Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 10 558,09 грн. заборгованості за теплоенергію та 1 600,00 грн. судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання енергії населенню. Тарифи з опалення та гарячого водопостачання ЛКП «Залізничнетеплоенерго» для населення встановлюються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] і у повному обсязі отримують послуги з центрального опалення, які надає ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Факт надання теплоносія до будинку підтверджується актом від 10.10.2016 р. Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається навантаження. Будинок відповідача обладнаний лічильником опалення і щомісячно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримує показники використаної теплової енергії. Договір між відповідачем і позивачем про надання послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання не укладено, проте зобов'язання сторін виникають із закону. Плату за спожиті послуги споживачі зобов'язані вносити не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Однак відповідачі не виконують покладені на них обов'язки, зокрема за період з 01.07.2014р. по 31.05.2017р. допустили заборгованість за надані їм послуги, тому ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зверталося із заявою до Залізничного районного суду м. Львова про видачу судового наказу щодо стягнення із відповідачів заборгованості за постачання теплової енергії, який було видано 31.07.2017 року, проте ухвалою суду від 28.08.2017 року такий скасовано. Просять позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 17.01.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 33), а згідно ухвали судді від 25.04.2018 року вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 47). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві, доповнив, що кошти, які сплачувалися відповідачами за послуги центрального опалення та гарячої води та про які відповідачі зазначають у відзиві були враховані при здійсненні розрахунку заборгованості. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, з підстав викладених у відзиві (а.с. 37-38), який долучено до матеріалів справи. Вимоги позивача вважають незаконними, наданий позивачем розрахунок таким, що не відповідає дійсності, оскільки згідно судового наказу від 08.12.2015 року у справі №462/8066/15-ц із пенсії [PERSON] в примусовому порядку було стягнуто 274,80 грн. заборгованості. Крім того, згідно квитанції № 130 від 24.06.2017 року відповідачами в добровільному порядку сплачено 200,00 грн. за гарячу воду, та 100,00 грн. за центральне опалення; згідно квитанції № 27 від 28.07.2017 року сплачено 200,00 грн. за гарячу воду, та 200,00 грн. за центральне опалення; згідно квитанції № 63 від 23.08.2017 року сплачено 200,00 грн. за гарячу воду, та 200,00 грн. за центральне опалення; згідно квитанції № 91 від 23.09.2017 року, сплачено 130,00 грн. за гарячу воду, та 100,00 грн. за центральне опалення; згідно квитанції № 14 від 28.10.2017 року сплачено 200,00 грн. за гарячу воду, та 200,00 грн. за центральне опалення; згідно квитанції № 155 від 25.11.2017 року сплачено 300,00 грн. за гарячу воду, та 200,00 грн. за центральне опалення, відтак вважають, що сума заборгованості з врахуванням вказаних сум зменшилась на 2504,80 грн., тому в задоволенні позову просять відмовити. Додатково відповідач [PERSON] пояснила, що заборгованість утворилася у зв'язку з важким матеріальним становищем. Разом з тим, намагається частково погашати заборгованість, що свідчить про їх добросовісну поведінку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописки №176 від 26.01.2017 р. (а.с.6). Як вбачається із долучених до матеріалів справи відомостей про нарахування та оплату послуг за центральне опалення та гарячу воду відповідачі допустили виникнення заборгованості за період з липня 2014 р. по травень 2017 р. у вказаній квартирі, розмір якої станом на 31.05.2017 року становить 10558,09 грн., з яких 8195, 62 грн. за послуги гарячого водопостачання та 2362, 47 грн. за центральне опалення (а.с.7). Факт надання теплоносія до будинку № [ADDRESS] підтверджується актом від 21.10.2016 р., від 11.10.2017 р. та долученими до матеріалів справи актами про зняття показів засобів обліку теплової енергії (а.с. 8, 9-14). Крім того, згідно акту від 25.05.2017р. вбачається, що споживачам по [ADDRESS] з 10.05.2017р. тимчасово відключено гаряче водопостачання, яке було відновлено з 24.05.2017р. (а.с.8). 31.07.2017 р. Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] та [PERSON] на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» заборгованості в сумі 10558 грн. 09 коп. боргу за постачання теплової енергії та 800 грн. судового збору, який ухвалою від 28.08.2017 року був скасований (а.с. 15). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 64, 67, 68 ЖК України та п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", Постанови КМУ від 21 липня 2005р. №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відтак, у даному випадку, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, є юридичною особою, господарюючим суб'єктом, згідно його статуту має на меті отримання прибутку, а серед видів його діяльності, зазначених у статуті та у відомостях, що містяться в ЄДРПОУ, є надання теплової енергії усім категорії споживачів. Однак, як встановлено судом, відповідачі отримавши послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення квартири, від виконання обов'язку по оплаті наданих послуг ухилилися та допустили утворення заборгованості. Згідно відомостей про нарахування та оплату за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання у відповідачів станом на 16.06.2017р. заборгованість становить 10 558,09 коп. і така виникла за період з 01.07.2014р. по 31.05.2017р. (а.с. 7). Разом з тим відповідачами долучено квитанції про оплату послуг ЛКП «Залізничнетеплоенерго» за період з 05.2017 року по 10.2017 року (а.с. 40-46), що підтверджує факт отримання відповідачами послуг з постачення теплової енергії та гарячого водопостачання. Судом також встановлено, що договір на постачання теплової енергії за між позивачем та відповідачами не укладався. Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов'язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачі, отримавши за спірний період послуги з центрального опалення та гарячого водопостачанняналежної якості, мали обов`язок оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, оскільки відповідачами допущено утворення заборгованості в розмірі 10558,09 грн. за період з 01.07.2014 р. по 31.05.2017 р., тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. За подання заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 800 грн., а також сплачено за подання позовної заяви про стягнення боргу судовий збір у розмірі 800 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 1600.00 грн. судового збору.

Outcome: approved