Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивачка звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райфайзен банк Аваль», [PERSON] про припинення правовідносин поруки та договору поруки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.08.2007 р. між відповідачами було укладено кредитний договір № 010/08-3/3084/в. Для забезпечення виконання зобовязань котрі на себе взяв [PERSON] з нею було укладено договір поруки № 010/08-3/3084/в/1 від 09.09.2009 р. Вважає, що порука за [PERSON] є такою, що припинилася, в силу частини 1 та 4 ст. 559 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися і не повідомили причини своєї неявки, хоча їх належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи і від них не поступало клопотання про слухання справи у їх відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу без їх участі. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, а матеріали справи містять достатню кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Так у відповідності до вимог п. 6.1 спірного договору поруки встановлено, що такий діє до повного припинення зобовязань Боржника за основним договором. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як вбачається зі змісту кредитного договору Боржник первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 04 серпня 2017 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та розділом 6 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надсилавши відповідні вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з вимоги №014-114-1-27-1792 від 16.05.2012 відповідач 2 вимагав від Позивачки повне та дострокове погашення заборгованості за [PERSON] Суд зазначає, що з моменту направлення цієї вимоги пройшло більш як 5 років. Також слід врахувати те, що банк також реалізував своє право заявити позов безпосередньо до Поручителя шляхом подання позову вих. № 014-114-1-2-12-752 від 19.07.2012 р. проте цей позов було залишено без розгляду у звязку з неявкою банку в судові засідання, відповідна ухвала набрала законної сили та не оскаржувалась банком. Повторно своїм правом на звернення банк скористався лише 18.05.2015 р. Вказані обставини свідчать про пропуску строків на звернення з позовом до суду зі сторони банку. На переконання суду дана обставина є підставою для задоволення позивних вимога відповідно до приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України та свідчить про припинення договору поруки та правовідносин поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: - протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); - протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); - протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.\~ Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).\~ Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Строк виконання основного зобовязання сплинув після порушення Відповідачем-2 строків погашення кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту згідно умов Кредитного договору. Протягом шести місяців з моменту прострочення Позивач до поручителя свої вимоги не предявив. Тому, відповідно до приписів ч. 4 статті 559 ЦК України порука Позивача за договором поруки припинилася. До спірних правовідносин слід також застосувати приписи ч. 1 ст. 559 ЦК України. Зокрема до основного зобовязання, а саме кредитного договору вносились зміни котрі збільшували та розширювали межі відповідальності Позивача. Вказані зміни вносились додатковими угодами від 02.03.2009 р. та від 09.09.2009 р. про зміст та факт існування яких банк не повідомив Позивача до укладення спірного договору. Крім цього інші зміни також вносились додатковими угодами від 31.03.2010 р. та 28.02.2011 р. Зазначені обставини вказані банком в позовній заяві адресованій до суду копію якої долучено до матеріалів даної справи. Слід зазначити, що дані зміни до того, що по кредитному договору, виникло прострочення погашень зі сторони позичальника, умови реструктуризації закріплені у вказаній додатковій угоді, збільшили суму вимог банку як до Відповідача-2 так і до Позивача. Внаслідок описаних дій по зміні основного зобовязання сума відсотків по сплаті за отриманий Відповідачем-2 кредит збільшилась як і порядок погашення заборгованості. Виходячи з наведеного підставними є вимоги Позивача про припинення поруки з підстав визначених ч.1 ст. 559 ЦК України. Вказана позиція щодо застосування підстав для припинення правовідносин поруки наведена в Постанові пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р., а саме в п. 22 зазначено: «Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим» Більш чітке та однозначне визначення умов зміна яких впливає на обсяг відповідальності поручителя подано в Висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року від 01.07.2013 р., а саме в підрозділі «Спори щодо забезпечення виконання зобов'язань» в п. 1 зазначено, що «до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.». аналогічну позицію висвітлено в листу ВССУ від 27.09.2012 р. N 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що аргументи позивача неведені в позовній заяві знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та не були спростовані відповідачами як в частині зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя та к і щодо пропусків строку протягом якого в банку було право предявити вимоги до Позивача. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. За таких обставин суд дійшов висновку про підставність заявленого позову.

Outcome: approved