Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

06.12.2018\~р.\~до\~Заводського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя\~надійшла\~позовна заява\~ТОВ\~«ФК\~«Преміум Актив» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 3023701361-007342 від 05 червня 2018 року у розмірі 5738,70 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 05 червня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір № 3023701361-007342 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору, в сумі 1000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмір 2% на день згідно п.3.2.1 договору та зі сплатою пені в розмірі 3% на день за кожен день прострочення. Строк, на який надається позика за договором, становить 31 день. Дата надання позики 05.06.2018 року, дата повернення позики - не пізніше 23:00 годин 05.07.2018 року включно. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу позику у розмірі, встановленому договором та перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 1000,00 гривень, яка перерахована на підставі договору співробітництва № 92.15.000104/2 від 19.02.2018р.. Станом на 01 жовтня 2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4. даного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається з: заборгованості за кредитом 1000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2123,7 грн., заборгованості за пенею 2615,00 грн. Загальна сума заборгованості за договором складає 5738,70 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3023701361-007342 від 05 червня 2018 року, станом на 01.10.2018 р., в розмірі 5738 гривень 70 копійок, з яких: 1000 гривень 00 копійок заборгованість по кредиту; 2123 гривень 70 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2615 гривень 00 копійок пеня; судовий збір у розмірі 1762,00 грн. та витрати на юридичні послуги у розмірі 1500,00 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Сінєльніка Р.В. від 08 січня 2019 року, зазначена справа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передана на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. (а.с. 62) 20 лютого 2019 року зазначена справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 р.\~ справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г. (а.с. 65, 67) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судовому засіданні 25 березня 2019 року. (а.с. 68-69) Відповідно до наявного в матеріалах справи поштового повідомлення № 69063 0064140 8, поштове відправлення, яке містило в собі копію ухвали суду від 21 лютого 2019 року та копію позовної заяви з додатком, отримала 01 березня 2019 року особисто [PERSON]. Аналізуючи наведену норму процесуального права, суд приходить до висновку, що [PERSON] належним чином повідомлена про наявність в провадженні суду справи та необхідність вчинення ним процесуальних дій. Станом на 25 березня 2019 року відповідачем [PERSON] у визначений ухвалою суду строк, передбачений нормами ЦПК України, процесуальні дії щодо надання відзиву на позовну заяву, предявлення зустрічного позову та подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, не вчинені. Відповідно до ч.8\~ст. 178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз'яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. \~ \~ \~ \~Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч.2 ст. 509\~ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3\~ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055\~ЦК України є письмова форма. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи встановлено, що 05 червня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір № 3023701361-007342 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору, в сумі 1000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмір 2% на день згідно п.3.2.1 договору та зі сплатою пені в розмірі 3% на день за кожен день прострочення. Строк, на який надається позика за договором, становить 31 день. Дата надання позики 05.06.2018 року, дата повернення позики - не пізніше 23:00 годин 05.07.2018 року включно. (а.с. 30-36) Згідно зі ст. 526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. ТОВ «Фінансова компанія є гроші» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, шляхом перерахування на картковий рахунок [PERSON] позики у розмірі 1000,00 гривень, на підставі договору співробітництва № 92.15.000104/2 від 19.02.2018р.. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України . наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509. 526. 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Станом на 01 жовтня 2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4. даного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається з: заборгованості за кредитом 1000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2123,7 грн., заборгованості за пенею 2615,00 грн. Загальна сума заборгованості за договором складає 5738,70 грн. (а.с. 25-28). Відповідно до\~ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. 01.10.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1, відповідно до якого клієнт ТОВ «Фінансова компанія є гроші» відступив фактору ТОВ «ФК «Преміум Актив» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, у зв'язку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Крім того, до фактора перейшли всі пов'язані з кредитними договорами права, зокрема, право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. (а.с. 38-39) Згідно п.1.2 Договору внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора та ТОВ «ФК «Преміум Актив» набуло статусу нового кредитора та має\~право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань Боржників за Кредитними договорами. Згідно\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до\~ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно витягу з акту-прийому-передачі прав вимоги згідно договору факторингу ТОВ «ФК «Преміум Актив» набуло право вимоги стягувача за договором № 3023701361-007342 від 05.06.2018р., а саме заборгованості в сумі 5738,70 грн., яка складається з: 1000,00грн. - заборгованості за кредитом; 2123,70 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2615,00 грн. - заборгованості за пенею (а.с. 37). Згідно ч.1\~ст.1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. На виконання п.3.1.3 Договору відступлення права вимоги,\~згідно вимог ст. ст.\~512 - 514,\~516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, від імені\~ТОВ «Фінансовакомпанія є гроші»\~простою кореспонденцією направлено повідомлення про відступлення права вимоги\~ТОВ «ФК«Преміум Актив»\~(а.с. 56-57). Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі". Відповідно до\~ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги ТОВ\~«ФК«Преміум Актив» в цій частині є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі\~позовної заяви\~до суду\~позивач по\~справі ТОВ\~«ФК«Преміум Актив»\~сплатив судові\~витрати при\~розгляді справи:\~а саме\~судовий збір\~у сумі\~1762,00\~грн.\~(а.с.\~1),\~а тому на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн.. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на юридичну допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до положень\~ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положеннями\~ст.15 ЦПК України\~визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 60\~ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник. Документами, що підтверджують повноваження адвоката як представника є довіреність або ордер, виданий відповідно до Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність (ч.4\~ст.62 ЦПК України). Так, при зверненні до суду, позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 1500,00грн., які сплачено фізичній особі-підприємцю [PERSON] за надання юридичних послуг з проведення консультації, аналізу документів кредитної справи, підготовки позовної заяви, клопотання, друкування позовної заяви, підготовки пакету документів для подачі до суду, надано договор про надання юридичних послуг № 15/10-1 від 15.10.2018 року, акт приймання-передачі послуг до договору від 20.11.2018 року, платіжне доручення про перерахування 1500,00 грн. позивачем на рахунок ФОП [PERSON] (а.с. 2, 10, 44). Проте, за відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України (http://erau.unba.org.ua/), який ведеться з 16 січня 2013 року на підставі Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та\~Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, станом на 25 березня 2019 року, відомості про адвоката [PERSON], відсутні. Згідно ч.\~2 ст.\~137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення витрат на юридичну допомогу не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах Закону. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial