Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду 24 червня 2014 року з позовною заявою до відповідача про визнання такою, що втратила право користування житлом, в якому зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Разом з нею в цій квартирі зареєстрована [PERSON], [INFO]. Проте, фактично, вона не мешкає в даній квартирі вже більше десяти років без будь-яких поважних причин. В квартирі [ADDRESS] немає жодної з її речей. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] У судовому засіданні позивач прохала задовольнити свої позовні вимоги в повному обсязі, при цьому зазначила, що [PERSON] фактично не мешкає в даній квартирі вже більше десяти років без будь-яких поважних причин. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, тоді як про час та місце слухання справи, повідомлена своєчасно та належним чином - через засіб масової інформації, а саме: через газету «Слобідський край» №82 від 10 липня 2014 року, що відповідає вимогам положення ст.74 ЦПК України, а отже, у зв»язку з відсутністю відомостей про місце фактичного проживання відповідача та на підставі ч.9 ст. 74 ЦПК України, а саме: відповідач місце проживання (перебування) або місцезнаходження якого позивачеві не відоме, викликається до суду через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Як вище було вказано, відповідач був викликаний у судове зсідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення в газеті «Слобідський Край» від 10 липня 2014 року, однак, не повідомила про причини своєї неявки і не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не було нею подано і заперечень на позовну заяву. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого старшим державним нотаріусом 15 травня 1993 року вбачається, що [PERSON], належить право власності на майно після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, що складається з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ксерокопії домової книги вбачається, що, за адресою: [ADDRESS], зареєстровано як [PERSON] так і [PERSON] (а.с.№ 5-7). За клопотанням позивача у судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON], яка вказала, що позивачку [PERSON], знає давно, адже вони є сусідами. Відповідачка проживала у вказаній квартири, доки навчалася у школі. Потім вона дівчину вона у вказаній квартирі ніколи не бачила. Вона почали жити однією сім"єю з якимость чоловіком і народила від нього дитину. На стільки їй відомо, позивач ніколи не чинила і нечинить перешкод відповідачу щодо проживання у вказаній квартирі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], повідомила, що позивачку знає давно, оскільки вона є її невісткою. Відповідач не проживає в даній квартирі, вже багато років. За комунальні платежі не сплачує. Родинних відносин відповідач ні з ким непідтримує та не дозволяє позивачу спілкуватися з її онуком. Будь-яких перешкод позивач відповідачу щодо проживання у її квартирі не чинила і не чинить. Крім того, в даній квартрі відсутні будь-які речі відповідача. Даючи оцінку свідченням вище вказаних свідків, у суду не має підстав не довіряти їх свідченням чи ставити їх під сумнів, оскільки останні принесли присягу свідка та повідомлені під розписку про кримінальну відповідальність про відмову від давання показань та за дачу завідома неправдивих свідчень. Крім того, свідчення свідків відповідають матеріалам справи. На запитання головуючого позивач зазначила, що відповідач не проживає у спірній квартирі, не платить за житло, не несе витрат на його утримання. На даний час, постало питання щодо відчудження вказаної квартири. Про те, так як відповідач залишається зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично в ній не проживає без будь-яких поважних причин, то немає можливості дану квартиру продати. З приводу позовних вимог позивача необхідно зазначити, що згідно ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ним зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 Цього ж Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім"ї не звільняє їх від виконання обов"язків за договором найму житлового приміщення. Виходячи з положень ст. 71 ЖК та роз'яснень, даних у п. 10 постанови N 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно статті 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених термінів проводиться в судовому порядку. Згідно частини 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами і іншими особами, що беруть участь в справ, не підлягають доведенню. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З приводу позовних вимог позивача щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, необхідно зазначити, що відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має тільки підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як встановлено судом, [PERSON] 15 травня 1993 року отримала квартиру на праві на спадщину за законом після смерті своєї матері, тобто позивач скористався своїм правом та набув права власності на майно, що складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право власності є непорушним, тому ніхто не може протиправно позбавити власника цього права чи обмежити його. Крім цього власник має право вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володіння цією власністю. У відповідності до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а тому [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) 60 гривень. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved