Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на квартиру звернулось ПАТ "Дельта Банк", яке свої позовні вимоги мотивує невиконанням [PERSON] кредитного договору №1701/0907/88-054 від 04.09.2007 року, в забезпечення виконання якого з [PERSON] було укладено іпотечний договір №1701/0907/88-054-Z-1 щодо двокімнатної квартири №4, що розташована за адресою: Рівненська область, м.Острог, проспект Незалежності, 49, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. В позові зазначив, що 04 вересня 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого було ПАТ "Сведбанк", правонаступником якого було ПАТ "Омега Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №1701/0907/88-054, згідно з умовами якого банк надав їй кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% на рік з кінцевим терміном повернення 03.09.2017 року, а остання зобов'язалась повернути надані кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 04.09.2007 року з [PERSON] було укладено іпотечний договір, де предметом іпотеки є двокімнатна квартира, що знаходиться в [ADDRESS] та належить відповідачу на праві власності. Вказуючи на те, що [PERSON] порушила умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та плати за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 210392 грн., з яких 167437 грн. 52 коп. заборгованість за тілом кредиту і 42954 грн. 47 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом і відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 14.08.2013 року між ПАТ "Омега Банк" та ПАТ "Дельта Банк", останнє набуло прав вимоги за кредитним та забезпечувальним договором з [PERSON], просить звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати за позивачем право власності на нього. Представник відповідача, не заперечуючи укладення кредитного договору №1701/0907/88-054 від 04.09.2007 року, отримання за ним 15000 доларів США та укладення на його забезпечення іпотечного договору №1701/0907/88-054-Z-1, позов ПАТ "Дельта Банк" не визнав, оскільки вважає його не обґрунтованим, а суми заборгованості невірними та, посилаючись на те, що позивач не довів належними доказами відступлення права вимоги від АКБ "ТАС-Комерцбанк" до ПАТ "Дельта Банк" за кредитним договором, а також за іпотечним договором, так як в матеріалах справи відсутня інформація з Реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про відступлення прав вимоги за іпотечним договором до ПАТ "Дельта Банк" і державну реєстрацію відомостей про таке відступлення, а також докази повідомлення іпотекодавця про відступлення права вимоги за іпотечним договором у п'ятиденний строк, просить в позові відмовити. Окрім того, посилаючись на те, що предмет іпотеки - двокімнатна квартира №4, що розташована в м.Острог Рівненської області по проспекту Незалежності, 49 використовується [PERSON] для постійного проживання, зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути застосовано відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". В поданій до суду заяві представник позивача позов підтримала та просить розглянути справу в її відсутності. В поданих до суду письмових поясненнях додатково зазначила, що після переходу права вимоги до нового кредитора відповідач не здійснила жодного платежу на погашення боргу. Пояснила, що 19.08.2013 року ПАТ "Дельта Банку", як новий кредитор, направив письмове повідомлення [PERSON] про зміну кредитора та зазначив нові реквізити, по яких мала сплачуватись заборгованість за кредитним договором. Про те, що відповідачу було відомо про заміну кредитора свідчить і те, що 10.06.2014 року відповідачем для представника ПАТ "Дельта Банк" було надано для огляду іпотечне майно, про що було складено відповідний акт. Вважає помилковою позицію відповідача про необхідність відмови в позові з посиланням на [PERSON] України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", зазначаючи, що цей [PERSON] носить тимчасовий характер. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав. Підтвердив укладення кредитного договору №1701/0907/88-054 від 04.09.2007 року між банком та [PERSON] та отримання за ним 15000 доларів США і укладення на його забезпечення іпотечного договору №1701/0907/88-054-Z-1. Не заперечив, що позивач набув прав кредитора за кредитним договором, але вважає, що позивач не набув прав іпотекодержателя, оскільки позивач не довів належними доказами відступлення права вимоги від АКБ "ТАС-Комерцбанк" до ПАТ "Дельта Банк" за іпотечним договором, так як в матеріалах справи відсутня інформація з Реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про відступлення прав вимоги за іпотечним договором до ПАТ "Дельта Банк" і державну реєстрацію відомостей про таке відступлення, а також докази повідомлення іпотекодавця про відступлення права вимоги за іпотечним договором у п'ятиденний строк, що передбачено ст. 24 Закону України "Про іпотеку". Заперечив щодо суми заборгованості за кредитним договором. Пояснив, що суми погашення кредиту, зазначені у витребуваних за його клопотанням у ПАТ "Омега Банк" виписках за рахунками [PERSON] відповідають наявним у [PERSON] первинним документам. В подальшому пояснив, що всі платежі, які виконані позичальником до передачі прав вимоги для ПАТ "Дельта Банк" враховані і тому у відповідача немає заперечень щодо розрахунків. Пояснив, що [PERSON] про зміну кредитора на ПАТ "Дельта Банк" була повідомлена несвоєчасно, хоча точної дати її повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні остання не пам'ятає. Зазначив, що за його даними останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] було вчинено 11.02.2013 року і чи здійснювала вона погашення платежів для ПАТ "Дельта Банк" йому не відомо. [PERSON] є зареєстрованою за місцем проживання у квартирі свого брата, яка знаходиться в [ADDRESS], але постійно проживає в своїй квартирі, яка знаходиться в [ADDRESS] і іншого житла у власності немає, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пояснив, що [PERSON] іноді виїжджає на заробітки в Португалію, на короткий період часу, але протягом більше півроку постійно проживає в Україні, а саме в належній їй квартирі. Постійного місця проживання в Португалії відповідач немає. Зазначив, що кредитні кошти [PERSON] отримала не в доларах США, а в національній валюті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на протязі двох останніх років проживає в [INFO] і його сусідкою, яка проживає в квартирі №4 цього ж житлового будинку є [PERSON] Зазначив, що [PERSON] постійно проживає в зазначеній квартирі, періодично виїжджаючи на заробітки в Португалію і в зазначений час він на прохання [PERSON] здійснює догляд за квартирою. Суд, вислухавши представника відповідача, свідка, вивчивши матеріали справи вважає, що позов ПАТ "Дельта Банк" підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Омега Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №1701/0907/88-054 про надання споживчого кредиту (п.1.4 договору), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 15000 доларів США, який зобов'язувалася повернути у повному обсязі в строк до 03 вересня 2017 року (п.1.1 договору) зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних за весь час фактичного користування кредитом (п.1.3 договору). Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується заявою [PERSON] про видачу готівки в розмірі 15000 доларів США згідно кредитного договору готівкою через касу та заявою на видачу готівки №628_1 від 04.09.2007 року, за якою [PERSON] отримала в РФ АКБ "ТАС-Комерцбанк" 15000 доларів США. Зазначеними доказами спростовуються доводи представника відповідача щодо отримання кредитних коштів не в доларах США, а в національній валюті. Даний договір відповідає вимогам ст.. 1054 ЦК України та вимогам Закону України "Про фінансові послуги і державне регулювання ринку фінансових послуг", оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушень вимог ст.. 203 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором. Оскільки п.3.1 кредитного договору було передбачено повернення коштів щомісячно і оскільки [PERSON] дані умови порушила, то в неї станом на 06.04.2015 року виникла заборгованість по кредиту розміром 167437 грн. 52 коп. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Кредитним договором від 04.09.2007 року визначено, що [PERSON] отримала в кредит 15000 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом і оскільки [PERSON] порушила умови п.3.2, 3.3 кредитного договору в частині сплати відсотків, то в неї станом на 06.04.2015 року виникла заборгованість за відсотками в розмірі 42954 грн. 47 коп. Загальний розмір зазначеної заборгованості становив не 210392 грн., як це зазначено в позовній заяві, а 210391 грн. 99 коп., що підтверджується довідкою про стан заборгованості (т.1 а.с.12) та розрахунком заборгованості за кредитом (т.1 а.с.171), які відповідачем не оспорювались, квитанціями про погашення заборгованості (т.1 а.с. 68-114, т.2 а.с. 4-41), виписками по особовому рахунку [PERSON] (т.1 а.с. 172-189), наданими ПАТ "Дельта Банк" і виписками по особовому рахунку [PERSON], наданими ПАТ "Омега Банк". Відповідачем власного розрахунку заборгованості за кредитним договором, про який зазначав представник відповідача в судовому засіданні, суду не надано. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 04.09.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] було укладено іпотечний договір №1701/0907/88-054-Z-1, відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №4, що розташована за адресою: Рівненська область, м.Острог, проспект Незалежності, 49, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване банком в порядку, передбаченому законом, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек, що підтверджується відповідними витягами. Відповідно до ст.. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 14 серпня 2013 року ПАТ "Омега Банк" відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, для ПАТ "Дельта банк", що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги №5, актом приймання-передачі прав вимоги. За ст.. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а ч.1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки кредитним договором та іпотечним договором не передбачено згоди боржника у разі заміни кредитора і даний договір відповідає вимогам ст.512-514 ЦК України, а доказів того, що він оспорювався відповідачем не подано, то відповідно до зазначеного акту приймання-передачі прав вимоги вбачається, що ПАТ "Дельта Банк" отримало право вимоги до [PERSON] на суму 7184,68 доларів США (поточна заборгованість) та 366,79 доларів США (відсотки на поточну суму заборгованості). Відповідно до ст. 24 Закону України "Про іпотеку", правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню, а відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п.1.1, 3.1 зазначеного договору, ПАТ "Дельта Банк" отримало право вимоги як за кредитним договором №1701/0907/88-054 так і за іпотечним договором №1701/0907/88-054-Z-1, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги №5 був нотаріально посвідчений та відомості про відступлення прав вимоги були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис про іпотеку №11986205), де права іпотекодержателя за іпотечним договором №1701/0907/88-054-Z-1 були зареєстровані за ПАТ "Дельта Банк" (т.2 а.с. 51). Таким чином, заперечення відповідача в цій частині не відповідають обставинам справи. Одночасно, з повідомлення про відступлення від 19.08.2013 року, списку згрупованих поштових відправлень та акту про перевірку наявності стану заставного майна вбачається, що відповідач належним чином, відповідно до п.7.6 договору купівлі-продажу прав вимоги, була повідомлена про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором від ПАТ "Омега Банк" до ПАТ "Дельта Банк". Зважаючи на зазначені докази та те, що відповідач не пам'ятає дати свого повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором і будь-яких доказів на спростування позиції позивача не подав, суд вважає, що позивачем не було допущено порушення ч.2 ст. 24 Закону України "Про іпотеку". Згідно п. 11 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, в тому числі, якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання. З довідки про стан заборгованості (т.1 а.с.12) та розрахунку заборгованості за кредитом (т.1 а.с.171) вбачається, що відповідач прострочила виконання основного зобов'язання за кредитним договором, а отже в позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Абзацом 2 п.11 іпотечного договору передбачена процедура початку звернення стягнення на предмет іпотеки, якою визначено, що при настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадках іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує 30 календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, то він вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначене передбачено і ст. 35 Закону України "Про іпотеку". З матеріалів справи (т.1 а.с.13-16) вбачається, що 03.06.2015 року ПАТ "Дельта Банк" надіслав [PERSON] письмову вимогу, а саме лист-вимогу про усунення порушення основного зобов'язання за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання зазначеної вимоги. Таким чином, позивач в цій частині виконав умови договору та вимоги Закону, а отже, в нього виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.10.3 іпотечного договору, іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.12.1, 12.3 іпотечного договору, іпотекодержатель набув права звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п.12.3.1, 12.3.2 договору. Підпунктом 12.3.1 іпотечного договору визначено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до зазначеної статті, у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення його застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір на певних умовах, то вони набули взаємних прав та обов'язків, виходячи з умов договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порядку ст.589 ЦК України, ст. 12, 33 Закону України "Про іпотеку", за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставного майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення визначені в ст.33 Закону України "Про іпотеку". Таким чином, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим. В силу ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таким чином, вимоги банку про задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку" ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Умови іпотечного договору\~\~містять відповідне застереження, що надає позивачу право набуття права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснив\~\~Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.39 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст. 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також, Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 року по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, оскільки згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Суд вважає, що невиконання [PERSON] зобов'язання за кредитним договором завдає збитків банку, оскільки протягом тривалого часу відповідач не вчиняє дій, направлених на погашення заборгованості, в судовому засіданні про можливість вчинення таких дій не заявив. Одночасно судом враховується, що відповідно до ч.3 ст.27 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності і у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. За таких обставин позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на двокімнатну квартиру №4, що розташована за адресою: Рівненська область, м.Острог, проспект Незалежності, 49, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. підлягає задоволенню. 07 червня 2014 набрав чинності [PERSON] України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-57цс15, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд зробив правовий висновок про те, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України). Відтак, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. [PERSON] не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 6 зазначеної статті визначено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно іпотечного договору, іпотечне майно, а саме квартира №4, що розташована за адресою: Рівненська область, м.Острог, проспект Незалежності, 49 має загальну площу 45,6 кв.м., житлову площу 27,4 кв.м. В судовому засіданні з пояснень представника відповідача та свідка встановлено, що\~в зазначеній квартирі [PERSON] проживає більше 6 місяців на рік, тобто квартира використовується як місце постійного проживання іпотекодавця і даних про наявність у відповідача іншого нерухомого житлового майна, чи\~\~інших підстав за яких на неї дія вказаного Закону не розповсюджується матеріали справи не містять. Таким чином, наявні всі передбачені Законом підстави щодо застосування\~\~мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, шляхом зазначення в резолютивній частині рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що воно не підлягає виконанню на час дії мораторію, передбаченого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". На підставі ст.. 1, 12, 27, 33, 35-37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст.16, 17, 263, 512, 514, 516, 526, 589, 590, 652, 1048, 1049, 1054 ЦК України, Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті",

Outcome: partial