Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом посилається на те, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року було частково задоволено його позовні вимоги до Державного навчального заколаду "Коломийський професійний ліцей сфери послуг", поновлено його на роботі та стягнуто з відповідача на його користь 14695, 80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 306,93 грн. компенсації за час невикористаної відпустки та 1500 грн. моральної шкоди. На виконання вказаного рішення було видано наказ від 26.05.2015 року № 26-к про поновлення його на посаді викладача. Однак наказом від 31.08.2015 року № 47-к його як основного працівника на постійній основі було звільнено із займаної посади на підставі ст.. 7 КЗпП України та пункту 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій. Вважає виданий наказ незаконним, оскільки його було поновлено на роботі як основного працівника. У звязку з тим, що його незаконно звільнили з роботи погіршилися його соціальні звязки, стан здоровя. Вказує, що такми діями відповідач завдав йому моральної шкоди. Просить суд позов задовольнити та скасувати наказ від 31.08.2015 року № 47-к, поновити його на роботі на посаді викладача ДНЗ «КПЛСП» на постійній основі з повним педагогічним навантаженням з предметів: основи правових знань, правознавство, захист Вітчизни, стягнути стягнути з відповідача в його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4400 грн. та 17000 грн. моральної шкоди. Згодом уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку середнього заробітку за два повні місяці роботи в сумі 104 грн. 97 коп. з розрахунку 720 годин на навчальний рік повного педагогічного навантаження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач працював в ДНЗ Коломийськи ліцей сфери послуг як сумісник, оскільки основне місце праці його було в Коломийській ЗОШ № 9. Також вказала, що контракт [PERSON] підробив, як і підробив записи в трудовій книжці. Вважає, що позивача було звільнено з роботи як сумісника з дотриманням законодавства України. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач був поновлений на роботі і працював в коледжі сумісником. Звільнений тому що навантаження зменшилося. Його трудова книжка в ДНЗ «КПЛСП» не велася, також ніколи не було його контракту. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.09.2011 року працював викладачем в ДНЗ "Коломийський професійний ліцей сфери послуг" на контрактній основі. Контракт було укладено з 01.09.2011 року по 01.09.2016 року. Наказом третьої особи від 30.08.2013р. № 57-к позивача було звільнено з посади викладача правознавства з 30.08.2013р. на підставі\~ст. 7 КЗпП України\~та п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993р. № 43. Як підставу звільнення в наказі зазначено - заяву основного працівника [PERSON] Дані обставини встановлені в рішенні Коломийського міськрайонного суду від 16.04.2014 року (а.с.7-12). Вважаючи своє звільнення незаконним, [PERSON] звернувся з позовом до суду і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року було частково задоволено його позовні вимоги до Державного навчального заколаду "Коломийський професійний ліцей сфери послуг", поновлено [PERSON] на роботі та стягнуто з відповідача на його користь 14695,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 306,93 грн. компенсації за час невикористаної відпустки та 1500 грн. моральної шкоди. Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду уивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року залишено без змін. Відповідно до наказу від 25 квітня 2014 року, позивача було поновлено на роботі на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 16.04.2014 року. Наказом від 04 липня 2014 року, наказ від 25.04.2014 року скасовано. Згідно наказу від 26.05.2015 року № 26-к [PERSON] поновлено на посаді викладача. Наказом від 31.08.2015 року № 47-к [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі ст.. 7 КЗпП України та пункту 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій. (а.с.24) При цьому зазначено, що [PERSON] звільнити як сумісника. Відповідно до ст.. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як встановлено рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року (а.с.7-12), [PERSON] вже було звільнено з роботи як сумісника, однак встановлено, що таке звільнення було незаконне та поновлено на роботі на посаді викладача ДНЗ «Коломийський ліцей сфери послуг». В даному рішенні встановлено, що [PERSON] працював на підставі контракту від 01.09.2011 року, тому суд відхиляє твердження представника відповідача про відсутність у них оригіналу контракту як на підставу звільнення [PERSON] з посади викладача. Тому суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, а [PERSON]- поновленню на роботі. Жодних законних підстав для звільнення [PERSON] представник відповідача та третя особа в судовому засіданні не вказали. Також суд вважає, що позовну вимогу про поновлення [PERSON] на посаді викладача на постійній основі слід задовольнити частково, оскільки як встановлено в рішенні Коломийського міськрайонного суду від 16.04.2014 року, [PERSON] працював на основі контракту. Контракт був укладений з 01.09.2011 року строком на 5 років. Тому в поновленні [PERSON] на роботі на постійній основі суд відмовляє. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] працював в ДНЗ «Коломийський ліцей сфери послуг» як сумісник, оскільки основним місцем його роботи була НВК №9 «Школа-природно-математичний ліцей» суд відхиляє, оскільки як вбачається з довідки НВК №9 «Школа-природно-математичний ліцей» та Наказу № 40-к (а.с.63,64), [PERSON]М був призначений на посаду вчителя з неповним навантаженням. Крім того, [PERSON] було поновлено на роботі в Державному навчальному закладі "Коломийський професійний ліцей сфери послуг" з 26.05.2015 року, а згідно повідомлення директора НВК №9 «Школа-природно-математичний ліцей», з 02.06.2015 року [PERSON] було звільнено з роботи в НВК №9 «Школа-природно-математичний ліцей». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює інспектором з кадрів в Державному навчальному закладі "Коломийський професійний ліцей сфери послуг" з 2013 року. При передачі справ від попереднього кадровика, оригіналу трудової книжки [PERSON] в його особовій справі не було. Там була підшита копія трудової книжки, в якій було записано, що він працює в Коломийській школі № 9 за основною посадою. Також при передачі справ не було передано контракту "Коломийський професійний ліцей сфери послуг" з [PERSON] Про існування такого контракту довідалась в грудні 2013 року. Доповнила, що приймала справи від попереднього керівника [PERSON]. Всі контракти укладаються на один рік. Ствердила, що [PERSON] був ознайомлений з наказом від 31.08.2015 року про звільнення 31.08.2015 року, однак від отримання копії відмовився. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], оскільки станом на момент укладення контракту "Коломийський професійний ліцей сфери послуг" та [PERSON] від 01.09.2011 року вона у вказаному навчальному закладі не працювала. Що стосується позовної вимоги про поновлення на роботі з повним педагогічним навантаженням з зазначенням конкретних предметів та кількості годин, то суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимоги слід відмовити, оскільки дане питання не належить до компетенції суду, а також не врегульовано контрактом (а.с. 57-59). Крім того, [PERSON] просить суд стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку середнього заробітку за два повні місяці роботи в сумі 104 грн. 97 коп. з розрахунку 720 годин на навчальний рік повного педагогічного навантаження. Така позовна вимога підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (а.с.151) судом встановлено, що [PERSON] в період червень-серпень працював у ДНЗ «Коломийський ліцей сфери послуг». При цьому, його середньоденна заробітна плата становила за вказаний період 61 грн. 41 коп. Жодних доказів того, що [PERSON] повинен був би мати повне педагогічне навантаження в розмірі 720 годин на рік позивачем суду не надано. А тому з відповідача на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2015 року по 15 січня 2016 року виходячи з середньоденної заробітної плати 61 грн. 41 коп. за два повні місяці перед звільненням, та кількості робочих днів-95- в розмірі 5833 грн. 95 коп. Також суд вважає, що позивач зазнав моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях внаслідок порушення звичайного укладу життя, втрати коштів. Однак, заявлений розмір моральної шкоди в розмірі 17000 грн. суд вважає завищеним та оцінює її в 800 гривень. Таким чином суд вважає, що відповідач зобовязаний поновити [PERSON] на роботі, виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Також суд вважає пропущений [PERSON] строк на звернення до суду пропущеним з поважних причин, оскільки про оскаржуваний наказ він дізнався 16.10.2015 року, про що свідчить копія наказу з відповідною приміткою (а.с.24). На підставі ст. 235, 237-1 КЗпП України, 23 ЦК України та

Outcome: approved