Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (надалі також відповідачі) про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що у лютому 2018 року [PERSON] домовилась із [PERSON] про купівлю для позивача за 15000 грн. житлового будинку №58 по вул. Л.Українки в с. Смолдирів Баранівського району Житомирської області, який [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON], який помер 15.02.2013 року. Засвідчити договір купівлі-продажу будинку [PERSON] пообіцяла якнайшвидше, але вона хворіла, їй дуже потрібні були кошти, позивач боялася без гарантії отримати будинок передати їй ці кошти, а тому, 22.02.2018 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу будинок №58 по вулиці Лесі Українки в селі Смолдирів Баранівського району. Після цього 12.03.2018 року мати позивача передала [PERSON] 15000 грн. за цей куплений будинок, що підтверджується відповідною розпискою від 12.03.2018 року. 23.04.2018 року [PERSON] померла. 05.02.2014 року позивач отримала свідоцтво про право на спадкову земельну ділянку [PERSON], а на будинок таке свідоцтво не отримала у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, позивач зазначає, що 10.10.2018 заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подав її син [PERSON], який у своїй заяві вказав про те, що [PERSON] 13.12.2002 року заповіла все своє майно йому, але такого заповіту у спадковій справі немає і даних про нього у реєстрі немає. 24.11.2016 року [PERSON] склала два заповіти: одним заповіла [PERSON] свою земельну частку-пай площею 3.6093, другим [PERSON] житловий будинок №2 по 1-му провулку Шевченка в с. Смолдирів Баранівського району і земельну частку-пай площею 2.7393 га, але [PERSON] подав заяву про відмову від цієї спадщини. З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, її представник [PERSON] через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву та просила розглядати справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала. [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлений позов визнав у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлений позов визнав у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомляв. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2ст.247 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.04.2018 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП № 329776 (а.с. 10). Згідно розписки складеної 12.03.2018 [PERSON] отримала 15000 грн. за будинок в с. Смолдирів, що належав її брату [PERSON] (а.с. 11). З архівної довідки архівного сектору Баранівської районної державної адміністрації вбачається, що дійсно [PERSON] належав на момент смерті житловий будинок в с. Смолдирів по вул. Леніна, 58 (а.с. 19). Згідно заповіту від 22.02.2018 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], яким заповіла їй житловий будинок №58 по вул. Лесі Українки в с. Смолдирів Баранівського району Житомирської області (а.с. 12). Після звернення до нотаріальної контории за видачею свідоцтва про право на спадщину [PERSON] отримала відмову нотаріуса у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок (а.с. 20). З повідомлень КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.04.2018 №601 та від 19.10.2018 №847 житловий будинок №58 по вул. Лесі Українки в с. Смолдирів Баранівського району Житомирської області не зареєстрований ні за [PERSON], ні за [PERSON] (а.с. 14, 18). Таким чином, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннямиЦК УРСР1963 року. Законом України "Про власність".Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою [PERSON] Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом Українив редакції 2003 року, що підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с. 17). Враховуючи те, що відповідно до п. 4Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українив редакції 2003року Цивільний кодексузастосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобтоЦК УРСРв редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 рокуЦК УРСР За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, судом встановлено, що вказаний вище будинок було побудовано відповідно до норм чинного на той час закондавства, а тому, він може бути обєктом спадкування. Відповідно до ч. 1ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 3ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємцем померлого та прийняв спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст.1268,1270 ЦК України, з огляду на неможливість іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця у зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що в даному випадку вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved