Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, посилаючись на наступне. З 1995 року по час звернення до суду, вона проживала однією сім'єю із відповідачем. Вони мешкали спільно, не перебуваючи у шлюбі між собою та у будь-якому іншому шлюбі. Між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю: вели спільне господарства, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет та побут (спільно несли витрати, пов'язані з ремонтом житла, утриманням житла, а також придбанням побутової техніки, меблів та інші витрати), підтримували шлюбні стосунки. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. У 1995 році вони за спільні кошти розпочали будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] Будівництво тривало 5 років, у 2000 році будинок було побудовано і вони почали у ньому проживати. Відповідач запропонував зареєструвати будинок на своє ім'я і вона погодилась. За час їхніх фактичних шлюбних відносин у них у 1997 році народилася дочка - [PERSON], яку відповідач визнав своєю та надав їй своє прізвище та по батькові. З народження та по теперішній час вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. У 2015 році вони з відповідачем придбали за спільні кошти автомобіль Hyundai Elantra кольору світлий металік, державний номерний знак [NUMBER], який відповідач зареєстрував на себе, аргументуючи це тим, що в нього є водійське посвідчення. В період їх перебування у фактичних шлюбних відносинах, відповідач зареєстрував право на земельну ділянку 16 листопада 1998 року (державний акт на право власності на землю [NUMBER]). За час фактичних шлюбних відносин вони утримували спільне господарство (гуси, кури, інша домашня худоба). Спільне життя перестало складатися з червня-липня 2016 року, спільне господарство ведеться до цього часу, витрати на утримання будинку та оплату комунальних послуг вони з відповідачем здійснюють разом. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, між ними не досягнуто і тому вона звернулась до суду з даним позовом та з урахування збільшених позовних вимог просить: встановити факт її проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1995 року по 2016 рік; визнати майно набуте ними в період з 1995 року по вересень 2016 року - спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та 1/2 земельної ділянки, площею 0,0989, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля Hyundai Elantra, кольору світлий металік, державний номерний знак [NUMBER]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON]В, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, уточненій позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні [PERSON], повідомила, що переїхала до [PERSON]. у 1995 році разом зі своєю старшою дочкою у його стару хату. Почали будувати нову хату. У 1997 році народилась їхня спільна дочка [PERSON]. Вона допомагала по будівництву, готувала обіди робочим, підробляла у людей, допомагала [PERSON], в усьому. Коли дочка підросла - пішла на роботу. Вони тримали спільне господарство: гусей, курей, качок та свиней. Вирощували помідори та огірки на продаж, за отримані кошти облаштовували будинок, придбавали меблі, цемент, шпалери, клей. Вікна в кухні та залі, а також дах робив її батько за власні кошти. Свої кошти вона витрачала на будинок, дітей, відповідача та на себе, а також оплату комунальних послуг. Разом прожили 21 рік, але останнім часом між ними почали виникати скандали. [PERSON] обіцяв їй відкладати свою пенсію дитині на навчання, але придбав за ці кошти машину. Три місяці тому повідомив їм з дочкою, що має іншу жінку з дітьми та планує переписати на неї хату. Вона зареєстрована у селі Дружба Решетилівського району Полтавської області, відповідач відмовлявся її реєстрували за фактичним місцем проживання. Харчуються вони з відповідачем разом, вона готує, пере руками, у тому числі його речі. Разом їздили відпочивати. Бюджет у них роздільний. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнавали, у судовому засіданні 02 листопада 2016 року відповідач визнав позов частково. Суду повідомив, що пропонував позивачу прописати її, пропонував купити їй будинок у селі або оплатити вартість половини будинку, зараз готовий заплатити 50000,00 грн.- ціну позову. У судовому засіданні 27 грудня 2017 року позовні вимоги не визнавав та просив відмовити у задоволенні позову. Суду [PERSON] повідомив, що будинок був уже побудований, коли [PERSON] до нього переїхала, Вікна у будинку були вставлені з фінського будиночку. Будинок будувався з 1992 року по 1994 рік. Пізніше вже повідомляв, що будинок було побудовано у 1997 році. На питання представника позивача повідомив, що у 1994 році було побудовано лише цоколь, пізніше повідомив, що у 1994 році вже були стіни та дах. Іще пізніше вказав, що у нього був робітник - [PERSON], який у 1994 році клав стіни та фронтони, харчувався цей робітник у себе дома. Далі повідомив, що будував будинок сам. У 1994 році перекупав цеглу. Сумісного бюджету у них з позивачем не було. Коштів у неї він не брав. За будівництво розраховувався у тому числі бартером. Він допомагав [PERSON] Господарство вели разом: він займався кролями, вона - іншим, інколи вони допомагали один одному. Він не схотів оплачувати навчання дочці, оскільки всього добився сам. Давав їй по 2000 грн на сесію. На 5000,00 грн зібрав її до інституту, купив ноутбук. Вважає, що сім'ї у них з відповідачем не було. Дитину любив, як батько усі свої функції виконував. Купив автомобіль за 149000,00 грн, 70000,00 грн з яких йому позичила мати. Спільне господарство зараз разом не ведуть. На даний момент готує та пере собі сам. Припинити відносини йому заважала дитина. Для дитини він побудував спірний будинок. Повідомив що спільних друзів у них та кумів не було, дитину не хрестили, вже пізніше повідомив, що дитину хрестили, кумами є [PERSON] та [PERSON] - дружина його брата. Зазначив, що у вересні 1995 року [PERSON] переїхала до нього, та з 1995 року по 1997 рік проживала, як квартирантка. Квартплату він з неї не брав. Вказав, що в рахунок квартплати вона прибирала в будинку. Однак перед цим, він повідомляв, що прибирав сам, інколи - [PERSON] З 1997 року визначити її статус не зміг. Зазначив, що помідори та огірки вирощувала його мати, пізніше - що все ж таки вони з позивачем у матері, а ще пізніше - що мати вирощувала свої огірки та помідори, а вони - свої. . Їздив до брата позивача на похорон. За місцем реєстрації позивача у селі Дружба робив незначні роботи по господарству. Меблі у будинок придбавали за рахунок коштів, отриманих від господарства. Возив [PERSON] з їхньою дочкою у Кирилівку відпочивати. Надав незначну допомогу на весілля старшої дочки [PERSON] Будинок побудовано на місці старого будинку його батька, на даний час цього будинку немає. Іншої жінки, окрім [PERSON] за цей час не мав. Старша дочка [PERSON] - [PERSON] була вписана у домову книгу. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до наступного. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Позивач просить встановити факт її проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1995 року по вересень 2016 року. Підставами звернення до суду із даним позовом є необхідність визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, - суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Так, у листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 р. зазначено, що до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). 03 травня 1995 року позивач розірвала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 17 грудня 2001 року /т. 1 а.с.194/. Судом було встановлено, що у вересні 1995 року позивач разом зі своєю старшою дочкою [PERSON] переїхала до відповідача у будинок, розташований за адресою [ADDRESS], де вона проживає по теперішній час. Даний факт підтверджено сторонами та свідками, відповідачем не заперечується. [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 11 березня 1997 року /а.с.8/. Згідно паспорту [PERSON] [NUMBER], виданого 26 березня 2013 року, вона зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] з 11 березня 1997 року /т. 1 а.с.5/, тобто з дня свого народження. Факт спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу окрім наведеного, також підтверджується сімейними фотографіями /т. 1 а.с.42-44/ та свідченнями свідків, а саме: -спільної дочки сторін [PERSON], яка суду повідомила, що мати сплачує половину витрат на комунальні послуги з самого початку і до тепер, а також половину витрат на качок, гусей та всі інші витрати. Корм для тварин купували також навпіл або брали з материного паю. [PERSON] обіцяв відкладати їй кошти зі своєї пенсії на навчання, економив на всьому, їжу, пральний порошок, шампуні купувала мати, батько інколи купував крупи. Однак пізніше, на заощаджені кошти він купив автомобіль, а гроші на навчання відмовився їй давати. У них завжди було господарство, мати з батьком ним займалися, господарством по дому займалася мати. З 2014 року мати й батько постійно сваряться. Коли вона була у п'ятому класі мати зі своїми подружками переклеювала в будинку шпалери. Мати засаджує город біля будинку, раніше батько також допомагав їй на городі та допомагав продавати урожай. Консервацію робить мати, батько користується нею. Речами у будинку користуються всі. Пере мати руками, у тому числі речі батька. Старша сестра сприймає [PERSON], як вітчима. На даний час їй відомо, що у батька є інша жінка. -сусідок [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно яких встановлено, що [PERSON] жив у батьківському старому будинку з першою жінкою, у 1995 році він привів у будинок жити [PERSON] із старшою дочкою. [PERSON] навела порядки у дворі. На той момент було побудовано цоколь нового будинку. Почали будувати новий будинок. Батько [PERSON] допомагав по господарству. Згодом у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина. Свідки вважали, їх сім'єю, та думали, що вони офіційно розписані. Сторони вели спільне господарство, разом купували меблі у будинок, вирощували розсаду на продаж, тримали качок, гусей, кролів, свиней, разом ходили на різні свята. [PERSON] хазяйнувала по дому, займалася господарством, садила город, готувала їсти та прала руками на всю родину. [PERSON] повідомила, що вони разом із покійним чоловіком у 1996 році накладали горище у новому будинку сторін. -співробітниці [PERSON] - [PERSON], яка повідомила, що разом із [PERSON] клеїла у спірному будинку шпалери. Знала батька [PERSON], який привозив останній кошти, робив у спірному будинку вікна. [PERSON] часто позичала у неї кошти на комунальні послуги. Знає [PERSON], як чоловіка [PERSON] Їй відомо, що сторони вирощували розсаду, кошти від продажу якої йшли на будівництво. Сприймала Їх, як сім'ю. На весіллі старшої дочки позивача [PERSON] був їй за батька і у перший і у другий день весілля. Після побудови будинку, сторони ще добудовувати ганок. За період їх знайомства, [PERSON], сприймав [PERSON], як дружину, ревнував її. -співробітниці [PERSON] - [PERSON], яка повідомила, що знайома зі сторонами з 2000 року і раніше, знає їх, як чоловіка та жінку, вважала їх родиною. Знає, що вони вели спільне господарство, продавали розсаду. [PERSON] неодноразово заїжджав за [PERSON], щоб забрати її додому. -колишнього співробітника [PERSON] - [PERSON], який повідомив, що знає відповідача з 1990 року, разом із відповідачем вони купували будматеріали. У якій стадії будівництва був будинок не пам'ятає, сприймав сторін, як сім'ю, знає, що вони займалися господарством, тримали гусей, кролів. Відомо, що ділили витрати на комунальні послуги навпіл. Таким чином, суд зважаючи на наведене, враховуючи покази свідків та самих сторін, а також те, що сторони мають спільну дитину, проживають разом більше 20 років, вели спільне господарство, мали спільні витрати на домашнє господарство, приходить до висновку, що сторони дійсно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 1995 року по вересень 2016 року. Однак, оскільки редакція ЦПК України, яка передбачає можливість встановлення факту проживання осіб однією сім'є, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набрала чинності 01 вересня 2005 року, то даний факт слід встановити саме з цього часу і до вересня 2016 року. Судом також встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Решетилівською селищною радою народних депутатів 16 листопада 1998 року, належить земельна ділянка площею 0,0989 га в межах згідно з планом для обслуговування житлового будинку і господарських споруд на території смт. Решетилівка Решетилівської селищної ради /т. 1 а.с.54/. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22 грудня 2017 року № 464/0/204-17, загальна вартість вищевказаної земельної ділянки станом на 2017 рік складає - 183516,15 грн /т.2 а.с.138/. У 1995 році розроблено робочий проект газопостачання житлового будинку [ADDRESS] /т. 1 а.с.89-96/. 30 червня 1996 року було розроблено проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.73/. 06 лютого 1996 року складено акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.74/, який власноручно підписано [PERSON], а також пояснюючу записку до проекту забудови /т.1 а.с.75/. У лютому 1996 року [PERSON] отримав будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику у [ADDRESS] /т. 1 а.с.71/. Згідно акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських будівель індивідуального забудовника від 16 серпня 1999 року /т. 1 а.с.55/, забудова спірного житлового будинку [ADDRESS] розпочалась у червні 1996 року і закінчилась у липні 1999 року. Згідно вказаного акту на ділянці побудовано: житловий будинок, сарай, навіс, навіс, уборна, водопровід. Вищенаведене повністю спростовує свідчення відповідача та його матері про те, що на момент переїзду [PERSON] до [PERSON] у 1995 році, будинок же було побудовано, оскільки лише з початку 1996 року [PERSON] почав розробку документації для будівництва будинку, а в експлуатацію він був прийнятий, у липні 1999 року. Таким чином, судом встановлено, що саме з червня 1996 року по липень 1999 року було побудовано спірний будинок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що допомагав йому проводити облицювальні роботи у будинку, робити фронтони у 1994 році. Вікна на той момент були вставлені. [PERSON] з [PERSON] у цей час ще не проживала. Свідок [PERSON], який є товаришем [PERSON], суду повідомив, що відповідач проживав з [PERSON] заради дитини, бюджет був окремий, господарство було окреме. [PERSON] готував собі їжу на роботі сам. Допомагав відповідачу у будівництві будинку. Повідомив, що у 1994 році будинок вже було побудовано. Однак їхні свідчення спростовуються вищенаведеною документацією, згідно якої забудова розпочалась вже у 1996 році, свідченнями інших свідків, які відзначали, що у 1995 році було побудовано лише цоколь будинку та матері відповідача, яка вказувала, що два вікна вставляв батько [PERSON] Крім того, свідок [PERSON] свідчила про те, що в будівництві приймали участь лише [PERSON], його брат та її співмешканець. Сам [PERSON] свідчив про те, що будинок будував сам. Таким чином, ці свідчення є суперечливими. З урахуванням Висновку № 04-17 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи /т. 2 а.с.44/, встановлено, що після прийняття будинку в експлуатацію було добудовано ганок. Майном відповідно до ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 28 вересня 1999 року на підставі рішення Решетилівської селищної ради від 30 серпня 1999 року, [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] /т. 1 а.с.53/. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] від 18 вересня 1991 року, у період з 09 липня 1993 року по 10 квітня 1997 року [PERSON] працював пожежником у Решетилівській СНПЧ-17; з 01 червня 1997 року по 14 лютого 06 квітня 2004 року працював на посаді пожежного підрозділу по охороні складу і обслуговуванню матеріальних засобів у УДПО УМВС України в Полтавській області, з 06 квітня 2004 року - призначений на посаду сторожа складу непорушного запасу /т. 1 а.с.77-81/. Згідно довідки Решетилівського об'єднаного УПФУ Полтавської області № 856 від 24 жовтня 2016 року, [PERSON], отримує пенсію по інвалідності, як інвалід ІІІ групи, з серпня 2002 року по жовтень 2016 року /а.с.61-66/. З довідки ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Полтавській області № 02-Г-265/12 від 09 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON], отримував таку заробітну плату: у 1993 році - 7,82818 грн; у 1994 році - 95,62910 грн; у 1995 році - 451,65300 грн; у 1996 році - 738,08000 грн; у 1997 році (з січня по квітень) - 274,51 грн /т.1 а.с.186/. Згідно довідки Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Полтавській області від 10 листопада 2016 року № 40.01-4671/45.06/т. 1 а.с. 187-191/, нарахована [PERSON] заробітна плата становить: у 1997 році (з червня по грудень) - 630,44 грн; у 1998 році - 1139,09 грн; у 1999 році - 1243 грн; у 2000 році - 1233,49 грн; у 2001 році - 1772,97 грн; у 2002 році - 3150,86 грн; у 2003 році - 4458,74 грн; у 2004 році - 4499,68 грн; у 2005 році - 10656,69 грн; у 2006 році - 13323,15 грн; у 2007 році - 13111,25 грн; у 2008 році - 15632,68 грн; у 2009 році - 16980,30 грн; у 2010 році - 19139,04 грн; у 2011 році - 22905,01 грн; у 2012 році - 28557,50 грн; у 2013 році - 29908,85 грн; у 2014 році - 33000,08 грн; у 2015 році - 35153,86 грн; у 2016 році - 33494,05 грн. [PERSON] придбавав такі будівельні матеріали: -крпич білий - 5,4 шт.(квитанції до прибуткового касового ордеру № 1484 від 08 липня 1994 року та № 1064 від 20 квітня 1994 року) /т. 1 а.с.46/; -шифер у кількості 30 шт. (накладна № 29 від 17 червня 1993 року) /т. 1 а.с.84/; -камінь 20 одиниць (накладна № 36 від 11 лютого 1999 року) /т.1 а.с.85/; -1,5 тони цементу (накладна № 62 від 03 березня 1994 року) /т. 1 а.с.86/; -саман-кирпич 1000 шт. (накладна № 156 від 11 липня 1994 року) /т. 1 а.с.87/. -дерево 3 м. куб. (ордер № 001524 від 22 травня 1995 року /т. 1 а.с.88/. Однак, враховуючи, що згідно акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських будівель індивідуального забудовника від 16 серпня 1999 року /т. 1 а.с.55/, наданого самим [PERSON], забудова спірного житлового будинку [ADDRESS] розпочалась у червні 1996 року, на даний момент не можливо достовірно встановити, що вказані будівельні матеріали були використані саме на будівництво спірного будинку. Окрім того, суд не бере до уваги накладні та квитанції на придбання будівельних матеріалів /т. 1 а.с.41-49, а.с.82-83/, оскільки вони виписані на інших осіб, та з деяких не можливо встановити хто саме придбав ці будматеріали. Не бере до уваги суд і квитанцію про сплату страхового внеску серія БХ № 260457 від 27 травня 1996 року, оскільки видана вона [PERSON] /т. 1 а.с.97/. Також, суд не бере до уваги технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS], виготовлений на [PERSON] та [PERSON], оскільки він не є правовстановлюючим документом, окрім того виготовлений на будинок, 1948 року побудови, якого на даний момент вже не існує за свідченнями самого відповідача та який жодним чином не стосується предмету позову. У період з жовтня 1998 року по квітень 2004 року [PERSON] отримував субсидії згідно відповідних повідомлень /т. 1 а.с.98-100/, однак дані повідомлення не мають жодного доказового значення по дані справі. Згідно трудової книжки [NUMBER] від 13 листопада 1986 року /т. 1 а.с. 181-184/, [PERSON] 01 серпня 1995 року була звільнена з посади санітарки Шевченківської медамбулаторії Решетилівського району, де працювала з 16 листопада 1993 року, у зв'язку зі зміною місця проживання. З 01 грудня 2000 року по 01 грудня 2001 року працювала гардеробником у Решетилівський РБК; з 28 грудня 2001 року по 22 грудня 2002 року отримувала виплати по безробіттю; з 09 вересня 2004 року по 02 вересня 2011 року працювала поваром у Решетилівському художньому професійному ліцеї, 02 вересня 2011 року переведена на посаду чергової по гуртожитку. Відповідно до довідки про заробітну плату Решетилівського художнього професійного ліцею № 443 від 13 грудня 2016 року /т. 1 а.с.193/, [PERSON] отримувала заробітну плату: у 2004 році (з вересня по грудень) - 1063,25 грн.; у 2005 році - 4329,42 грн; у 2006 році - 5065,66 грн; у 2007 році - 7470,53 грн; у 2008 році - 8744,14 грн; у 2009 році - 10925,57 грн; у 2010 році - 13960,53 грн; у 2011 році - 14069,86 грн; у 2012 році - 18763,48 грн; у 2013 році - 19768,05 грн; у 2014 році - 22774,28 грн; у 2015 році -30224,35 грн; у 2016 році - 24302,95 грн. Згідно довідки СТОВ «Пасічники» № 731 від 07 листопада 2001 року /т. 2 а.с. 2/ [PERSON] згідно з договором № 127 від 13 березня 1989 року дійсно працювала в рільничій бригаді по вирощуванню цукрових буряків та овочів із заробітною платою: у 1998 році (з 3 березня по листопад) - 1430,00 грн; у 1999 році (з 3 березня по листопад) - 1540,00 грн; у 2000 році (з 3 березня по листопад) - 1270,00 грн; у 2001 році (з 3 березня по листопад) - 1327,00 грн. Згідно довідки , виданої секретарем селищної ради [PERSON] та депутатом селищної ради [PERSON] при свідках [PERSON] та [PERSON], [PERSON] проживає з [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 1995 року по теперішній час. За ці роки вели спільне господарство, а саме: тримали поросят, кролів, гусей, 1998-2000 роках вирощували городину: огірки та помідори на продаж. [PERSON] має пай покійного батька [PERSON] у СТОВ «Обрій», який отримувала зерном, яке йшло для годівлі домашніх тварин і птиці. Також їй належить за заповітом земельна ділянка розміром 0,40 га в с. Дружба, на якій сіяли зерно, яке використовували в домашньому господарстві /т. 2 а.с.1/. Суд враховує, що вказана довідка не є належним та допустимим доказом наявності у власності позивача паїв та способів використання зерна з них. Розпорядженням Решетилівського селищного голови № 64 від 24 грудня 2015 року вулицю «Комсомольську» перейменовано на «Вишневу». Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Таким чином, враховуючи, що судом вже було встановлено, факт проживання сторонами однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 1995 року по вересень 2016 року, тобто у тому числі період побудови будинку, [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство (вирощували розсаду, тримали качок, гусей, кролів, свиней), дохід від якого витрачався на будівництво спірного будинку, мали спільний побут, суд приходить до висновку, що спірний будинок, розташований за адресою: адресою: [ADDRESS] було набуто сторонами внаслідок спільної праці сторін, атому він є спільною сумісною власність сторін. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, [PERSON] належить права власності на 1/2 вказаного житлового будинку. Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час отримання у власність відповідачем спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Таким чином, задоволенню підлягають також вимоги щодо визнання права власності на 1/2 спірної земельної ділянки. В ході розгляду справи було задоволено клопотання позивача та проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, за результатами яких складено відповідний висновок № 04-17 від 27 лютого 2017 року /т. 2 а.с.43-57/, щодо можливого розподілу житлового будинку та земельної ділянки між сторонами в натурі, однак позивачем не заявлено вимог при виділення їй частини будинку та земельної ділянки в натурі, тому суд не вважає за можливе вийти за рамки позовних вимог. Згідно листа ТОВ «КД ТРЕЙД ЛТД» від 05 жовтня 2016 року № 0510-01, 12 травня 2015 року було [PERSON] здійснено купівлю-продаж транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA у [PERSON] за 149000,00 грн., була оформлена довідка-рахунок серія ВІА №643752 від 12 травня 2015 року /т. 1 а.с.58/. [PERSON] є власником автомобіля HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, кузов № [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] /т.2 а.с 103/. З розписки від 11 травня 2015 року, вбачається що у присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON], [PERSON] отримав від своєї матері [PERSON] грошові кошти у сумі 80000,00 грн на придбання автомобіля HYUNDAI ELANTRA /т.1 а.с.59/. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], підтвердили факт отримання коштів, однак суму вони не перевіряли, кошти не перераховували. Повідомили, що 70000,00 грн. з вказаної суми [PERSON] отримала у позику від [PERSON] Згідно висновку експерта № 020617 судової автотоварознавчої експертизи від 21 червня 2017 року /т. 2 а.с.90-104/, ринкова вартість автомобіля HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] за станом на час проведення експертизи, становить 252520,07 грн. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зважаючи на те, що, спірний автомобіль HYUNDAI ELANTRA, було придбано відповідачем за 149000,00 грн, з яких 80000,00 грн, йому надала його мати, спільною сумісною власністю сторін є 23/100 автомобіля Hyundai Elantra кольору світлий металік, державний номерний знак [NUMBER]. З огляду на зазначене, позивач має право на 23/50 спірного автомобіля Hyundai Elantra кольору світлий металік, державний номерний знак [NUMBER]. При винесенні рішення, суд не бере до уваги договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0964/82/0073715 від 05 квітня 2013 року з додатками /т. 2 а.с.3-10/, договір на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат /т. 2 а.с.11/, договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0964/82/0073513 від 22 березня 2013 року з додатками /т. 2 а.с.12-20/ та додаткову угоду до договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 22 березня 2013 року з додатками /т. 2 а.с.21-23/, оскільки вказані договори укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] та не мають доказового значення по даній справі. Не бере також до уваги суд долучену до матеріалів справи інструкцію з експлуатації телевізора та гарантійний талон на холодильник /т. 2 а.с.24/, які також не мають жодного доказового значення по справі та з яких не можливо встановити хто їх придбав. Суд також не враховує довідку про доходи [PERSON] № 142 від 28 жовтня 2016 року, довідку про те, що [PERSON] тримала господарство та оборотну відомість по дебіторській та кредиторській заборгованості [PERSON] /т. 2 а.с.116-118/, які також не мають доказового значення по справі, оскільки лише вказують на доходи матері відповідача /т. 2 а.с. 116-118/. Крім того, суд критично оцінює свідчення відповідача про те, що у них був роздільний бюджет, тому вони з позивачем не були сім'єю, оскільки сім'я може бути як зі спільним, так і роздільним бюджетом, крім того, сторони несли спільні витрати на комунальні послуги, спільне господарство та побутові речі та харчування, окрім того, отримували дохід від спільної праці по вирощуванню та продажу розсади, утриманню гусей, качок, кролів та свиней. Також суд критично оцінює свідчення [PERSON], щодо того хто протягом більше ніж двадцяти років вів домашнє господарства, оскільки останній усвідомлено ухилявся від прямої відповіді на неодноразові прямі питання, як представника позивача, так і суду, його свідчення суперечять самі собі та спростовуються показми свідків та іншими матеріалами справи. Не бере до уваги суд і покази дочки сторін [PERSON], про те, що її мати проживала у будинку і як дружина і як квартирантка, як сказані під впливом емоцій. Критично суд оцінює також свідчення матері відповідача - [PERSON], яка повідомила, що [PERSON] проживала у будинку, як квартирантка, нічого не робила, її син ходив голодний, готував собі сам, інколи готувала вона. У 1995 році [PERSON] переїхала до [PERSON], у будинок, якій належав їй, новий будинок на той час був уже побудований. У 1994 році було вже побудовано стіни з дахом. Її співмешканець та [PERSON], з братом будували будинок самі. Вона тримала господарство та допомагала сину. Сторони жили в одній хаті, грошей не давали один одному. Батько [PERSON] вставив два вікна у будинку. Господарства вони не тримали, городу не тримали Вона тримала городи та давала кошти. Оцінюючи її свідчення суд враховує явне упереджене та дуже негативне відношення свідка до позивача. Крім того, її свідчення спростовуються свідченнями інших свідків, самого відповідача та іншими матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст . 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи уточнену вартість спірного майна, загальна сума судового збору, яка підлягала сплати при звернення позивачем до суду становить - 5194,10 грн (по 551,20 грн за дві вимоги немайнового характеру та 4091,70 за вимоги майнового характеру). Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1602,40 грн. Враховуючи що позовні вимоги [PERSON], були задоволені частково, а саме: задоволено дві вимоги немайнового характеру, та вимоги майнового характеру на суму 311952,89 грн., з [PERSON] стягненню підлягає судовий збір у сумі 4221,90 грн. - до спеціального фонду Державного бюджету та у сумі 630,20 грн - на користь [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial