Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, яка виникла на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2017 р. у справі № 759/2151/15-ц щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], за минулий період з 13.11.2013 р. по 09.02.2015 р. у розмірі 14921,41 грн., а також щодо стягнення з нього аліментів на навчання на користь [PERSON] на повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1750,00 грн. за період з 10.02.2015 р. по 28.02.2017 р. У заяві про збільшення позовних вимог від 16.05.2018 р. позивач просить також звільнити його від сплати аліментів на час навчання повнолітнього сина [PERSON] за період з 28.02.2017 р. по 12.11.2018р. Позовну вимогу обгрунтовує тим, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів за минулий період до моменту звернення позивача з даним позовом у нього на утриманні перебуває ще одна дитина [PERSON],[INFO], що не було враховано в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2017 р., та батько пенсіонер. Позивач в обґрунтування своїх вимог також посилається на новий сімейний стан та погіршення свого здоров'я. Позивач на підставі зазначених обставин вважає, що є достатньо підстав для задоволення його вимог та звільнення його від сплати заборгованості по аліментах. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 12.03.2018 р. [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] посилається на те, що її син [PERSON] з дитинства по сьогоднішній день хворіє на тяжку невиліковну хворобу - вірусний хронічний гепатит В, який потребує дорогих ліків, які син повинен приймати щоденно протягом усього життя, посиленого дієтичного харчування, щорічного санітарно-курортного лікування та інших побутових потреб. Також посилається на здоровий, працездатний та стан позивача, на його можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання сина. Відповідач зазначає, що позивач забезпечений матеріально, оскільки працює за кордоном, та як було встановлено в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2017 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, [PERSON] готовий сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн., оскільки йому це дозволяє матеріальний стан. На підставі викладеного відповідач вважає, що немає жодних підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2017 р. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2017 р. у справі № 759/2151/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], за минулий період з 13.11.2013 р. по 09.02.2015 р. у розмірі 14921,41 грн., та аліменти на утримання повнолітньої дитини на час навчання у розмірі 1750,00 грн. за період з 10.02.2015 р. по 28.02.2017 р. (а.с. 5-8). Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічна норма міститься і в ст. 180 СК України, де передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За вищезазначеною нормою підставами для звільнення від сплати заборгованості за аліментами у даному випадку може бути: 1.тяжка хвороба позивача; 2.інша обставина, що має істотне значення. Вирішуючи справи такої категорії і зокрема дану справу, суд встановлює зміну матеріального, сімейного стану і зміну стану здоров'я, що сталися після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, оскільки судом при визначенні розміру аліментів брались до уваги всі повідомлені сторонами обставини. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на суттєве погіршення його здоров'я, на підтвердження чого надає суду виписку № 22235 із медичної карти стаціонарного хворого та акти про надані медичні послуги (а.с. 12-17). Проте надані позивачем докази погіршення його здоров'я, суд не приймає за належні, оскільки вони не встановлюють втрату працездатності та не є підтвердженням тяжкої хвороби позивача, що є однією із підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається також на те, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів за минулий період до моменту звернення позивача з даним позовом у нього на утриманні перебуває ще одна дитина [PERSON], що не було враховано в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2017 р., та батько пенсіонер. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2017 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 грн. щомісячно (а.с. 9-11). В даному рішенні встановлено, що [PERSON] не заперечує проти стягнення аліментів на утримання сина. Отже стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON], на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2017 р., не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за рішенням суду від 13.01.2017 р., оскільки сам позивач оцінюючи своє матеріальне становище та можливість надавати матеріальну допомогу за наявності у нього також іншої дитини, не заперечував проти стягнення з нього аліментів ще одним рішенням суду від 18.08.2017 р. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з п. 20 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити від сплати заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Позивач не надав суду докази того, що [PERSON] має доходи. Натомість, з наданих відповідачем доказів вбачається, що [PERSON] з дитинства по сьогоднішній день хворіє на тяжку невиліковну хворобу - вірусний хронічний гепатит В та потребує постійного лікування та значної матеріальної допомоги (а.с. 39-113). Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду докази того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, а отже відсутні підстави для звільнення [PERSON] від сплати аліментів.

Outcome: dismissed