Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль") та ТОВ виробничо-комерційною фірмою «Валентина, ЛТД» було укладено Генеральну кредитну угоду №010/04/286.07К ( надалі ГКУ) зі змінами та доповненнями внесеними договорами про зміни від 28.07.2008 року, від 29.08.2008 року, від 31.07.2008 року, від 17.11.2009 року, додатковими угодами від 09.06.2011 року, №010/04/286.07К-3 від 26.10.2011 року, №010/04/286.07К/7 від 21.05.2013 року, №010/04/286.07К/8 від 07.06.2013 року, №010/04/286.07К/9 від 19.09.2013 року, згідно якого ТОВ виробничо-комерційній фірмі «Валентина, ЛТД» було відкрито невідновлювальну кредитну лінію, загальний розмір заборгованості за якою не повинен перевищувати ліміт кредитування в розмірі 25 400 000,00 гривень, термін дії ГКУ на строк з 19 травня 2016 року. В межах ГКУ було укладено наступні Кредитні договори №010/04/287.07К від 17.08.2007 року, №010/42-0-1/750 від 14.06.2011 року, №010/Р1-01-00-3-0/48 від 21.05.2013 року. Позивач стверджує, що в забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеними ГКУ та укладеними в її межах кредитними договорами між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу від 06.10.2011 року. На думку позивача, позичальник умови ГКУ та укладених в її межах кредитних договорів належним чином не виконує, в зв'язку з чим наявна заборгованість в сумі 25 605 325,75 гривень. 09.02.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 26 556 291,41 гривень. 18.05 2015 року позивачем було надано суду письмові пояснення та уточнено суму боргу яка становить 26 264 394,18 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу з урахуванням даних додаткових пояснень. Щодо ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль") та ТОВ виробничо-комерційною фірмою «Валентина, ЛТД» було укладено Генеральну кредитну угоду №010/04/286.07К ( надалі ГКУ) зі змінами та доповненнями внесеними договорами про зміни від 28.07.2008 року, від 29.08.2008 року, від 31.07.2008 року, від 17.11.2009 року, додатковими угодами від 09.06.2011 року, №010/04/286.07К-3 від 26.10.2011 року, №010/04/286.07К/7 від 21.05.2013 року, №010/04/286.07К/8 від 07.06.2013 року, №010/04/286.07К/9 від 19.09.2013 року, згідно якого ТОВ виробничо-комерційній фірмі «Валентина, ЛТД» було відкрито невідновлювану кредитну лінію, загальний розмір заборгованості за якою не повинен перевищувати ліміт кредитування в розмірі 25 400 000,00 гривень, термін дії ГКУ на строк з 19 травня 2016 року. В межах ГКУ між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль") та ТОВ виробничо-комерційною фірмою «Валентина, ЛТД» було укладено наступні кредитні договори: Кредитний договір №010/04/287.07К від 17.08.2007 року зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами від 30.12.2008 року, №010/04/287.07К-2 від 31.08.2009 року, №010/04/287.07К-3 від 17.11.2009 року, №010/04/287.07К-4 від 29.04.2013 року, №010/04/287.07К-5 від 07.06.2013 року, №010/04/287.07К-6 від 19.09.2013 року, відповідно до умов якого позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 1 503 000,00 дол. США, в подальшому ліміт кредиту змінено на 1 177 486,76 дол. США та 10 008 600,00 гривень, і кінцевим терміном погашення кредиту - 16 серпня 2013 року; Кредитний договір 3010/42-0-1/750 від 14.06.2011 року зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами №010/42-0-1/750-1 від 26.10.2011 року, №010/42-0-1/750/2 від 27.06.2012 року, №010/42-0-1/750/3 від 29.04.2013 року, №010/42-0-1/750/4 від 19.09.2013 року, відповідно до умов якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 18 100 000,00 гривень, і кінцевим терміном погашення кредиту 19 травня 2016 року; Кредитний договір №010/Р1-01-00-3-0/48 від 21.05.2013 року зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами №010/Р1-01-00-3-0/48/1 від 07.06.2013 року, №010/Р1-01-00-3-0/48/2 від 19.09.2013 року, відповідно до умов якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 6 000 000,00 гривень, і кінцевим терміном погашення кредиту 19 травня 2016 року. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань боржника ТОВ виробничо-комерційна фірма «Валентина,ЛТД» перед позивачем, між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль") та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу від 06.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В. за реєстраційним номером 1236, відповідно до умов якого відповідач надала в заставу транспортний засіб, який належить їй, а саме: автомобіль марки Range Rover, випуск 2006 року, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до розрахунку заборгованості за Генеральною кредитною угодою №010/04/286.07К від 17.08.2007 року та укладеними в її межах Кредитними договорами №010/04/287.07К від 17.08.2007 року, №010/42-0-1/750 від 14.06.2011 року, №010/Р1-01-00-3-0/48 від 21.05.2013 року наявна заборгованість в розмірі 26 264 394,18 гривень, в тому числі: основна заборгованість - 22 011 949,43 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 3 361 873,67 гривень, заборгованість за пенею по тілу кредиту - 675 060,29 гривень, заборгованість за пенею по відсоткам - 215 510,79 гривень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Враховуючи те, що термін повернення кредиту настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет застави. Частиною 1 ст. 590 ЦК України, та умовами договору передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється, в тому числі, на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звертається стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2014 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014року), право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).. Враховуючи, що позивач, виконав умови договорів, надавши Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Валентина, ЛТД» кредит, в розмірі передбаченому кредитними договорами, тим самим позивач виконав взяті на себе зобов'язання, однак останній отримавши кошти, в порушення договорів укладених з позивачем виконувало їх не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, суд дійшов висновку задовольнити вимоги позивача за рахунок майна відповідача, що є предметом застави, шляхом продажу на прилюдних торгах. Позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved