Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач звернулася до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності. В обгрунтування позову позивач зазначила, що вона з [PERSON] уклала договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач передала їй у власність земельні ділянки кадастрові № 1420355100:00:006:0714 та № 1420355100:00:000:0713, а також житловий будинок, розташований на зазначених земельних ділянках, який знаходиться за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької області, а вона передала їй грошові кошти у сумі 25 000 гривень, про що свідчить розписка відповідачки.Вони досягли згоди за всіма істотними умовами договору і вчинили дії спрямовані на виконання зобов'язання: зроблено всі необхідні експертні оцінки, зібрано довідки, необхідні для нотаріальної та державної реєстрації майна, передано майно, що є предметом договору та сплачено грошові кошти у повному обсязі за володіння ним і відбулося повне виконання договору. Але оформити юридично право власності на зазначене майно вона не може через те, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Тому вона змушена звернутися до суду для встановлення права власності. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала суду пояснення, відповідні викладеному в заяві. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 4, 9 ст. 128 ЦПК України до суду повторно не зявилася, та не повідомила суд про поважні причини неявки (а.с. 35, 44). У звязку з повторною неявкою відповідача належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, не подав відзив, суд відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи (а.с. 36). Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи і докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу № 621 від 02.06.2004 року [PERSON] продав відповідачу [PERSON] житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами та земельну ділянку розміром 0,1860 га, з яких 0,1500 га надані для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, 0,036 га надані для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької. На підставі даного договору купівлі-продажу, 11.06.2004 року відбулася державна реєстрація даного житлового будинку, власник - [PERSON] (а.с.46-47). Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 1420355100:00:000:0713 та 1420355100:00:006:0714, а також житлового будинку, розташованого на зазначених земельних ділянках, який знаходиться за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької (а.с.37-38). Згідно з довідкою № 287 від 28.11.2017 року Олександрівського БТІ, при обстеженні житлового будинку, що розташований за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької, самовільні будівлі та споруди не виявлені, технічні показники не змінилися (а.с.16). Відповідно до звітів експертної оцінки, вартість земельної ділянки з кадастровим номером 1420355100:00:000:0713 становить 22680,00 грн., вартість земельної ділянки з кадастровим номером № 1420355100:00:006:0714 становить 692,51 грн., вартість житлового будинку, розташованого за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької становить становить 22188,89 грн. (а.с.11-13). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок який розташований за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької, власником є [PERSON]О.(а.с.8-10). Відповідно до заяви про згоду на продаж нерухомого майна, [PERSON] дав згоду своїй колишній дружині [PERSON] на продаж житлового будинку та земельних ділянок наданих для його будівництва та обслуговування які розташовані за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької (а.с.17). Рішенням Олександрівського районного суду від 13.09.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.48). За договором купівлі-продажу укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] посвідченого їхніми підписами, продавець передає, а покупець приймає майно, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами № 1420355100:00:006:0714 та №1420355100:00:000:0713, а також житловий будинок, розташований на зазначених земельних ділянках, який знаходиться за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької. Ціна даного майна погоджена сторонами у п. 2.8 даного договору у розмірі 25000 грн. (а.с.51-52). Відповідно до розписки від 23.11.2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 гривень за договором купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами № 1420355100:00:006:0714 та №1420355100:00:000:0713, а також житловий будинок, розташований на зазначених земельних ділянках, який знаходиться за адресою вул. Набережна, 5 смт. Олександрівна Олександрівського району Донецької (а.с.18). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON], яка відповідно до свідоцтво про народження №382800 є матір'ю [PERSON], є інвалідом першої групи та потребує постійного догляду (а.с.49). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Розглянувши позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Моментом укладення договору, за вимогами ст. 640 ЦК України, є момент одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Сторонами за договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме: позивач сплатив кошти за майно, а відповідач передав позивачу узгоджене договором майно. У відповідності зі ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суду відома правова позиція ВС України, висловлена в п. 13 постанови Пленуму ВСУ України від 06.11.2009 року за № 9, щодо застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Однак в зв'язку з тим, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", який набув чинності 16.03.2010 року, до ст. 640 ЦК України, яка визначає момент укладення договору, були внесені зміни щодо виключення вимог про набуття статусу укладеного договору, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, - з моменту державної реєстрації, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовної вимоги про визнання договору дійсним. Враховуючи те, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, щодо фактичної передачі майна та оплати продавцю його вартості, належного правового статусу продавця, як власника майна, реєстрації права власності на майно, що відчуджується, з згідно з вимогами Закону, правомірність придбання майна позивачем ніким не оспорюється, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Розглянувши позовну вимогу, про визнання права власності, суд дійшов до висновку, про необхідність відмовити в її задоволенні з наступних підстав. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За вимогами ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно до ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", покладається на орган державної реєстрації прав. Однією з підстав для державної реєстрація прав, за вимогами п. 5 ч. 1 ст. 19 цього Закону є рішення суду, що набрало законної сили. Позивач не позбавлений можливості після набрання рішенням суду законної сили, звернутися за державною реєстрацією свого права власності до відповідного органу державної реєстрації прав згідно з порядком, що передбачений розділом ІV Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Outcome: dismissed