Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.08.2018 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 06 серпня 1999 року по 02 грудня 2010 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя, актовий запис № 178, та розірвано 02 грудня 2010 року, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 079925, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 234. Від зазначеного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився мешкати з нею. \~ \~ \~ \~На даний час, їх син [PERSON] є студентом контрактної форми навчання 4 курсу групи ОМ-15 денного відділення Запорізького авіаційного коледжу імені [PERSON] І рівня акредитації; термін навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою № 199 від 06 липня 2018 року. \~ \~ \~ \~Відповідач добровільно допомогу на утримання сина у звязку з навчанням не надає, а тому вона вимушена самостійно приймати участь в утриманні сина. Вважає, що у відповідності до ст.ст. 180, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, вона має право на стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], на період його навчання. Позивач у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від неї до суду не надходило. \~ \~ \~ \~Відповідач по справі у судове засідання не зявився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове відправлення № 69063 0007992 0 та поштове повідомлення № 69063 0024543 0, відповідно до якого останній отримав судову повістку та копію позовної заяви з додатком особисто 24.10.2018р.. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. (а.с. 34) Третя особа у судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило. Відповідно до ч.1\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи викладене, суд ухвалою від 13 листопада 2018 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення. Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року прийнято до розгляду\~та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 26-27) Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 36-37) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз'яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. \~ \~ \~ \~Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 06 серпня 1999 року по 02 грудня 2010 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя, актовий запис № 178, та розірвано 02 грудня 2010 року, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 079925, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 234. (а.с. 16) Від зазначеного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився мешкати з [PERSON]. (а.с. 15, 17-18) \~ \~ \~ \~На даний час [PERSON] є студентом контрактної форми навчання 4 курсу групи ОМ-15 денного відділення Запорізького авіаційного коледжу імені [PERSON] І рівня акредитації; термін навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою № 199 від 06 липня 2018 року. (а.с. 19-21) \~ \~ \~ \~Згідно з ст.51 Конституції України\~сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з частиною першою\~статті 141 СК України\~мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України\~визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя\~статті 181 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями частини 2\~статті 182\~СК України \~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У силу положень\~статті 183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з положеннями частини 2\~статті 182\~СК України \~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір\~аліментів,\~визначений судом\~або за\~домовленістю між\~батьками у\~твердій грошовій\~сумі,\~підлягає індексації\~відповідно до\~закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу, а якщо така можливість підтверджена, то в якому розмірі, який би максимально відповідав інтересам обох сторін з урахуванням встановлених у справі обставин. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій\~статті 182 СК України. Позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці доходу, а тому виходячи з імперативного права позивача на визнання способу стягнення аліментів з урахуванням ст..ст. 183-184 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів у частці доходу платника аліментів. Таким\~\~чином, виходячи з інтересів повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у\~ст. 7 СК України, а також вимог ст..ст. 180, 182-184 СК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки прожитковий мінімум\~для працездатних\~осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1762,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved