Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] У зв'язку із оформленням спадщини після смерті [PERSON], їй стало відомо, що згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №178 від 21.09.1990 року за її чоловіком [PERSON], як головою колгоспного двору, визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. Виконкомом Довгівської сільської ради останньому 25.12.1990р. видано свідоцтва про право власності на будинковолодіння, на підставі якого Івано-Франківським ОБТІ за [PERSON] зареєстровано право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. Проте, на даний час вказане вище свідоцтво про право власності на будинковолодіння втрачено. 15 квітня 1991 року вступив в дію ЗУ „Про власність", на момент вступу в дію якого в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали [PERSON] та [PERSON]. Відповідності із ст.ст.121, 123 ЦК України (в редакції 1963 року) до набрання чинності ЗУ „Про власність", станом на 15.04.1991 року ніхто, із вище зазначених осіб, не втратив право на частку в майні колгоспного двору. У зв'язку із цим [PERSON] та [PERSON], стали співвласниками будинковолодіння в рівних долях, тобто їм належало на праві спільної сумісної власності по ? частині домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. Після смерті її чоловіка відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку в будинковолодінні [ADDRESS]. Оскільки її чоловік не склав заповіт тому вона є спадкоємцем за законом першої черги. Крім неї, спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є їхні діти [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі. Проте, останні на спадкове майно не претендують та не заявляли своїх спадкових прав. Інших спадкоємців на майно покійного за законом або заповітом, які б у встановленому законом порядку заявили про свої спадкові права, немає. У зв'язку з тим, що вона постійно проживала із спадкодавцем час відкриття спадщини, тому прийняла спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, заяву про відмову від спадщини до ДНК не подавала. За таких обставин, їй в цілому належить право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/2 частини - на праві спільної сумісної власності, як члену колишнього колгоспного двору, іншої половини - в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] Проте, в Тисменицькій районній державній нотаріальній конторі їй відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння та рекомендовано звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви, у яких вони позов визнали, проти його задоволення не заперечували, просили справу розглянути у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачкм [PERSON]. У зв'язку із оформленням спадщини після смерті [PERSON] їй стало відомо про те, що згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №178 від 21.09.1990 року за її чоловіком [PERSON], як головою колгоспного двору, визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. Відповідно, виконавчим комітетом Довгівської сільської ради останньому 25.12.1990р. видано свідоцтва про право власності на будинковолодіння, на підставі якого Івано-Франківським ОБТІ за [PERSON] зареєстровано право власності на будинковоло-діння [ADDRESS]. Проте, на даний час вказане вище свідоцтво про право власності на будинковолодіння втрачено. Домоволодіння складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, інвентарна вартість якого становить 225059 грн. Перелічені вище обставини підтверджуються архівним витягом від 26.02.2014р. №С-2/04-20, довідкою Довгівської сільської ради №56 та №57 від 19.03.2014р., листом Івано-Франківського ОБТІ від 11.03.14р. №00500 та технічним паспортом. Статтями 121, 123 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності. 15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність". На момент вступу в дію Закону України „Про власність" в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою Довгівською сільською радою від 19.03.2014р. за №57. Згідно Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, у відповідності із ст.ст.121, 123 ЦК України (в редакції 1963 року) до набрання чинності Закону України „Про власність", станом на 15.04.1991 року ніхто, із вище зазначених осіб, не втратив право на частку в майні колгоспного двору. У зв'язку із зазначеними вище обставинами [PERSON] та [PERSON], стали співвласниками будинковолодіння в рівних долях, тобто їм належало на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку в будинковолодінні [ADDRESS]. Оскільки останній не склав заповіт, то позивачка є спадкоємцем за законом першої черги. Крім неї, спадкоємцем за законом першої черги є їхні діти [PERSON] та [PERSON]. Проте, останні на спадкове майно не претендують та не заявляли своїх спадкових прав. Інших спадкоємців на майно покійного за законом або заповітом, які б у встановленому законом порядку заявили про свої спадкові права, немає. У зв'язку з тим, що позивачка постійно проживала із спадкодавцем час відкриття спадщини, тому відповідно до вимог ст.ст.1261, 1268-1270 ЦК України, вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою, виданою Довгівською сільською радою від 19.03.2014р. за №56. Заяву про відмову від спадщини вона до ДНК не подавала. Отже, [PERSON], є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] Спадщину прийняла у встановленому законом порядку, тому має право на спадкування1/2 частини спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] За таких обставин, позивачці в цілому належить право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/2 частини - на праві спільної сумісної власності, як члену колишнього колгоспного двору, іншої половини - в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] Проте, в Тисменицькій районній державній нотаріальній конторі позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, що підтверджується постановою ДНК про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.04.2014р. за №223/02-31. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), ст.ст. 15, 386, 392, 1217, 1222, 1223, 1261, 1268 ч. 1, 3 ЦК України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику у справах за позовами про захист прав приватної власності" від 22.12.1995р. №20,

Outcome: approved