Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про витребування у відповідачів на користь територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради об'єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 238,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та скасування державної реєстрації права власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 238,7 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], вчиненої 10.05.2016 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.В., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 866076546101. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.05.2016 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.В. зареєстровано право власності за відповідачами по 1/3 частці нежитлового приміщення по [ADDRESS] площею 238,7 кв.м на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1599 від 05.05.2016, в якому продавцем виступав [PERSON] В свою чергу підставою виникнення у [PERSON] права власності на даний об'єкт нерухомого майна був договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 396 від 27.04.2016, укладений з продавцем [PERSON] Однак, будинок [ADDRESS] не міг перебувати у власності останнього, оскільки жодних розпоряджень стосовно цього об'єкту не видавалось. Вважає, що спірне нежитлове приміщення по [ADDRESS] є у комунальній власності територіальної громади м.Львова, лише позивач вправі відчужувати таке приміщення. Вказав, що шляхом неодноразових відчужень (договорів купівлі-продажу) спірне приміщення вибуло з комунальної власності без згоди і відома Львівської міської ради, на даний час зареєстроване право власності на ці нежитлові приміщення за відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки спірне майно вибуло з володіння власника (позивача) поза його волею, тому з покликанням на ст.388 ЦК України просить витребувати майно з незаконного володіння на корить територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради та скасувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачами. Представник позивача Кулик А.І., діючи згідно довіреності (т.1 а.с.260), в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви. Просить позов задовольнити, оскільки спірний об'єкт нерухомості вибув з володіння територіальної громади м. Львова поза її волею. Прокурор Поліщук Р.А. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просить задовольнити. Представник третьої особи Управління комунальної власності Львівської міської ради Чижович І.З., діючи згідно довіреності від 18.01.2018, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просить задовольнити. Представник третьої особи [PERSON]- [PERSON], діючи згідно довіреності (т.1 а.с.151), в судовому засіданні позов підтримав, вказав, що 13.01.2015 між Львівською міською радою ( в особі Управління комунальної власності Департаменту економічної політики) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір оренди нерухомого майна № С-9356-15 терміном на 2 роки 364 дні. Об'єктом оренди відповідно до даного договору є спірне приміщення - будинок [ADDRESS], загальною площею 238,7 кв.м. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], діючи згідно довіреності, позов заперечила і пояснила, що об'єкт, який відповідачі набули у встановленому законом порядку згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05.05.2016, якому присвоєно унікальний реєстраційний номер №866076546101, відрізняється від того будинку, який просить витребувати позивач. Зазначає, що відсутні будь-які докази того, що реєстраційне посвідчення на спірне нежитлове приміщення є підробленим. У ланцюгу набуття і відчуження на об'єкт, право власності первісно набуто [PERSON] у встановленому законом, потім він відчужив вказаний будинок [PERSON], який на законних правах розпорядився таким майном шляхом укладення відповідного правочину з відповідачами. Вказала, що в даній справі існує втручання держави в мирне володіння майном всупереч позицій, викладених Європейським судом з прав людини. Наполягає, що за законність дій органу влади, які породили виникнення у фізичної особи майнових прав відповідачі не можуть відповідати і відповідно не можна позбавляти відповідачів їх майна. Оскільки право власності у [PERSON] виникло на підставі рішення органу місцевого самоврядування, відповідно у нього були законні права на розпорядження таким майном, за наслідками чого й виникло право власності в [PERSON] та наслідком у відповідачів. Просить у позові відмовити повністю. Крім того, просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки управління комунальної власності Департаменту як структурний підрозділ Львівської міської ради володіло достовірною інформацією стосовно того, кому належить право власності на нежитлове приміщення, але не вчинило жодних дій. В останнє судове засідання представник відповідача [PERSON] не прибула, подала клопотання про відкладення розгляду справи, через неможливість прибути у судове засідання у зв'язку з зайнятістю у інших судових справах. Підтвердження цього суду не надано. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи вищевикладене, а також, те, що представником відповідача не доведено поважності причини неявки у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності та відсутності відповідачів з врахуванням як письмових заперечень, наявних у матеріалах справи, так і пояснень представника відповідача [PERSON] в минулих судових засіданнях, суть яких зводиться до невизнання позову. Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки не повідомили. Суд з врахуванням думки учасників процесу, котрі прибули, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Установлено, що нежитлова будівля літ."А-1" по [ADDRESS], загальною площею 238,7 кв.м належить на праві власності Львівській міській раді з 15.05.2015, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія та номер №38551974 від 04.06.2015, виданого Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції. Крім цього, право комунальної власності на будівлю по [ADDRESS] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, номер запису про право власності: 9911051. (т.1 а.с. 16, а.с.26). Попри це 03.03.2016 до Державного реєстру прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І. внесено відомості про право приватної власності [PERSON] на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації №475 від 02.11.2002 та реєстраційного посвідчення №10124, виданого 05.12.2002 ОКП ЛОР "БТІ та ЕО". Проте судом встановлено, що 02.11.2002 Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради не видавалось розпорядження № 475 про передачу у власність [PERSON] нежитлової будівлі, загальною площею 238,7 кв.м по [ADDRESS]. Судом з'ясовано, що під цим порядковим номером у 2002 році Галицька районна адміністрація прийняла розпорядження «Про затвердження акту технічної комісії Галицького району про готовність до експлуатації квартири [ADDRESS] після об'єднання та перепланування.» Представник позивача під час розгляду справи категорично заперечив факт прийняття 02.11.2002 розпорядження № 475 про передачу у власність [PERSON] нежитлової будівлі по [ADDRESS] і заперечує проти такої передачі майна. Судом належно оцінений лист № 4198 від 12.12.2016, яким ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" підтвердило відсутність у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] інформації стосовно реєстраційного посвідчення № 10124 від 05.02.2002, яке було видане на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації за № 475 від 02.11.2002 ( т.1 а.с.21). Судом враховано, що за фактом незаконного вибуття з комунальної власності об'єктів нерухомого майна на території [ADDRESS] органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №420161141040000088 від 25.08.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, 356, ч. 4 ст. 190 КК України, складений обвинувальний акт, кримінальне провадження скеровано до суду. Приведені обставини вказують на те, що 05.12.2002 у передбачений законом порядок та спосіб ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" не видавало [PERSON] реєстраційне посвідчення №10124 стосовно нежитлової будівлі по [ADDRESS]. Отже, матеріалами справи доведено відсутність у [PERSON] права на відчуження нежитлової будівлі по [ADDRESS], оскільки жодних розпоряджень з приводу спірного об'єкта не виносилось, [PERSON] не був власником згаданої будівлі, доказів протилежного суду не надано. Доводи представника позивача стосовно того, що майно яке належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності вибуло поза волею власника та у подальшому ним не схвалено, суд вважає доведеними, а здійснення 03.03.2016 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойської Н.І. державної реєстрації права власності за особою на спірне майно, суд розцінює як порушення ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В подальшому, через місяць 27.04.2016 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 396 від 27.04.2016 з подальшою реєстрацією право власності [PERSON] перейшло до [PERSON], номер запису про право власності останнього 14345471. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно. В подальшому, через два місяці на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1599 від 05.05.2016 з подальшою реєстрацією право власності [PERSON] перейшло до [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частці нежитлового приміщення. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] і відповідно [PERSON] не мали права відчужувати спірне майно. Якщо майно придбане у особи, яка не мала права відчужувати це майно, то таке майно підлягає поверненню із незаконного володіння. Суд вважає, що покликання позивача на положення ч. 1 ст. 388 ЦК України, як на правову підставу позову правильним з огляду на таке. Частиною 1 ст. 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею, що встановлено ст.ст. 317, 319 ЦК України. Частиною 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Правова позиція щодо можливості витребування нерухомого майна у добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України відображена у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16. При вибутті майна поза волею власника право власності не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15. Посилання представника відповідача на те, що об'єкт, на який зареєстровано право власності за Львівською міською радою та об'єкт, який знаходиться у власності відповідачів різні, є голослівними. З акту обстеження нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS], від 13.01.2015 (т.2 а.с.86) вбачається, що за вказаною адресою розташована нежитлова будівля «А-1» загальною площею 238,7 кв.м. З врахуванням встановлених обставин справи, суд,

Outcome: approved