Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Позивач зверувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що у [ADDRESS] зареєстрована та проживає дитина [PERSON], [INFO] Батько дитини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS], мати - [PERSON], [INFO]., зареєстрована в [ADDRESS]. [PERSON] проживає у [ADDRESS] разом із матір'ю [PERSON] та дядьком [PERSON]. [PERSON], [INFO] перебував на обліку в службі у справах дітей Жовківської райдержадміністрації як такий, що опинився у складних життєвих обставинах у зв'язку із проживанням у сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дітей. Зазначає, що з часу народження дитини батько не цікавиться життям та здоров'ям сина, не приймав жодної участі у вихованні дитини. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законами та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання. Дитина не знає його, як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Службою у справах дітей Жовківської райдержадміністрації скеровано листа до служби у справах дітей Жидачівської райдержадміністрації щодо проведення бесіди з[PERSON] про участь у вихованні сина [PERSON]. 09.06.2017 року позивачем одержано відповідь, згідно якої [PERSON] тривалий час проживає у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та не має наміру брати участь у вихованні малолітнього [PERSON], оскільки не вважає себе його біологічним батьком. У телефонній розмові з батьком дитини працівники служби у справах дітей Жидачівської райдержадміністрації з'ясували, що [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] Крім цього зазначає, що мати дитини [PERSON] протягом тривалого часу неналежно виконує свої батьківські обов'язки. [PERSON] часто залишає дитину з родичами. До 2017 року виховувала і опікувалася дитиною бабуся, проте вона померла. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов, мати не створила належних умов для життя та розвитку дитини. На даний час дитина проживає з дядьком [PERSON], [INFO] та часто перебуває у родичів, які теж проживають у с. Крехів. Мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться дитиною тривалий час, не піклується станом здоров'я, не цікавиться про його успіхи у навчанні, не спілкується з дитиною в повному обсязі потрібному для розвитку дитини. 26.09.2017 року Жовківською райдержадміністрацією, як органом опіки та піклування, прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON]. Вказує, що [PERSON] та [PERSON] неналежно виконують свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини, не створюють належних умов для її проживання, не забезпечують сина матеріально, беручи до уваги інтереси дитини, Жовківська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути з останніх аліменти на утримання дитини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просить такі заловолити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила повністю, просить відмовити в задоволенні позову щодо позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Додатково пояснила, що деякий період виховувала і опікувалася дитиною бабуся, проте вона померла. Окрім цього вказала, що на даний час дитина проживає з дядьком [PERSON], [INFO], а сама, у зв»язку із обставинами, які у неї склались зобов»язана поїхати була за кордон у пошуках роботи. Проте вона жодним чином не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а навпаки цікавиться дитиною, піклується про стан її здоров'я, та не перестає з ним спілкуватись. Наголошує, що найблищим часом влаштується на роботу в України та обіцяє докласти максимум зусиль для виховання свого сина. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його племінником, на даний час проживає з ним, в них дуже добрі стосунки. [PERSON] дійсно була певний час на заробітках, однак на даний час повернулася додому, займається вихованням дитини і він як рідний дядько [PERSON] та брат [PERSON] категорично проти позбавлення її батьківських прав. Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у [ADDRESS] зареєстрована та проживає дитина [PERSON], [INFO] Батько дитини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS], мати - [PERSON], [INFO]., зареєстрована в [ADDRESS]. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2017 року Жовківською райдержадміністрацією, як органом опіки та піклування, прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON]. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що службою у справах дітей Жовківської райдержадміністрації скеровано листа до служби у справах дітей Жидачівської райдержадміністрації щодо проведення бесіди з[PERSON] про участь у вихованні сина [PERSON]. 09.06.2017 року позивачем одержано відповідь, згідно якої [PERSON] тривалий час проживає у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та не має наміру брати участь у вихованні малолітнього [PERSON], оскільки не вважає себе його біологічним батьком. У телефонній розмові з батьком дитини працівники служби у справах дітей Жидачівської райдержадміністрації з'ясували, що [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] Таким чином, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] не вбачається бажання приймати участь у вихованні, матеріальному утриманні дитини, підвищенні рівня її знань та оздоровлення дитини. Однак суд не погоджується з висновком відносно [PERSON], оскільки такий заперечується доказами здобутими в судовому засіданні, а саме допитом свідка та поясненнями [PERSON] Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], то судом встановлено наступне. З копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно норм ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матір'ю та дядьком, знаходиться на їх утриманні, відповідач [PERSON] не надає коштів на його утримання, а тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 року», установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Суд враховує при визначенні розміру аліментів, той факт, що відповідач не працює. А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, який з 1 грудня становить 1492,00 грн., а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 3200,00 грн., обов'язок обох батьків на утримання дітей, роз'яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, а тому суд приходить до висновку, що слід стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти на його утримання по 900 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто 19.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони його батька. Що стосується позовних вимог позивача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з відповідача [PERSON], то судом встановлено наступне. Судом також встановлено, та як вбачається з пояснень відповідача [PERSON], відповідач у зв»язку із обставинами, які у неї склались зобов»язана поїхати була за кордон у пошуках роботи. Проте вона не ухилялась від виконання батьківських обов'язків, а навпаки піклувалась про стан здоров'я свого сина, та не перестає з ним спілкуватись. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки [PERSON] приймає участь у вихованні дитини, виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Окрім цього суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з [PERSON] аліментів є передчасною. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог Жовківської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування .

Outcome: approved