Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтований тим, що 17 жовтня 1997 року вона придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Скадовській товарній біржі за № БР-062/97. Сторонами біржового договору купівлі-продажу досягнуто згоди по всім істотним умовам купівлі-продажу житлового будинку та повністю виконано його умови. Вказала, що вирішила подарувати синові зазначений житловий будинок, та як з'ясувалося позбавлена можливості вільно розпоряджатися належною їй нерухомістю, у зв'язку з невідповідністю правовстановлюючого документа чинному законодавству, а саме договір не було нотаріально посвідчено. Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві. Просила визнати за нею право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Представник відповідача Бериславської міської ради Херсонської областіу судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони, належним чином повідомлену про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. 17 жовтня 1997 року між [PERSON] - продавець та [PERSON] - покупець на Скадовській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м., що складається з : - житлового будинку літера "А" загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з: 1 коридору площею 7,0 кв.м.; 2 кухні площею 6,0 кв.м.; 3 жилої кімнати площею 12,3 кв.м.; 4 жилої кімнати площею 9,7 кв.м.; - ганок площею 12,0 кв.м.; - житлового будинку літера "А1" загальною площею 36,1 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., що складається з: І коридору площею 4,7 кв.м.; ІІ кухні площею 7,5 кв.м.; 1 жилої кімнати площею 15,2 кв.м.; 2 жилої кімнати площею 8,7 кв.м.. - прибудова літера "а" площею 17,0 кв.м.; - сарай літера "Б" площею 12,0 кв.м.; - сарай літера "В" площею 3,6 кв.м.; - вхід у підвал літера "Г" площею 22,9 кв.м.; підвал площею 6,0 кв.м.; - туалет літера "Д" площею 1,0 кв.м.; - № 1 ворота; - № 2 огорожа. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Скадовській товарній біржі за № БР-062/97(а.с.7-13). Текст Договору міститься посилання та те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. 31 жовтня 1997 року за [PERSON] зареєстровано право власності на даний будинок в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за реєстровим № 981. На даний час, позивач вирішила подарувати синові зазначений житловий будинок, та, як з'ясувалося, позбавлена можливості вільно розпоряджатися належною їй нерухомістю, у зв'язку з невідповідністю правовстановлюючого документа чинному законодавству, а саме договір не було нотаріально посвідчено. Сторонами біржового договору купівлі-продажу досягнуто згоди по всім істотним умовам купівлі-продажу житлового будинку та повністю виконано його умови. Відповідно до тексту Договору, будинок продано за 11780,00 гривень, сплачених Покупцем Продавцю до підписання даного Договору (п. 5 Договору). Договір скріплено підписами. В свою чергу Продавець передав житловий будинок Покупцю. Те, що угода купівлі-продажу носила реальний, а не удаваний характер, свідчить реєстрація в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації будинку на праві приватної власності за [PERSON]. Правовідносини, які виникли між сторонами в жовтні 1997 року, регулюються Цивільним Кодексом УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК УРСР). Проте, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу будинку, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, придбавши у [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованому на товарній біржі, житловий будинок з господарськими спорудами, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР позивач набула права власності на будівлю, однак не посвідчила угоду належним чином у порядку, передбаченому ст. 227 ЦК УРСР, що позбавило її можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Нотаріально засвідчити укладений договір на даний час неможливо, оскільки один із учасників угоди - [PERSON] виїхала за межи України. До того ж, з моменту внесення змін до державного реєстру, право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], припинено. Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 15 жовтня 1997 року нотаріусом Н.Каховка в.о. Бериславської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1359, зареєстроване в Бериславському БТІ за реєстровим № 981, згідно якого остання була власником житлового будинку, погашено. Наміри укладення договору відчуження спірного нерухомого майна виникли у позивача у той період часу, коли набрав чинності Цивільний Кодекс України (в редакції 2004 року), відповідно до норм ст. ст. 16, 392 якого власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зв'язку з тим, що позивач позбавлена можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, оскільки іншого способу для поновлення порушеного права, ніж визнання права власності, законом не передбачено. Враховуючи, що після укладення вказаного договору позивач здійснювала право користування та володіння вказаним житловим будинком у повному обсязі, а про порушення своїх прав в частині того, що не може належним чином розпоряджатися своєю власністю у зв'язку з неналежним оформленням угоди від 1997 року дізналася у 2015 році, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст. 16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Відповідно до ст. 174 ЦПК України та п.24 постанови №2 пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на нерухоме майно підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved