Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

У травні 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про зміну черговості у спадкуванні, визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що [INFO] померла [PERSON], мати позивачки [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складалося с домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 0,250 га. Спадкоємцем померлої за заповітом став її син, [PERSON] (брат позивачки у цій справі [PERSON]). [PERSON] прийняв спадщину, про що йому державним нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За вказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом [PERSON] став власником домоволодіння [ADDRESS], яке на час видачі свідоцтва складалося з: дерев'яного житлового будинку літ. "А" жилою площею 55,9 кв. м., загальною площею 60 кв. м.; літньої кухні - сараю - "Б"; гаражу "В"; погребу "Г"; сараю "Д"; навісів "Ж", "З"; вбиральні "К", альтанки "М", замощення І, свердловини II, огорожі №1-2. Інвентарна оцінка успадкованого [PERSON] будинку з надвірними побудовами на час видачі свідоцтва складала 36 784 грн. Вказали, що останні роки життя [PERSON] дуже хворіла і за віком та станом здоров'я потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду. Її син [PERSON] самостійно забезпечити такий догляд не міг оскільки сам перебував у безпорадному стані та потребував такого ж догляду. Тому у лютому 2002 року [PERSON] з чоловіком переїхали в с. Білогородка і почали проживати разом з [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю у будинку [ADDRESS]. На підтвердження факту хвороби [PERSON] позивачі посилались на копію медичної документації останньої, а також довідку Вишнівської міської лікарні від 16.04.2013 року №639. Обставину, що з лютого 2002 року позивачі почали проживати в [ADDRESS], вони обґрунтовували актом депутата сільської ради Кожушко О.В. від 25.04.2013 року та довідкою Білогородської сільської ради від 12.03.03.2013 року № 281, а також показами свідків. Як зазначають позивачі, після смерті і похорон [PERSON] подружжя [PERSON], їх син [PERSON] і [PERSON] продовжували спільно проживати у вказаному будинку однією сім'єю і вести спільне господарство. [PERSON] не міг самостійно забезпечувати умови свого життя і потребував постійної сторонньої допомоги. Подружжя [PERSON] та їх син [PERSON] надавали йому постійну допомогу, здійснювали за ним необхідний догляд, створювали необхідні умови для життя. Ця обставина, на думку позивачів, може бути підтверджена, крім наявних у справі документів, показами свідків. Крім того, зі слів позивачів, улітку 2004 року подружжя [PERSON], їх син [PERSON] та [PERSON] вирішили за спільні кошти, спільними зусиллями, діючи в міру можливостей кожного, обкласти дерев'яний житловий будинок цеглою, побудувати прибудову до будинку, зробити реконструкцію вже існуючої частини будинку, провести ремонт та реконструкцію систем опалення, водопостачання та водовідведення. Позивачі вказували, що всі вищевказані будівельні, монтажно-будівельні та інші роботи були проведені за спільні кошти подружжя [PERSON] та їх сина [PERSON] та за невеликою фінансовою та особистою участю [PERSON] Станом на 2012 рік будинок вже складався з: дерев'яного обкладеного цеглою житлового будинку літ. "А" жилою площею 87,8 кв. м., загальною площею 123,5 кв. м.; літньої кухні - сараю - "Б"; гаражу "В"; погребу "Г"; сараю "Д"; альтанки "М", замощення І, свердловини II, огорожі №1-2. В житловому будинку було реконструйовано системи опалення, електромережі, проведено до будинку воду. Будинок став впорядкований - облаштований туалетом і ванною. Як інвентарна так і ринкова вартість будинку внаслідок проведених будівельних і будівельно-монтажних робіт значно збільшилася. Збільшилася як житлова, так і корисна площа житлового будинку. Усвідомлюючи, що потребує постійної сторонньої допомоги та намагаючись переоформити житловий будинок, що зареєстрований на нього на праві власності, на свого племінника [PERSON], у жовтні - листопаді 2012 року [PERSON] звертався до Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей і молоді за отриманням консультацій з приводу оформлення ним договору його довічного утримання племінником, [PERSON]. Ця обставина підтверджується копією довідки Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей і молоді №251 від 16.04.2013 року. Однак, укласти такий договір, як і оформити належним чином проведену реконструкцію житлового будинку [PERSON] не встиг. [INFO] внаслідок травм, отриманих під час ДТП, [PERSON] помер. Позивачі за власний рахунок поховали його, відбули всі необхідні обряди. Як стверджують позивачі, після смерті [PERSON] вони і далі проживають у будинку, обслуговують його. Оскільки до недавнього часу про існування спадкоємців першої черги відомо не було, [PERSON], як спадкоємиця другої черги за законом, звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого брата. Зазначили, що у лютому місяці 2013 року до них приїхав чоловік, який назвався [PERSON] і повідомив, що він є сином померлого [PERSON] і подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом. [PERSON] також почав вимагати від позивачів віддати ключі і виселитись з домоволодіння, оскільки, на його думку, права на нього [PERSON] не мають. До лютого 2013 року [PERSON] ніколи в будинку [ADDRESS] не з'являвся. Життям свого батька (якщо [PERSON] дійсно є його батьком) [PERSON] ніколи не цікавився. Про його існування померлий [PERSON] ніколи не згадував. Будь-якого спілкування між [PERSON] і відповідачем ніколи не було. За викладених обставин [PERSON] вважає, що має право на зміну черговості у спадкуванні після смерті свого брата [PERSON] разом із спадкоємцем першої черги. Крім того, у них виникла необхідність захисту своїх права власності на здійснені реконструкцію, переобладнання та добудову будинковолодіння [ADDRESS]. Позивачі стверджували, що [PERSON] тривалий час в останні роки життя перебував у безпорадному стані внаслідок свого стану здоров'я - у нього мало місце випадіння дисків хребта, що є дуже злісною і не передбачуваною хворобою (він не міг нормально рухатись, потребував періодичних "вправлянь" дисків, які випадали, не міг нагинатися, не міг нічого піднімати і хоча б кілька хвилин втримати у руках). У [PERSON] був дуже поганий зір (на обох очах була катаракта. Операційне лікування одного ока не дало результатів, тому друге око [PERSON] навіть відмовився оперувати). Крім того, він був хворий на діабет та виразку дванадцятиперстної кишки. Наявність таких хвороб в сукупності зумовило безпорадний стан [PERSON], неможливість просто "обслужити" самого себе самостійно - забезпечити харчуванням, створити нормальні умови свого життя, попрати, попрасувати та ін. Позивачі вказали, що такий стан [PERSON] був тривалим і постійним (не періодичним). Належні умови життя і догляд за [PERSON] з лютого 2002 року забезпечувала [PERSON], позивачка у цій справі, а також її чоловік. Отже, [PERSON], її чоловік та син, тривалий час проживали з померлим однією сім'єю. [PERSON] піклувалася про свого брата, разом із чоловіком і сином створювала йому належні умови проживання та надавала як матеріальну, так і іншу необхідну допомогу, якої він потребував. За таких обставин, позивачі вважали, що [PERSON], яка є сестрою померлого [PERSON] та є спадкоємицею другої черги за законом, має право на спадкування після свого брата разом із сином померлого [PERSON], який є спадкоємцем першої черги за законом. У випадку визнання за [PERSON] права на спадкування разом із сином померлого [PERSON], у відповідності до ст. 1218, ч. 2 ст. 1259 ЦК України, на переконання позивачів, вона матиме право на визнання за нею права на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,250 га, розташованої за тією ж адресою. Крім того, як позивачі вже вказували, за час спільного проживання із [PERSON] подружжя [PERSON] разом із [PERSON] спільними зусиллями та за спільні кошти здійснили реконструкцію житлового будинку та переобладнання мереж газо- та водопостачання будинку. Орієнтовна вартість виконаних робіт, витрачених матеріалів і обладнання становить, на думку позивачів, 259 886 грн. 29 коп. (за цінами на час виконання робіт). Позивачі надали відомості про їх доходи, а також про доходи [PERSON] Також стверджували, що, крім заробітної плати і пенсій, сім'я [PERSON] і [PERSON] мала прибутки від особистого сільського господарства. Оскільки за життя [PERSON] приміщення, що були добудовані та перебудовані в період з 2004 року по 2012 рік, не були належним чином здані в експлуатацію і зареєстровані в БТІ, позивачі переконані, що вони на підставі вище наведеного та правових норм, мають право на визнання за ними права на 3/4 частини матеріалів, робіт обладнання, які були використані в процесі реконструкції і переобладнання житлового будинку по [ADDRESS]. Інша 1/4 частина використаних матеріалів, робіт обладнання тощо у складі спадкової маси, як вважають позивачі, підлягає спадкуванню після померлого [PERSON] Позивачі стверджували, що у випадку задоволення судом вимоги про зміну черговості у спадкуванні після [PERSON], [PERSON] в порядку спадкування матиме право на половину від 1/4 частини, тобто 1/8 частину матеріалів, обладнання тощо, використаних при реконструкції і переобладнанні житлового будинку по [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи викладене, у випадку задоволення позовних вимог про зміну черговості спадкування, визнання права на спадкове майно, визнання права власності на матеріали та обладнання, використаних при реконструкції та переобладнанні житлового будинку. [PERSON] матиме право на: 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] орієнтовною інвентарною вартістю 18 392 грн. в порядку спадкування; 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 250 га розташованої за адресою: [ADDRESS] орієнтовною вартістю 200 000 грн. 00 коп. в порядку спадкування; 1/8 частину матеріалів, обладнання тощо, використаних при реконструкції та переобладнанні житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування (орієнтовною вартістю 29 755 грн. 49 коп.); а разом із чоловіком, [PERSON] та сином [PERSON] на 3/4 (6/8) частин матеріалів, обладнання тощо (орієнтовною вартістю в 532 грн. 92 коп.) використаних при реконструкції та переобладнанні житлового будинку по [ADDRESS], як особа, що проживала з [PERSON] однією сім'єю, мала спільний бюджет, вела спільне господарство та створила майно, що є спільною сумісною власністю членів сім'ї. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивачі просили суд: змінити черговість права на спадкування після смерті [PERSON] та визнати за [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] разом із спадкоємцем першої черги [PERSON]; визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на: 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] орієнтовною інвентарною вартістю 18 392 вісімнадцять тисяч триста дев'яносто дві) грн. 00 коп.; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,250 га. з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] орієнтовною вартістю 200 000 (двісті тисяч) грн.; 1/8 частину матеріалів, обладнання тощо, використаних при реконструкції та переобладнанні житлового будинку по [ADDRESS] орієнтовною вартістю 29 755 (двадцять дев'ять сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп.; взнати за [PERSON], її чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] право власності на 6/8 частини спільного майна: матеріалів, обладнання тощо, використаних при реконструкції та переобладнанні житлового будинку по [ADDRESS] орієнтовною вартістю 178 532 (сто сімдесят вісім п'ятсот тридцять два) грн. 92 коп. У подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги у частині матеріалів та обладнання, на яке просили визнати за ними право власності, зазначивши їх перелік та обсяги. Не погоджуючись з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], у 29.06.2013 року [PERSON] звернувся до суд із зустрічним позовом до них, третя особа - Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, про визнання права власності. Свій зустрічний позов [PERSON] обґрунтував тим, що [INFO] помер [PERSON], [INFO]. Він, [PERSON], є сином [PERSON] та єдиним спадкоємцем першої черги по закону. Зазначене позивач за зустрічним позовом підтвердив рішенням Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 04.12.1980р. у справі № 2-617-а-1980 та свідоцтвом про встановлення батьківства від 20.02.1981 року. Як стверджував [PERSON], заповіт [PERSON] не складався. На думку позивача за зустрічним позовом, до складу спадщини [PERSON] входить: земельна ділянка площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 3222480404 02 002 0104); домоволодіння - житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] (сорок чотири). 19.02.2013 року він звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як стверджує [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вказав, що за вказаною адресою [PERSON] проживав один у своєму будинку. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] постійно проживають однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], - що підтверджується паспортними даними [PERSON], [PERSON], відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 51723 від 03.04.2013 року, № 51728 від 03.04.2013 року, довідками Управління Пенсійного фонду у Києво-Святошинському районі від 03.04.2013 року № 652-659. Як вважає [PERSON], хвороби, які начебто були у [PERSON] та на які посилаються [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають наслідком перебування особи у безпорадному стані. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що [PERSON] за життя був дієздатною та працездатною людиною, самостійно займався технічним обслуговуванням транспортних засобів, працював, обробляв город, надавав допомогу в побутових справах сусідам. Крім того, [PERSON] володів транспортним засобом марки «Ланос», 2006 року випуску, та самостійно, без сторонньої допомоги, керував цим автомобілем, їздив ним у власних потребах, надавав допомогу сусідам та мешканцям с. Білогородка у особистому перевезенні та перевезенні вантажів тощо. Як вважає [PERSON], [PERSON] ніколи матеріально не забезпечували [PERSON] та не надавала йому жодної допомоги, оскільки, як зазначалось вище, вона постійно проживає у м. Вишневе. [PERSON] матеріально забезпечував себе самостійно, оскільки отримував пенсію, вів особисте домашнє господарство, мав городину. Таким чином, позивач за зустрічним позовом стверджував, що [PERSON] за життя був цілком дієздатною та працездатною людиною, працював, отримував доходи від своєї діяльності, за власні кошти купував будівельні матеріали та здійснював будівельні роботи по облаштуванню належного йому на праві особистої приватної власності будинку за адресою: [ADDRESS], - в якому проживав лише він один та вів особисто своє домашнє господарство без будь-якої матеріальної та іншої допомоги з боку гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], які перебували з [PERSON] у неприязних стосунках, не підтримували з ним спілкування та у вказаному будинку взагалі не мешкали. Стосовно визнання права власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на 6/8 частини спільного майна: матеріалів, обладнання тощо, використаних при реконструкції та переобладнанні будинку по [ADDRESS], орієнтовною вартістю 178 532,92 грн. [PERSON] зазначив, що надані [PERSON], [PERSON], [PERSON] копії документів, які начебто підтверджують проведення будівельних, монтажно-будівельних та інших робіт не є належними та допустимими доказами їх виконання. Посилаючись на викладене вище та норми закону, [PERSON] просив суд: визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222480404:02:002:0104; визнати за ним право власності на домоволодіння - житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. У ході судового розгляду до участі у справі за первісним позовом у якості третьої особи було притягнуто [PERSON]. Позивачі за первісний позовом та відповідачі за зустрічним позовом та їх представник у судовому засіданні первісний позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі, зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на викладене у первісній позовній заяві, надані суду докази та покази свідків. Відповідач за первісний позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання направив свого представника, який первісний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві. Третя особа за первісним та зустрічним позовами Перша Київська обласна державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, звернулась до суду із заявою про слухання справи у відсутність свого представника та вирішення спору згідно з вимогами законодавства. Третя особа за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 03.02.2014 року суду пояснив, що померлого [PERSON] знав з дитинства, разом із [PERSON] ходив в один клас, однак, оскільки [PERSON] був хворобливим, то він багато пропускав і школу закінчив пізніше. [PERSON] також пояснив, що взимку у 2002 році перевозив меблі з м. Вишневе до села Білогородка на прохання [PERSON]. З того часу [PERSON] в [ADDRESS] постійно проживали і до теперішнього часу проживають. Вони придбали господарство, купили козу для того, щоб хворий [PERSON] пив молоко, за що останній був вдячний. [PERSON] також пояснив, що бував в гостях у [PERSON] і [PERSON], бачив, що проживали однією сім'єю. [PERSON] казав йому, що [PERSON] все йому купує, якби не [PERSON], то було б дуже погано жити самому. Також свідок вказував, що ремонт, опалення, водопостачання в спадковому будинку робили [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 03.02.2014 року суду пояснила, що вона костоправ. [PERSON] її знав, у нього хребет був слабий. Інколи на день 2 рази приїжджав. 4-5 диски у нього випадали. Всі її сусіди знали його. [PERSON] відро води не міг підняти. Ще у нього була катаракта, операцію зробили, але невдачно, за ним треба було доглядати. [PERSON] йому оплачувала операцію. В хаті нічого не міг робити. Коли [PERSON] захворіла, то город я та інші допомагали обробляти. Він не міг обробляти" Свідок [PERSON] у судовому засіданні 03.02.2014 року суду пояснила, що в останні роки [PERSON] сильно хворів, в нього була язва, диски випадали, ноги хворіли, очі погано бачили. Нічого він сам не робив, [PERSON] і [PERSON] робили. Також свідок зазначала, що позивачі за первісним позовом переробили кришу, добудували кімнати та побудували сарай. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 20.03.2014 року суду пояснила, що як мати [PERSON] захворіла, вони із чоловіком переїхали в с. Білогородка. Мати була після інсульту, [PERSON] їй допомагала по господарству. Свідок їх відвідувала. Після смерті мами вони продовжили там жити. Як в сім'ї проживали, харчувалися спільно, готовила їсти [PERSON]. Тримали козу, щоб [PERSON] забезпечити козиним молоком. На момент смерті [PERSON] [PERSON], [PERSON] і [PERSON] жили разом в Білогородці, [PERSON] [PERSON] у всьому допомагала. Купувала йому одяг. [PERSON] дуже любив племінників, щось їм дарував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 20.03.2014 року суду пояснила, що на момент смерті [PERSON], матері [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] проживали разом в будинку [ADDRESS]. Після смерті матері вони то забори робили, то хату добудовували, сарай, літню кухню робили. Робітників наймали [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] був слабенький, маленький ростом, у нього боліли ноги, відносини між ними були хороші. [PERSON] готувала на всіх. Як стверджує свідок, [PERSON] у Білогородці постійно проживають років з 10 десять. Також свідок наголошувала, що позивачі за первісним позовом після смерті матері переробили забор, хату добудували, сарай переробили, літню кухню зробили. Робітників наймали [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 20.03.2014 року суду пояснила, що [PERSON] з чоловіком переїхали жити до Білогородки ще за життя її матері, там проживав [PERSON] Після смерті матері [PERSON] з чоловіком залишились проживати разом з її братом, допомагали йому по господарству, обробляли город. Зі слів [PERSON], сестра готувала йому їжу. [PERSON] хворів, був слабким, йому потрібна була допомога, йому важко було себе обслуговувати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 08.04.2014 року суду пояснила, що в 2010 році прийшла до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру. [PERSON] і [PERSON] брат і сестра. Відносини між ними дуже добрі, теплі. [PERSON] у всьому підтримувала [PERSON]. Він сам себе не міг обходити, йому потрібна була допомога [PERSON]. [PERSON] поводилася у будинку як господиня. Харчувалися вони разом. Готувала [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживали як господарі у будинку. Тримали господарство: кури, качки, козу. Козу тримали саме для [PERSON], щоб молоко пив. [PERSON] їсти варити не міг, попрати сам він не міг, цим займалася [PERSON]. Свідок вказувала, що був такий випадок: з 2011 року на 2012 рік, коли вже морози були, не стало світла і прорвало від морозу труби, батареї, котел пошкодило, ми всі були на кухні, її в цій сім'ї приймали як за свою. Потрібні були чималі кошти на ремонт. [PERSON] запропонував, що є кошти на картці і їх можна витратити на ремонт. Так і вирішили і за 2-3 дні все відремонтували. Стан здоров'я у [PERSON] був не дуже, зі слів свідка, він їй розповідав, що йому робили операцію на очах, але вона не допомогла. Він звертався до лікарів, йому прописували краплі, [PERSON] йому їх купувала, закапувала йому очі. У [PERSON] була виразка шлунку, їсти йому потрібно було все дієтичне. [PERSON] йому постійно готувала, купувала таблетки. Важкого він піднімати не міг, у нього випадали диски. Тяжкого він підняти не міг, на городі він не був, він не міг зігнутися. Кухні в хаті немає, їжа готувалась в літній кухні. [PERSON] рубав дрова, пропалював там зранку. Як вказувала свідок, [PERSON] любив до дев'яти полежати, бо він знав, що про нього подбають. З першого разу кошти за проживання вона сплачувала [PERSON]. У всіх питаннях вони радилися. Без сестри і її чоловіка [PERSON] нічого не вирішував. Коли свідку порадили зняти житло за Києвом, я прийшла вдень до [PERSON], але він їй сказав, що буде ввечері сестра, щоб її зачекали. Коли вона прийшла ввечері, були вже і [PERSON], і [PERSON] і [PERSON], і [PERSON] вдома. Вони порадились і вирішили. У [PERSON] своєї родини не було, про сина свідок дізналася лише після смерті [PERSON]. Зі слів свідка, він приходив, вимагав ключі від будинку, бо він спадкоємець. Ключі йому не дали. Аналогічні покази з питання спільного проживання [PERSON] і [PERSON] надав суду й свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2014 року. Також свідок вказував, що позивачі за зустрічним позовом зробили нову веранду, перекрили кришу, зробили хол іншої конфігурації, добудували 2 кімнати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 08.04.2014 року суду пояснив, що [PERSON] все забував. Господарством він не займався. Ноги та руки у нього були на місці, але слабкий був. По господарству нічого не робив, на думку свідка, за станом здоров'я. Також свідок зазначив, що коли до спадкового будинку вселилась позивач [PERSON], то будинок розвалювався. Позивачі за первісним позовом зробили капітальний ремонт, виконали прибудову до будинку та побудували літню кухню. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2014 року суду пояснила, що у [PERSON] була язва, у нього був поганий зір. Також у нього випадали диски. Він дуже часто хворів. Він був немічний, мав слабеньке здоров'я. також свідок зазначав, що у 2004 році померла мати, позивачі за первісним позовом продовжували жити у спадковому будинку. Вони поставили нові вікна, двері, труби, батареї, зробили сучасний ремонт. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2014 року суду пояснила, що є соціальним працівником Територіального центру по обслуговуванню одиноких громадян та інвалідів Києво-Святошинського району. У 2009 році до неї звернувся [PERSON] з проханням взяти його на облік як одинокого чоловіка, проте йому було відмовлено, оскільки він на той час працював. У 2010 році [PERSON] повторно звернувся до неї, вказав, що проживає самостійно, має сестру, але вона проживає у Вишневому. Було прийнято рішення про постановку [PERSON] на облік у відділенні матеріальної гуманітарної допомоги як одинокого проживаючого. Допитана у якості свідка у судовому засіданні 29.07.2014 року позивач [PERSON] суду дала пояснення у підтвердження обґрунтування вимог первісного позову. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що як первісний, так і зустрічні позови слід залишити без задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20.02.1980 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.12.1980 року та свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] від 20.02.1981 року [PERSON] був визнаний батьком [PERSON] [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 18.04.2004 року. Після її смерті спадщину прийняв її син [PERSON] (родинний зв'язок підтверджується посвідкою про народження), внаслідок чого йому державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори було видано 29.10.2004 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 1-2445 на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно з вказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом було успадковано: житловий будинок під літерою «А» - дерев'яний, жилою площею 55,9 кв.м, загальною площею 60,0 кв.м, літню кухню-сарай «Б», гараж «В», погріб «Г», сарай «Д», навіси «Ж», «З», вбиральню «К», альтанку «М», замощення І, свердловину ІІ, огорожу № 1-2, розташовані на земельній ділянці. 01 липня 2004 року [PERSON] уклала з Будівельно-монтажним акціонерним товариством закритого типу «Гарант» договір підряду № 1/07 на виконання робіт по добудові приватного житлового будинку в [ADDRESS] на суму 90 019,26 грн. 03 вересня 2004 року [PERSON] та Будівельно-монтажним акціонерним товариством закритого типу «Гарант» було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) за вказаним договором підряду на загальну суму 90 019,26 грн. З огляду на наявні у справі квитанції до прибуткового касового ордеру у період з 05.07.2004 року по 30.09.2004 року [PERSON] було сплачено Будівельно-монтажному акціонерному товариству закритого типу «Гарант» 90 019,26 грн. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5748270 від 08.12.2004 року право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON]. 15 березня 2007 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 3222480404:02:002:0104, надану для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS]. 06 серпня 2008 року [PERSON] уклала з ФОП [PERSON] договір № 12/08 на виготовлення, доставку та установку металопластикових конструкцій зі склопакетами за невідомою адресою на суму 20 370 грн. Відповідно до накладної № 17/08 від 17.08.2008 року [PERSON] вказані послуги були оплачені у повному обсязі. У 2009 році [PERSON] та ФОП [PERSON] було підписано акт виконаних робіт по ремонту літньої кухні житлового будинку в [ADDRESS] на суму 12 102 грн. 06 липня 2009 року [PERSON] уклала з ТОВ «Енергоблокмонтаж» договір № 06/07-09 на виконання робіт по об'єкту: «Ремонт систем опалення, водопостачання та водовідведення житлового будинку в [ADDRESS]» на суму 50 506,80 грн. З огляду на наявні у справі квитанції до прибуткового касового ордеру у липні-серпні 2009 року [PERSON] було сплачено ТОВ «Енергоблокмонтаж» 50 506,80 грн. Відповідно до технічного паспорту від 21.09.2004 року на житловий будинок по [ADDRESS] загальна площа будинку 91,6 кв.м, житлова площа - 55,9 кв.м, площа приміщень, що не увійшли у загальну - 31,9 кв.м. Також технічний паспорт містить відмітку, що приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, веранда І, гараж «Л» є самочинними. Як вбачається з інвентаризаційної справи на житловий будинок по [ADDRESS], станом на 19 серпня 1991 рік самочинні приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 вже існували. Згідно з накладними від 05.09.2010 року, 11.05.2011 року, 16.02.2012 року [PERSON] було сплачено ФОП [PERSON] 33 500 грн. за дверні блоки без визначення місця їх установки. Також у матеріалах справи наявні платіжні документи (видаткові накладні, квитанції тощо) на ім'я [PERSON] на суму 4 223,46 грн. без вказівки адреси доставки товарів та виконання послуг. У відповідності до даних картки медичного огляду одинокого непрацездатного громадянина, який оформлюється на надомне соціально-побутове обслуговування, від 15.04.2010 року, оформленої дільничним лікарем Білогородської дільничної лікарні, [PERSON] мав поганий зір, незначно занижену групу рухомої активності, його здатність до самообслуговування була знижена, він підлягав надомному обслуговуванню відділенням соціальної допомоги. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2013 року. Як вбачається з медичної картки [PERSON] за життя він хворів та відвідував лікарів щодо лікування виразки, катаракти тощо. 28.11.2012 року [PERSON] було через Приватбанк сплачено 1 336,20 грн. за судово-медичну експертизу трупа, що підтверджується відповідним дублікатом квитанції. Зважаючи на товарні чеки від 28.11.2012 року, 29.11.2012 року, 04.12.2012 року, 05.01.2013 року, на поховання [PERSON] та поминальні обіди по ньому було сплачено 20 400 грн., належних та допустимих доказів, які б безсумнівно вказували на джерело даних коштів, встановити у ході розгляду справи не виявилось за можливе. 19 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] Відповідно до довідки виконкому Білогородської сільської ради № 281 від 12.03.2013 року [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] був зареєстрований і проживав в [ADDRESS], разом з ним був зареєстрований та проживав [PERSON]. Згідно з довідкою виконкому Білогородської сільської ради № 282 від 12.03.2013 року на момент смерті [PERSON] [INFO] з ним без реєстрації в [ADDRESS] проживала його сестра [PERSON] та [PERSON]. З урахуванням даних посвідки про народження [PERSON], свідоцтва про одруження [PERSON], свідоцтва про її народження [PERSON] та [PERSON] являються рідними братом і сестрою. Зважаючи на дані посвідки про народження [PERSON], та свідоцтва про народження [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являються рідними братами. 15.03.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Київської обласної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті їх дядька та брата [PERSON] Як вбачається з листа Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за вих. № 251 від 14.04.2013 року, [PERSON] у жовтні-листопаді 2012 року звертався до фахівця з соціальної роботи для отримання консультації щодо оформлення ним договору довічного утримання племінником [PERSON]. Відповідно до довідки № 13/79 від 18.06.2013 року [PERSON] працював сторожем ТОВ «Трансбуд-ХХІ» з 11.06.2011 року по 02.04.2012 року. Згідно з листом Києво-Святошинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) за вих. № 227 від 01.10.2013 року [PERSON] перебував на обліку у центрі як особа, яка відповідно до заяви та акту обстеження матеріально-побутових умов потребує натуральної чи грошової допомоги, з 15.04.2010 року по день смерті [INFO]. Копії медичних документів відносно стану здоров'я [PERSON] суд не бере до уваги як такі, що являються в силу ч. 3 ст. 58 ЦПК України неналежними, оскільки не стосуються предмета доказування. Наявні у справі копії актів депутата Білогородської сільської ради Кожушко О.В. від 04.03.2013 року та 25.04.2013 року суд теж не може прийняти до уваги як такий, що в силу ч. 1 ст. 59 ЦПК України являється недопустимим доказом, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а законодавством України не надано право та можливість депутату місцевої ради складати акти, якими фіксуються конкретні факти, що мають юридичне значення та які виникли задовго до дати складання такого акта. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України вказано, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Частиною 2 ст. 332 ЦК України передбачено, що особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З урахуванням ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу З огляду на ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З огляду на рекомендації, викладені у абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно з роз'ясненнями, зазначеними у абз. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Як рекомендовано у п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. З огляду на позицію, висвітлену у п. 5.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Для доведення своїх вимог щодо зміни черговості права на спадкування після смерті [PERSON] [PERSON] повинна була довести одночасну наявність наступних п'яти обставин: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Однак, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона тривалий час здійснювала матеріальне забезпечення свого померлого брата, а також що він мав безпорадний стан. Покази свідків, викликаних з боку [PERSON], суд розцінює як такі, що носять суб'єктивний та неконкретний характер, у більшості випадків без вказівки на джерело інформації, іноді мають суперечності, оскільки свідки вказують на безпорадність стану померлого, але повідомляють, що він міг робити дрібну побутову роботу (посмажити м'ясо, розкидати по лункам картоплю на городі тощо), прийти до них у гості й розмовляти. Більш того, визначення безпорадного стану фізичної особи можливе лише за наявності відповідного висновку спеціаліста у галузі медицини, якого ні матеріали даної справи, ні медична документація не містить. Навпаки, у матеріалах справи наявні докази того, що [PERSON] працював у період, у який, як вказують позивачі за первісним позовом та їх свідки, він мав безпорадний стан. До того ж, він за власною заявою перебував на обліку у районній службі як одинокий чоловік, який потребує гуманітарної допомоги, що вказує на те, що ним ніхто не опікувався як фізично, так і фінансово. Медична картка, яка оформлялась на нього при взятті його на облік як одинокого чоловіка, містить відомості, що вказують лише на обмеження життєвих можливостей [PERSON], проте не їх втрату. Отож, суд не вбачає доведення [PERSON] тих обставин, які б давали підстави змінити черговість спадкування. З огляду на те, що [PERSON] є спадкоємицею другої черги після смерті її брата [PERSON], а [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги, підстав змінити черговість спадкування суд не знаходить, а тому слід відмовити [PERSON] у задоволенні її вимог щодо визнання за нею права власності на частину спадкового майна після смерті [PERSON] Щодо вимог [PERSON] про визнання за ними права власності на 6/8 частин спільного майна - матеріалів та обладнання, то суд бере до уваги, що задоволення даних вимог може мати місце лише у разі доведення факту їх спільного проживання сім'єю разом з [PERSON] та прагнення разом з ним створити спільне майно за рахунок спільної праці та коштів або факту надання дозволу [PERSON] на будівництво [PERSON] нерухомого майна на його земельній ділянці, перебудови його будинку або укладання між ними правочину стосовно будівництва, ремонту та реконструкції його житла. Проте, в ході судового розгляду не було доведено той факт, що позивачі за первісним позовом та померлий проживали саме сім'єю у розумінні ст. 3 СК України, тобто не просто перебували під одним дахом, а були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. З показів свідків вбачаються лише приязні родинні відносини між братом та сестрою і її сім'єю. Поруч з цим, той факт, що [PERSON] з власної ініціативи став на облік як одинокий чоловік, а також ходив консультувався щодо укладання зі своїм племінником договору довічного утримання, свідчить про те, що ніяких сімейних стосунків між ним та [PERSON], або будь-ким іншим не склалось. Тобто, померлий позиціонував себе як самотня людина, прагнув отримати турботу та опіку через зобов'язання. Також суду не було доведено наявність дозволів та погоджень з боку [PERSON] на перебудову та ремонт його домоволодіння [PERSON] або таких домовленостей між ними, які б свідчили про створення спільного майна. Більш того, дані інвентаризаційної справи на спадковий будинок спростовують як пояснення позивачів за первісним позовом, так і свідків, оскільки з неї вбачається, що більшість самочинного будівництва мала місце ще до 1991 року, а інше - ще до реєстрації права власності на спірний будинок у грудні 2004 року за померлим [PERSON]. У зв'язку з цим суд не може прийняти твердження [PERSON], що вони спільно з [PERSON] добудовували та реконструювали його будинок, цим самим створюючи об'єкт спільного сумісного майна. Тобто, у задоволенні вимог про визнання за позивачами за первісним позовом права власності на 6/8 частин спільного майна: матеріалів та обладнання - слід теж відмовити. Стосовно зустрічного позову, то суд, з огляду на те, що у матеріалах даної справи та спадкової справи відсутня вмотивована постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, вважає його передчасним, оскільки [PERSON] не вичерпав можливість оформити свої спадкові права в органах нотаріату. А отже, суд приходить до висновку про необхідність залишити як первісний, так і зустрічний позови без задоволення. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 та у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 19, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 321, 331, 332, 368, 376, 1217-1218, 1220-1223, 1225, 1258, 1259. 1261, 1262, 1269, 1296, 1297, 1298 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 114, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed