Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради, третя особа - управління Держземагенства у Старокостянтинівського району, про визнання права на земельну ділянку площею 0,0603 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], яку йому разом з домоволодінням було подаровано, згідно договору дарування від 09 грудня 2000 року, посвідченого Вакарєвою О.В., приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу за реєстраційним номером 2548. На заявлену земельну ділянку йому 30 грудня 2000 року Старокостянтинівською міською радою було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] для обслуговування житлового будинку за вище вказаною адресою. Наразі при проведенні інвентаризації даної земельної ділянки ПП «Обрій» встановлено, що розмір земельної ділянки вказаний у державному акті не збігається з фактичними розмірами, які існують на даний час через, що він не може зареєструвати своє право власності на земельну ділянку та отримати витяг з Державного земельного кадастру. Державний реєстратор відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку через допущену помилку у написанні площі земельної ділянки, а саме, помилково вказане «0,0676» га., замість вірного «0,0603» га. Таку розбіжність в обмірах пояснює розміром технологій, зараз зйомка меж земельної ділянки виконується електронними приладами, що мають більшу точність, ніж у 2000 році при виготовленні Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Саме це унеможливлює встановити належність йому права власності на земельну ділянку. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог, та просив задовольнити позов. Представник відповідача Старокостянтинівської міської ради в судове засідання також не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте подав до суду заяву аналогічного змісту. Представник третьої особи - управління Держгеокадастру в Старокостянтинівському районі Хмельницької області в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак подав до суду заяву, якою не заперечив проти позовних вимог та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В. 09 грудня 2000 року за р.№ 2548 позивач отримав в дар житловий будинок з надвірними будівлями номер 1/2, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,076 га. Для обслуговування вище вказаного житлового будинку. На підставі даного договору дарування Старокостянтинівською районною державною адміністрацією Хмельницької області 30 грудня 2000 року на ім»я позивача було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0676 га. для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] Хмельницької області. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2202. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року за № 449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" (із наступними змінами та доповненнями) затверджено форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Фактичне та юридичне місце розташування заявленої земельної ділянки: [ADDRESS], що підтверджується вище вказаними договором дарування, Державний акт на право приватної власності на землю, даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого управлінням Держземагенства у Старокостянтинівському районі; інформаційної довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої управлінням Держземагенства у Старокостянтинівському районі від 07 квітня 2016 року. Згідно пред»явлених позивачем та визнаних відповідачем та третьою особою даних фактичного плану та промірів заявленої земельної ділянки, її площа становить 0,06032. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення земельних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом. У зв'язку із набуттям чинності з 01 січня 2013 року Закону України "Про державний земельний кадастр" та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" позивач не може поновити чи отримати дублікат правовстановлюючого документу на земельну ділянки у порядку, який був визначений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах України № 43 від 04 травня 1999 року. Положенням про управління Держземагенства у Старокостянтинівському районі Хмельницької області, визначено завдання управління - реалізація повноважень Держземагенства України на території Старокостянтинівського району та міста Старокостянтинова в регулюванні земельних відносин. Згідно положень ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Нормами ч. 1 ст. 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 120 п. 1 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази кожний окремо та в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлені права позивача підлягають захисту, оскільки він набув права власності на заявлену земельну ділянку відповідно до закону і зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку. Однак не може розпорядитися своїм правом власності на вказане нерухоме майно у зв'язку з тим, що в правовстановлюючому документі невірно зазначено площу земельної ділянки 0,0676 га., а фактично - 0,0603 га., й усунути даний недолік в адміністративному порядку неможливо, тому за позивачем необхідно визнати право власності на спірну земельну ділянку. З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved