Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом до відповідача, в якому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка. Обгрунтовуючи підставність своїх позовних вимог, позивач зазначила у позовній заяві, що [INFO] в с. Нарцизівка Липовецького району помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшла вона, [PERSON], будучи з померлим у шлюбі як дружина, та їх троє дітей. Однак своїм правом на спадкування скористалась лише вона, [PERSON], діти подали нотаріусу заяви про відмову від своїх часток у спадковому майні. До складу спадкового майна, частину якого вона, [PERSON], вже прийняла шляхом оформлення документів у нотаріуса, також увійшов житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. Проте реалізувати свої спадкові права на цей об'єкт нерухомості вона не має можливості, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи, які виготовити на даний час неможливо, так як на померлого даний документ відповідні органи не видають, тому нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Ураховуючи наведені обставини, позивач просила суд здійснити захист її невизнаних прав в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи здійснювати за її відсутності. Представник відповідача - сільський голова Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, в зяві, яку адресував суду, зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволеня, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності. суд не вбачає підстав для відкладеня розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засідані на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами. дійшщов висновку про таке. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Нарцизівка Липовецького району помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилася спадщина. На виконання положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" судом було витребувано матеріали Спадкової справи №313/2012 до майна померлого [PERSON], відповідно до яких встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач, будучи дружиною померлого, на що вказує свідоцтво про шлюб, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Крім цього, як слідує із довідки виданої 02.07.2012 року за №453, [PERSON] по дань смерті проживала в одному будинку в [ADDRESS], із [PERSON], який помер [INFO]. До складу сім'ї померлого окрім дружини увійшли діти: сини [PERSON], [PERSON] та дочка [PERSON]. Згідно поданих нотаріусу заяв в межах строку для прийняття спадщини, діти спадкодавця від своїх часток у спадковому майні відмовились. 25.01.2013 року та 19.11.2013 року, державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори на ім'я позивача було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно на майновий пай та земельну ділянку. Проте, на житловий будинок, який розташований в селі Нарцизівка Липовецького району вінницької області по вул. Перемоги 16, позивачеві державним нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, оскільки заявником нотаріусу не було представлено правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомості, наведене підтверджується постановою державного нотаріуса від 26.11.2013 року. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами належало до компетенції виконкомів місцевих Рад, яке відображалось у погосподарських книгах місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Здобуті у справі докази вказують на те, що власником житлового будинку в [ADDRESS] згідно записів погосподарських книг за період з 1958-2015 роки значився [PERSON]. Його право власності було зареєстроване органами БТІ, на що вказує Технічний паспорт на житловий будинок за [ADDRESS], де зазначено власником цього об'єкта нерухомості [PERSON] Отже, встановлені судом обставини вказують на те, що при житті [PERSON] володів користувався належним йому житловим будинком, однак його право власності припинилось в зв'язку із смертю. Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який цього пережив (ст.1261 ЦК України). Як слідує із змісту ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подачі заяви про прийняття спадщини особисто строком у шість місяців, або відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подавши про це заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Давши оцінку зібраним у справі доказам судом встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла. Інші спадкоємці на майно спадкодавця відсутні. Належність спадкової маси спадкодавцю доведена належними та допустимими доказами, відтак обставини наведені позивачем у позовній заяві повністю знайшли своє підтвердження, а тому позовні вимоги є обгрунтованими, невизнання прав позивача відповідачем має місце, відтак такі права підлягають захисту судом у спосіб, що передбачений чинним законодавством шляхом визнання права власності на майно за позивачем. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти задоволення позову, про що надав заяву відповідного змісту. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного ст. ст. 25, 346 ч. 1 п.11, 1218 - 1223, 1261, 1268 -1270, 1274 ЦК України,

Outcome: approved