Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що 17 липня 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб. З жовтня 2018 року і по даний час ніяких сімейних відносин вони не підтримують. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сім`я фактично розпалася та існує лише юридично. Причинами розпаду сім`ї є різні погляди на сімейне життя та обов`язки, непорозуміння, психологічна несумісність і небажання покращити сімейні відносини. На підставі цього, в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми та до повного припинення шлюбних відносин. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ", стягнути на її користь з відповідача судовий збір. До суду позивач подала заяву, в якій позов підтримала, справу просить розглядати без її участі. Додатково зазначила, що з відповідачем вона з жовтня місяця 2018 року разом не проживають та не підтримують шлюбних стосунків. Дитина проживає з нею. Відповідач до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає, справу просить розглядати без його участі. Додатково зазначив, що з позивачем він з жовтня місяця 2018 року разом не проживають та не підтримують шлюбних стосунків. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони уклали шлюб та зареєстрували його 17 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 77(а.с. 8). Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Шлюбні стосунки сторони припинили, разом не проживають. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач позов визнав, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Беручи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Таким чином, [PERSON] слід повернути з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а саме - 384,20 гривень.

Outcome: approved