Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

03 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив: -визнати недійсним кредитний договір рефінансування № GР-6617430 на суму 37774,94 грн. від 28 липня 2014 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» на підставі його невідповідності Закону України «Про захист прав споживачів»; -поновити строк давності за договором GР-4519192 від 16 травня 2013 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» для з'ясування суми заборгованості за договором; -визнати недійсним п.2.4. кредитного договору GР-4519192 від 16 травня 2013 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал»; -зупинити виконавче провадження ВП № 56536181 від 06.06.2018 р. за виконавчим написом №2875 від 02.05.2018 р. до закінчення розгляду справи у суді. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28 липня 2014 року між позивачем та АТ «Банк\~Ренесанс Капітал» було укладено договір рефінансування GР-6617430 на суму 37774,94 грн. (основний договір GР-4519192 від 16 травня 2013 року з АТ «Банк\~Ренесанс Капітал» на загальні споживчі цілі у сумі - 46 904 грн.). Укладений кредитний договір рефінансування позивач вважає таким, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи з того, що відповідачем в порушення Закону не було виконано переддоговірну роботу з позивачем. Так, у договорі рефінансування GР-6617430 від 28 липня 2014 року зазначено, що позичальник: в день подання до Банку пропозиції ознайомлений з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються Банком на інформаційних стендах у відділеннях Банку та його офіційному сайті. До підписання позивачем Оферти він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: найменування та місцезнаходження Банку та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту. Податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право, або відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію тощо. Позивач не підписував Умов, що діяли у банку на час подання Пропозиції (оферти) 28 липня 2014 року, тобто, не був ознайомлений з діючими на той час Умовами щодо надання кредиту рефінансування. Однак, банківські «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, зміст спірного Договору суперечить також ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладенням Договору відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.2.4. договору рефінансування GР-6617430 з АТ «Банк Ренесанс Капітал» комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 1.35%, що складає 509, 96 грн. щомісяця. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку і прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Укладання договору страхування зі Страховиком не є обов'язковою умовою отримання споживчого кредиту в банку й було обрано позивачем за власною ініціативою з числа кредитних продуктів, що пропонуються банком. Однак, банк не надав позичальнику інших варіантів кредитних продуктів щодо страхування і фактично змусив погодитись з одним єдиним варіантом страхування, зробивши цей пункт обов'язковим для надання кредиту. Позивач отримав від банку автентичний примірник (оригінал) цієї Пропозиції разом із графіком платежів та Умовами, що підтверджується його підписом та підписом уповноваженої особи банку, яка є представником з питань споживчого кредитування. Підпис Позичальника стоїть в Пропозиції укласти договір (оферта), і він ніяким чином не може підтверджувати автентичність примірника Пропозиції. Так само підпис Позичальника засвідчує його особу, а не підтверджує автентичність Примірника. Підпис уповноваженої особи банку не дає можливості її ідентифікувати, тому що немає ні прізвища з ініціалами, ні посади. Позивач погодився з тим, що протягом 30 календарних днів після прийняття (акцепту) банком цієї Пропозиції та набуття чинності кредитним договором, він може звернутися до банку за його місцезнаходженням протягом операційного часу та передати примірник цієї Пропозиції та Умов, якщо Умови не були підписані раніше, для підписання їх уповноваженою собою банку та проставлення печатки. Ці дії є правом, а не обов'язком Позичальника, банк не підписав договір та не скріпив його печаткою. Все викладене свідчить про порушення відповідачем ЗУ "Про захист прав споживачів". Кредитний договір рефінансування № GР-6617430 на суму 37774,94 грн. від 28 липня 2014 року між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал» був укладений на підставі кредитного договору GР-4519192 від 16 травня 2013 року між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал». У договорі GР-4519192 від 16 травня 2013 року серед умов його надання є п.2.4. яким передбачена комісія за обслуговування кредиту у розмірі 1.90 %, що дорівнює 891,18 грн. щомісячно. Однак, дана норма є незаконною, оскільки відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо). Для з'ясування суми заборгованості за договором рефінансування № GР- 6617430 від 28 липня 2014 року, потрібно вираховувати заборгованість за виключенням п.2.4. GР-4519192 від 16 травня 2013, для чого потрібно поновити строк давності за договором СР-4519192 від 16 травня 2013 року. Таким чином кредитний договір рефінансування № GР-6617430 на суму 37774,94 грн. від 28 липня 2014 року між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал» має ознаки несправедливих умов договору, тому такий договір потрібно вважати недійсним. Також, позивач зазначав, що 13 червня 2018 року він отримав у поштовому відділенні за місцем проживання постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56536181 від 06.06.2018 р. за виконавчим написом № 2875 від 02.05.2018 р., виданим приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 51440, 32 грн., однак, сума заборгованості не доведена ніякими розрахунками. Для з'ясування суми заборгованості та самого факту її існування потрібно, розглянути питання про відповідність наведених договорів нормам права, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача не з'явилася в судове засідання без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подала відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв'язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2014 року між [PERSON] та АТ "Банк Ренесанс Капітал" підписана пропозиція укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), відповідно до якого позичальник [PERSON] надав банку пропозицію укласти договір про надання споживчого кредиту №GР-6617430 на суму 37774 грн. 94 коп., а також узгоджено графік платежів усього на 48 місяців (арк.с.9, 40). Відповідно до пропозиції укласти договір карткового рахунку та договору страхування (оферта) підписаного 16 травня 2013 року між [PERSON] та АТ "Банк Ренесанс Капітал", позивач підтвердив, що в день подання до банку цієї пропозиції він ознайомлений з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються банком на інформаційних стендах у відділеннях банку та його офіційному сайті (арк.с.11). 16 травня 2013 року між [PERSON] та АТ "Банк Ренесанс Капітал" підписана пропозиція укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), відповідно до якого позичальник [PERSON] пропонував банку укласти договір про надання споживчого кредиту № GР-4519192 на суму 46904 грн., а також узгоджено графік платежів (арк.с.12,44). Також, встановлено, що [PERSON] також ознайомився та підписав загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, якими визначено умови договору про надання споживчих кредитів, умови договору карткового рахунку, умови договору рахунку (арк.с.13-14,51-53). Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків Банк надає позичальнику кредит з метою та у сумі кредиту, вказаній у пропозиції, а позичальник зобов'язується сплатити банку разову комісію, своєчасно та в повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом та комісії, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повертати кредит банку частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів (арк.с.13,51). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56536181 від 06.06.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2875, виданого 02.05.2018 року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 51440, 32 грн. (арк.с.16-17, 58-59). Відповідно до Рішення акціонера №2 Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» від 14 березня 2015 року ПАТ «Перший Український міжнародний банк», яке є єдиним акціонером ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», прийнято рішення, яким затверджено передавальний акт у зв'язку з реорганізацією ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (арк.с.85). Відповідно до передавального акту від 13 березня 2015 року унаслідок реорганізації шляхом приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов'язків за цим актом є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (арк.с.93). Рішенням №3 від 27 жовтня 2014 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та протоколом № 67 від 27 жовтня 2014 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено договір про приєднання між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (арк.с.94-99). Відповідно до банківської ліцензії № 8 від 06 жовтня 2011 року Публічному Акціонерному Товариству «Перший Український Міжнародний Банк» видана ліцензія на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (арк.с.100). 12 грудня 2016 року, затверджено статут Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (арк. с.105-108). АТ "Банк Ренесанс Капітал" правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ" свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позивачу кредит. Таким чином, позивач, надавши до банку власноруч підписану ним пропозицію укладання карткового рахунку та договір страхування (оферта), підписавши загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, якими визначено умови договору про надання споживчих кредитів, умови договору карткового рахунку, умови договору рахунку, підтвердив, що був ознайомлений з усією необхідною інформацією перед укладанням кредитного договору. В судовому засіданні позивач не заперечував, що пропозицію на укладання договорів, договір страхування, загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків підписував власноручно та добровільно, без будь - якого примусу та омани. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив суду, що отримав грошові кошти за кредитним договором на споживчі цілі, після чого, на виконання взятих на себе зобов'язань здійснював його погашення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором на умовах та у валюті, визначеними у кредитному договорі. Відповідно до ч.1,3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що оскаржуваний кредитний договір №GР-6617430 від 28 липня 2014 року укладено у письмовій формі та відповідав вимогам встановленим ст.203 ЦК України. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що добровільно здійснював платежі на погашення заборгованості по кредитному договору №GР-6617430 від 28 липня 2014 року , чим визнавав укладений вищенаведений кредитний договір. Слід зазначити, що згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинної на момент, виниклих правовідносин), споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. З моменту укладення договору, а саме 28 липня 2014 року позивач не відкликав свою згоду на отримання кредиту. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинної на момент, виниклих правовідносин), до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. В судовому засіданні встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому добровільно виконував його умови. Вищенаведена правова позиція викладена також в Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.203ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до умов кредитного договору зазначено, що підписанням договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Позивачем особисто було подано та підписано до банку пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), загальні умови договорів, відкриття та ведення рахунків, що підтверджено ним в судовому засіданні. На час укладення підписання позивачем пропозиції укладення договору, загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків останній був згоден з умовами кредитного договору та протягом п'яти років його не оскаржував. Позивач був вільним, як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування. Відповідно до ст.ст.215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені. В договорі передбачені усі істотні умови договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору. Оскільки судом встановлено, що позивачу перед укладенням договору була надана повна інформація щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, суд приходить до висновку, що укладений кредитний договір відповідав вимогам Закону на час його укладення. Таким чином, при підписанні кредитного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, позивачу була надана повна інформація щодо умов кредитування та про сукупну вартість кредиту, що свідчить про повну обізнаність позивача з умовами кредитного договору. Отже, вимоги позивача про захист прав споживачів; визнання недійсними кредитних договорів, укладених між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал», задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на законі. Вимога позивача про зупинення виконавчого провадження ВП №56536181 від 06.06.2018 за виконавчим написом №2875 від 02.05.2018 до закінчення розгляду справи у суді, також задоволенню не підлягає, за відсутністю правових підстав. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення позовних вимог, зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимоги Закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed