Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду звернулась позивач з позовом до [PERSON] про надання дозволу на в'їзд та виїзд дитини без згоди батька в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 2008 року між нею та [PERSON] укладено шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління, про що в книзі реєстрації шлюбів 2008 року зроблено запис за №863. Рішенням Київського районного суду міста Донецька від 17 вересня 2010 року шлюб між ними був розірваний. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Дитина знаходиться на її повному утриманні. З часу народження дитини відповідач участі у вихованні та догляді за нею не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Таким чином відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини. Батько дитини відсутній вже 7 років і його фактичне місце проживання позивачу невідомо. У зв'язку з цим неможливо отримати нотаріальну згоду батька на виїзд дитини через повне ігнорування батьківських обов'язків. У зв'язку зі складною ситуацією в державі та проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції, вона із донькою змушена була покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та тимчасової окупації, збереження свого життя та життя дитини. На тимчасово непідконтрольній території у м.Донецьк у неї залишилася квартира, яку необхідно періодично відвідувати і проводити обстеження та ремонт комунікацій. Так як у неї немає іншого власного житлового приміщення, то при неможливості оплачувати орендоване житло, у неї може з'явитися термінова необхідність в будь-який момент повернутися до попереднього місця проживання у м.Донецьк, щоб не залишитися на вулиці з малолітньою дитиною. Також на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, проживають близькі родичі дитини прадідусь [PERSON] [INFO] та прабабуся [PERSON].[INFO]. Протягом 5 років дитина проживала разом із прадідусем та прабабусею, тому підтримання родинних зв'язків та спілкування з близькими людьми допоможе дитині швидше забути пережите та повернутись до спокійного життя. Позивач просила розглянути справу за її відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи на Web-сторінці Дзержинського міського суду Донецької області, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду міста Донецька від 17.09.2010 року було розірвано. З свідоцтва про народження вбачається, що відповідач по справі [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] Судом встановлено, що батько відсутній вже майже 7 років, його фактичне місце проживання невідомо, участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, матеріальної допомоги не надає. Дитина залишилася разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач не підтримує стосунки та не спілкується з відповідачем тривалий час, тому не має отримати дозвіл батька на вивіз дитини в добровільному порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована у м.Донецьк Донецької області, тобто у населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно довідки від 29.09.2017 року №0000306436 позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS]. На даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий в'їзд та виїзд дитини на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з цим суд зазначає. Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Крім того, у відповідності до приписів п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 р.№ 57. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій належать до тимчасово окупованої території України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Пунктом 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 передбачається в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. З урахуванням вимог діючого законодавства та викладених вище обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України без згоди та супроводу батька [PERSON] з дати набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 640 грн.

Outcome: approved