Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

18.08.2020 року до Баришівського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивачі [PERSON] , [PERSON] просять суд визнати за ними право власності на спадкове майно. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не з`явилися, до суду надійшла заява в якій представник позивача просить суд розглядати справу в їх відсутність, заявлений позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява в якій представник просить розглядати справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує, позов визнає в повному обсязі Судом встановлено, що [INFO] померла, [PERSON] мати позивачів. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок розташований но [ADDRESS] . До нотаріальної контори після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, однак позивачі, прийняли спадщину фактичними діями після смерті матері шляхом догляду за спадковим житловим будинком та обробітком земельної ділянки протягом травня-червня 1997 року, що підтверджується актом обстеження складеним депутатом Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області. Однак на звернення позивачів до нотаріальної контори, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, їм було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо в зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] видано 25 лютого 1998 року після смерті спадкодавця, [PERSON] . Спадковий будинок було побудовано в 1956 році. Відповідно до листа вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав заявлений позов в повному обсязі, суд вважає за необхідне прийняти дане визнання та позов задовільнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved