Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

10.01.2018 р. [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про зняття арешту з квартири [ADDRESS], реєстраційний № 2113468, зареєстрований 22.06.2005 р. реєстратором Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом на підставі повідомлення № 139 від 14.02.2000 року Четверта запорізька державна нотаріальна контора, районне відділення виконавчої служби. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. [INFO], про що 17.10.2017 року Запорізьким міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис №6724, та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2017 року. Внаслідок смерті [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2004 року, ухваленим по справі за позовом [PERSON] до ЖБК-1 Абразивного комбінату, третя особа 4-Четверта Запорізька нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON], за [PERSON], 1936 року народження визнано право власності на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Зазначене рішення суду набрало законної сили 30 грудня 2004 року. Згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6618289 від 28.02.2005 року, виданого ОП «Запорізьке міжміське БТІ», квартира [ADDRESS], реєстраційний номер: 10030879, номер запису: 34618 в книзі: 188, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2004 року. 02.11.2017 року у відповідності до вимог ч. 1 та 2 ст. 1269 ЦК України, у строк встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковської О.Г. із заявою про прийняття спадщини, відкритої внаслідок смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на підставі чого в Спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа №61485678, № 46/2017. Одночасно, 02.11.2017 року [PERSON] стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладено арешт. У листопаді 2017 року вона звернулася до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS], реєстраційний номер майна: 10030879. номер запису: 34618 в книзі: 188, яка належить на праві приватної власності [PERSON]. Проте, листом начальника Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у задоволенні її заяви було відмовлено з посиланням на те, що надати інформацію щодо виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт в межах виконання за 2000 рік не вбачається можливим у зв'язку з тим, що Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень запроваджено у 2004 році, а роботу Автоматизованої системи виконавчого провадження розпочато з 05.01.2017 року. Згідно даних цих систем виконавче провадження відносно боржника: [PERSON] та [PERSON] (на ім'я якого накладено арешт) на виконанні не перебувало та не перебуває. На підставі викладеного, посилаючись на ст..ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 391, 1216, 1218, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. 60 Закону України « Про виконавче провадження», просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS], реєстраційний №2113468, зареєстрований 22.06.2005 року реєстратором Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом на підставі повідомлення №139 від 14.02.2000 року Четверта Запорізька нотаріальна контора, районне відділення виконавчої служби. Представник позивач надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутністю зазначивши, що на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач по справі у судове засідання не з'явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення по справі рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 03 липня 2018 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2018 року позов залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви. (а.с. 21-22) Ухвалою суду від 30 січня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено у підготовче судове засідання на 06 березня 2018 року. (а.с. 31-32) Ухвалою суду від 24 травня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 72-73) Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON]. [INFO], про що 17.10.2017 року Запорізьким міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис №6724, та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2017 року. (а.с. 19) Факт того, що [PERSON]. [INFO], є донькою [PERSON], яка померла [INFO], підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO]. серії [NUMBER] від 25.10.2017 року, виданого Орджонікідзевським районним у місті Запоріжжі відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №1054 здійснений 16.07.1966 року, в якому записано, що [PERSON], народилась [INFO], її матір'ю є [PERSON]; паспортом громадянина Франції, тип Р, код держави FRA, [NUMBER], виданого Префектурою Івелін ВЕРСАЛЬ Франція 03.04.2015 року, в якому записано, що громадянка Франції має прізвище [PERSON] в шлюбі [PERSON], ім'я [PERSON], народилась [INFO], місце народження: м. Запоріжжя. (а.с. 12, 20) Внаслідок смерті [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2004 року, ухваленим по справі за позовом [PERSON] до ЖБК-1 Абразивного комбінату, третя особа 4-Четверта Запорізька нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON], за [PERSON], 1936 року народження визнано право власності на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Зазначене рішення суду набрало законної сили 30 грудня 2004 року. (а.с. 14) Згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6618289 від 28.02.2005 року, виданого ОП «Запорізьке міжміське БТІ», квартира [ADDRESS], реєстраційний номер: 10030879, номер запису: 34618 в книзі: 188, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2004 року. (а.с. 15-17) 02.11.2017 року у відповідності до вимог ч. 1 та 2 ст. 1269 ЦК України, у строк встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковської О.Г. із заявою про прийняття спадщини, відкритої внаслідок смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на підставі чого в Спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа №61485678, № 46/2017. (а.с. 18) Одночасно, 02.11.2017 року [PERSON] стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладено арешт. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №49703041 від 02.11.2017 року на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер майна: 10030879, номер запису: 34618 в книзі: 188, яка належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2004 року, зареєстровано обтяження: тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2113468; Зареєстровано: 22.06.2005 15:18:11 за № 2113468 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів. Запорізька область, м. Запоріжжя, бульвар Центральний, 20, (061) 224-64-55. 234-07-89; підстава обтяження: повідомлення, 139, 14.02.2000, Четверта Запорізька нотаріальна контора, район/відділення виконавчої служби; об'єкт обтяження: квартира, состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS]; власник: [PERSON], [PERSON]. Причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: Архівний номер: 1930780ZAP1, Архівна дата: 16.02.2000, Дата виникнення: 16.02.2000. № реєстру: 53690-310, внутрішній № 6401363123F129313952, коментар: вх.669/. (а.с. 10-11) У листопаді 2017 року адвокат [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], звернулася до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS], реєстраційний номер майна: 10030879. номер запису: 34618 в книзі: 188, яка належить на праві приватної власності [PERSON]. Проте, листом начальника Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у задоволенні її заяви було відмовлено з посиланням на те, що надати інформацію щодо виконавчого провадження в межах якого було накладено арешт в межах виконання за 2000 рік не вбачається можливим у зв'язку з тим, що Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень запроваджено у 2004 році, а роботу Автоматизованої системи виконавчого провадження розпочато з 05.01.2017 року. Згідно даних цих систем виконавче провадження відносно боржника: [PERSON] та [PERSON] (на ім'я якого накладено арешт) на виконанні не перебувало та не перебуває. (а.с. 8) Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а, відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно у відповідності до ст.1216 ЦК України, згідно якої спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до підпунктів 4.15 та 4.17 глави 10 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 за № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положення ст.319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від21.04.1999р., який був чинний на час накладання державним виконавцем арешту (далі Закон №606-XIV), передбачено, що у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. За вказаних обставин, підстав для наявності заборони відчуження (арешту) нерухомого майна позивача суд не знаходить і вважає, що наявність такого арешту перешкоджає йому у вільному розпорядженні своїм майном. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, право власності на яке він набув в установленому законом порядку, шляхом зняття арешту з квартири [ADDRESS], реєстраційний №2113468, зареєстрований 22.06.2005 року реєстратором Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом на підставі повідомлення №139 від 14.02.2000 року Четверта Запорізька нотаріальна контора, районне відділення виконавчої служби.

Outcome: approved