Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У липні позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2013 року визнано мирову угоду, укладену 18.07.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], відповідно до якої в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, останній передає у власність ПАТ «Укрсоцбанк» квартиру [ADDRESS]. 26.07.2012 року в рамках виконавчого провадження № 199633303 постановою державного виконавця виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві накладено арешт на вказане нерухоме майно. 15.10.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до ст..47 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, при винесенні вказаної постанови, державним виконавцем не було знято накладений арешт на нерухоме майно, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості здійснити реєстрацію права власності даної квартири. Представник позивача в судове засідання не з'явилася. Про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. До суду надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. Крім того, надала суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме, просить зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 26.07.2012 року у виконавчому провадженні № 19963303. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. На підставі ст.ст.169,224 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2013 року визнано мирову угоду, укладену 18.07.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором у розмірі 1500000,00грн. передає у власність ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. (а.с.5-6) Вказана ухвала станом на час розгляду справи набрала законної сили і є чинною. Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві від 17.06.2010 року відкрите виконавче провадження № 19963303. (а.с.57) Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, на підставі постанови державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про арешт майна, на квартиру [ADDRESS], накладено арешт. (а.с.171-172) Постановою старшого державного виконавця відділу виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві Власюк С.В. виконавчий документ повернуто стягувачу. (а.с.208) Згідно зі ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачене право заставодержателя звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача посилається на те, що наявність арешту вказаного майна позбавляє банк можливості реалізувати свої права як іпотекодержателя та задовольнити свої вимоги за рахунок іпотеки, яка є предметом забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку", право іпотеки виникає з моменту укладення договору іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Таким чином, право іпотеки у позивача виникло з моменту укладення договору іпотеки та її державної реєстрації, тобто до вчиненої виконавцем оспорюваної дії. Однак на момент проведення опису та накладення арешту на спірний об'єкт нерухомого майна, державний виконавець не з'ясував, що згадане майно було передане боржником банку у забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором, чим порушив право позивача на задоволення його вимог як іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи ту обставину, що наявність арешту майна позбавляє позивача можливості реалізувати свої права як іпотеко держателя та зареєструвати вказану квартиру на праві власності, суд вважає наявними підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved