські будівлі знаходяться на належній позивачам земельній ділянці та їх статус не може перешкоджати та унеможливлювати гарантованому праву особи на захист власності. Відповідач в наданому відзиві на позовну заяву вказала, що не користується приміщенням, разом з тим, заперечує проти позову з тих підстав, що є правомірним володільцем та користувачем майна. Вказане твердження спростовується показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], яка надала показання про те, що позивач [PERSON] доводиться їй зятем. Вона часто буває в їх домі по вул. Каштановій, 37, де знаходиться магазин. Знала, що магазином користувалися подружжя [PERSON]. Їй також відомо, що це приміщення належить [PERSON] Вона бачила, як за декілька днів до судового засідання до приміщення автомобілем приїжджали подружжя [PERSON], при цьому [PERSON] заносив у приміщення якісь речі, двері відчиняв та зачиняв ключем, [PERSON] в цей час знаходилася в автомобілі. З огляду на встановлені судом обставини та досліджені докази є всі підстави стверджувати, що відповідачем дійсно порушуються права позивачів що належного їм майна і це порушене право підлягає захисту шляхом припинення користування відповідачем спірним приміщенням. Так, за змістом ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наслідками розгляду справи обставини, на які посилалися позивачі доведені належними та допустимими доказами, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, ті обставини, на які посилалася відповідач в судовому засіданні не доведені. Відповідно до ст. 141 ч.1, 2 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів понесені судові витрати судовий збір.

Outcome: approved