Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ „Марганецький ГЗК" про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що з 1986 року працював у ПАТ "Марганецький ГЗК". В умовах шкідливого впливу він працював 15 років 8 місяців 1 день. Все його трудове життя пройшло у несприятливих умовах праці, що призвело до тяжких захворювань, а саме: радикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичними синдромами з трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів, хронічного обструктивного захворювання легень 1-2 ступеня (пило токсичний бронхіт 1-2 ступеня, емфізема легень 1-2 ступеня), нейросенсорна приглухуватість першого ступеня, у зв'язку з чим йому встановлено втрата професійності працездатності в розмірі 50% та визнано інвалідом ІІІ групи, причиною інвалідності встановлено - професійне захворювання. Вважає, що трудовим каліцтвом йому заподіяна моральна шкода, з вини підприємства став інвалідом та захворів на професійне захворювання, по стану здоров'я змушений був звільнитись достроково з роботи, у зв'язку з чим прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки пенсія не забезпечує йому в повному об'ємі коштів на підтримку втраченого здоров'я, утримання сім'ї. Тому, просить суд стягнути на його користь з ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн., на підставі ст. 237-1 КЗпП України. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності з участю його представника, в якій свій позов підтримав повністю. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] та пояснив, що у зв'язку з професійним захворюванням останній продовжує лікування по теперішній час. Представник відповідача - ВАТ „МГЗК" позов не визнав та пояснив, що вини підприємства немає, позивача було попереджено про шкідливі умови праці, позивач свідомо йшов на ці умови, свідомо погіршував стан здоров'я та психічний стан. Його ніхто не примушував працювати в шкідливих умовах, підприємство його забезпечувало засобами захисту. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ "МГЗК". Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09 лютого 2012 року, [PERSON] працював в умовах шкідливого впливу 15 років 8 місяців 1 день. Професійне захворювання виникло за таких обставин: важка фізична праця, пил, марганець, шум. В результаті професійного захворювання [PERSON] довгий час знаходився на лікуванні, лікувався амбулаторно та стаціонарно, проходить лікування по теперішній час, больовий синдром носить стійкий характер, що підтверджується медичними документами. Згідно висновку МСЕК, 22 лютого 2012 року позивачу встановлено 50% втрати працездатності внаслідок профзахворювання та 3 група інвалідності за діагнозом: радикулопатія С6, С7, С8, L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичними синдромами з трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофія у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних суглобів (ПФ другого ст.), хронічного обструктивного захворювання легень 1-2 ступеня (пило токсичний бронхіт 1-2 ступеня, емфізема легень 1-2 ступеня), нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). З 2001 року обов'язок відшкодування шкоди, в тому числі моральної, покладено на ФССНВВ відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України про Державний бюджет на 2007 рік зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст. 1, підпункту «е» ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України від 28.12.2007 року № 107-У1 з п. 3 прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Згідно абз. 9 пункту 5 Рішення Конституційного суду України №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров"я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідача ВАТ „МГЗК" полягає у порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, несприятливому мікрокліматі, вібрації, пилу і т. п., що призвело до хронічного професійного захворювання позивача. За моральну шкоду, заподіяну працівнику під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки професійне захворювання змінило його звичний образ життя та життєві зв'язки, принесло в його життя біль, страждання, нервове напруження, йому прийшлося повністю змінити своє життя, виключивши тяжку працю, а звідси змінилося відношення і у сім'ї. Таким чином, згідно ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України відшкодувати позивачу моральну шкоду повинен ПАТ „МГЗК". Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує душевні, психічні та моральні страждання, які спричинені позивачу професійним захворюванням, тяжкість вимушених змін, і оцінюючи дослідженні у судовому засіданні обставини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 5000 грн., в решті позову необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial