Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] селищної ради Шацького району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю на сертифікат на право на земельну частку (пай). Позовну заяву обґрунтовано тим, що 23 грудня 1996 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, в тому числі на земельну ділянку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства "Україна", площею 2,45 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території [PERSON] селищної ради Шацького району Волинської області , що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №009193, виданого [PERSON] [PERSON] РДА Волинської області 14 серпня 1996 року. За життя спадкодавець заповіт не склав. Спадкоємцем першої черги за законом був чоловік спадкодавця - [PERSON], який прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Проте [PERSON] не переоформляв даний сертифікат, оскільки ще за життя дружини вони разом вирішили, що так як своїх дітей у них немає, то даний сертифікат на земельну частку (пай) [PERSON] вона бажає передати [PERSON], з яким вже багато років жили однією сімєю та який є племінником [PERSON] А тому в 1998 році, незадовго до своєї смерті [PERSON] передав сертифікат на земельну частку (пай) позивачу [PERSON] 25.03.1998 року [PERSON] помер. За життя він заповіт не склав. Будь-яких спадкоємців за законом, які би прийняли спадщину немає. [PERSON] був позбавлений можливості оформити спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки такої категорії в чергах спадкоємців як племінник в ЦК /ред. 1963 року/ не існувало, тому він просто володів даним сертифікатом. Так як [PERSON] з 1998 року добросовісно заволодів та продовжує на сьогодні відкрито, безперервно володіти вищевказаним сертифікатом вважає, що є підстави визнати його власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №009193 за набувальною давністю, тому просить позов задовольнити. В судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, просять позов задовольнити. Відповідач представника в судове засідання не направив, подав суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника, заперечень на позов нема, при ухваленні рішення покликається на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, тому позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Стаття 41 Конституції України визначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, що власником сертифікату на право на земельну частку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства "Україна", площею 2,45 в умовних кадастрових гектарах серії ВЛ №009193, виданий [PERSON] районною державною адміністрацією Волинської області 14 серпня 1996 року є [PERSON] (а.с. 10). Проте 23 грудня 1996 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ №022472 (а.с. 9). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно до складу якого, зокрема, входить сертифікат на право на земельну частку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства "Україна", площею 2,45 в умовних кадастрових гектарах серії ВЛ №009193. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 524 ЦК України /ред. 1963 року/, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За житя [PERSON] заповіт не склала, спадкові справи після її смерті нотаріусами [PERSON] районного нотаріального округу не заводились, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру відповідями нотаріусів (а.с. 33, 42-44, 46-49). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України /ред. 1963 року/ спадкоємцем першої черги за законом був її чоловік [PERSON]. Родинні звязки між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджуються записом акта про шлюб № 167 від 2 грудня 1951 року /а.с. 51/. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України /ред. 1963 року/ визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON], як спадкоємець за законом, відповідно до ст. 549 ЦК України /ред. 1963 року/ прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується будинковою книгою (а.с. 11-16). Відповідно до ст. 560 /ред. 1963 року/, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Проте [PERSON] не переоформляв даний сертифікат на земельну частку (пай) на себе, що підтверджується вищезазнченою інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру та відповідями нотаріусів, які обслуговують [PERSON] районний нотаріальний округ, з яких вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились (а.с. 33, 42-44, 46-49). В позові [PERSON] зазначив, що [PERSON] в 1998 році передав сертифікат на право на земельну частку (пай) позивачу [PERSON]. 25 березня 1998 року [PERSON] помер, що підтверджується Записом акта про смерть № 14 від 25.03.1998 року, виданий [PERSON] районним відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 52). За життя [PERSON] заповіт не склав, спадкові справи після його смерті нотаріусами [PERSON] районного нотаріального округу не заводились, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру відповідями нотаріусів (а.с. 33, 42-44, 46-49). Судом встановлено, що [PERSON] з 1998 року заволодів і продовжує на сьогодні відкрито, безперервно володіти вищевказаним сертифікатом на зазначену земельну частку (пай) серії ВЛ №009193. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Ч. 1 ст. 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку можуть звернутися до органів державної влади, Ради міністрів АРК або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) (по сертифікату) є умовною часткою земель, які належали КСП, СГК, с/г акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах, місцезнаходження та межі якої на місцевості (в натурі) не визначені. Сертифікат на земельну частку (пай) є правом на отримання у власність земельної ділянки, тому він є майном, однак його не можна в звязку із цим віднести до нерухомого майна, тому сертифікат на земельну частку (пай) є рухомим майном. Тому сертифікат на право на земельну частку (пай) не підтверджує право [PERSON] на конкретно визначену земельну ділянку в розумінні ч. 1 ст. 79 ЗК України, через що є рухомим майном. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цивільним кодексом. Враховуючи, що ЦК України набрав законної сили з 01.01.2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно може мати місце з 1 січня 2011 року. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що [PERSON] добросовісно заволодів сертифікатом на право на земельну частку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства "Україна", площею 2,45 в умовних кадастрових гектарах серії ВЛ №009193, виданий [PERSON] районною державною адміністрацією Волинської області 14 серпня 1996 року; фактично на час розгляду справи судом цей обєкт рухомого майна нікому не належить, тобто є безхазяйним майном; позивач відкрито та безперервно володіє спірним сертифікатом на право на земельну частку (пай) протягом більше як вісімнадцяти років, тому вимоги про визнання права власності позивача на вказаний сертифікат за набувальною давністю слід задовольнити. На підставі статті 41 Конституції України, статей 524, 529, 549, 560 ЦК України /ред. 1963 року/, статей 325, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved