Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Направленим первісним позовом в уточненій редакції (а.с.221-223 т.1) заявлено вимоги про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди шляхом демонтажу приміщень, паркану та відновлення стану, що передував порушенню прав. В обґрунтування заявленого представником позивача суду повідомлено наступне. Позивач є власником гноєсховища. По сусідству відповідачі займаються підприємницькою діяльністю в ході якої, розбудовуючи земельну ділянку зайняли частину гноєсховища шляхом наповнення її порожнини ґрунтом та збудував над гноєсховищем згадувані у вимогах паркан та деякі допоміжні приміщення виробництва. Власник дозволу на такі дії на постійній основі не давав, однак на початку наповнення порожнини гноєсховища представники відповідача повідомляли, що такі дії є тимчасовими і по завершенні будівельних робіт гноєсховище буде звільнено. В подальшому над гноєсховищем збудовано паркан та інші та згадувані приміщення. За таких обставин, представник позивача вважає дії відповідачів протиправними та просили суд задовольнити вимоги, що відновить порушені права. Представник відповідачів в судовому засіданні вимог за первісним як первинним так і уточненим позовом не визнав, просив відхилити як безпідставні. На обґрунтування такої позиції суду повідомив, що на час початку робіт по заповненню порожнини гноєсховища не було відомо кому належить такий об'єкт. Звернення до різних інстанцій та органу місцевого самоврядування не дало можливості виявити володільця такого майна у зв'язку із чим роботи були розпочаті без будь-якого на то дозволу. В подальшому, після реєстрації за позивачем прав власності на об'єкт нерухомості - гноєсховище, на переконання представника відповідачів, прав заявляти вимоги про усунення перешкод в заявленому обсязі не має, адже такі права з'явились пізніше і не можуть рахуватись порушеними. Мало того, заявив зустрічний позов відповідачі просять суд скасувати відповідне рішення реєстратора, адже останньому не було надано усіх необхідних для таких дій документів, щодо реєстрації прав на гноєсховище. Представник відповідачів заявив клопотання про визнання недопустимими документів, які стали підставами для реєстрації прав власності позивача на гноєсховище (далі за текстом скорочено нерухомість позивача). Крім цього, представником відповідачів за первісним позовом заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо заявлених вимог за первісним позовом. Представником позивача заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду із даним позовом, як таким, строк якого не втрачено. Державний реєстратор будучи обізнаним про існування даної справи та заявленого до нього позову до суду не з'явився, своєї позиції, щодо вимог не висловив та в засіданні участі не приймав. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані суду матеріали, судом встановлено наступне. Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання та отримувала код платника податку (а.с.5-7 т.1). 11 липня 2018 року позивач зареєструвала права власності на гноєсховище, що за адресою Житомирська область Житомирський район с. Садки вул. Цвітна, 19-А (а.с.10 т.1). Рішенням виконавчого комітету Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 17 травня 2018 року згадуваному гноєсховищу присвоєно зазначену адресу (а.с.11 т.1). В 2011 році позивач зареєструвала права власності на будівлю штучного осіменіння та корівник у тому ж населеному пункті (а.с.12-15 т.1). У вересні 2009 року позивач придбала у СТОВ "САДКИ" зазначені об'єкти нерухомості та рішенням загальних зборів вони були їй виділені. 1 лютого 2010 року позивач отримала свідоцтво про права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.16-17; 51-54 т.1). 23 травня укладено договір, а 1 липня 2015 року зареєстровано право оренди [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1822086300:01:000:1149, що має площу 1,6464 га (а.с.19-20; 87-93 т.1). 1 квітня 2016 року [PERSON] зареєструвала права власності на цех по забою птиці, що за адресою Житомирська область Житомирський район с. Садки, вул. Цвітна, 15 (а.с.21-22 т.1). 3 січня 2018 року між співвідповідачами укладено договір оренди приміщення за адресою вул. Цвітна, 15 та двох земельних ділянок одна з яких з кадастровим номером 1822086300:01:000:1149, що має площу 1,6464 га (а.с.23-25 т.1). [PERSON] за договорами купівлі-продажу від 11 червня 2014 року набула права власності на корівники за адресою с. Садки вул. Цвітна, 15 (а.с.94-99 т.1) 22 березня 2016 року на ім'я [PERSON] виготовлено технічний паспорт на цех по забою та розробленню птиці за адресою с. Садки вул. Цвітна, 15. Усі приміщенні та прибудови цеху по забою та розробленню птиці, зокрема і прибудова "а1" та вентиляційне устаткування "№1" побудовані в 2016 році (а.с.100-104; 185-200 т.1). Експертизою № 84/01-2019 від 8 січня 2019 року дано наступні висновки (а.с.121 - 156 т.1). Споруда гноєсховища розміщена частково в межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 1822086300:01:000:1149, що за адресою с. Садки вул. Цвітна, 15 - 38%, а частково в межах несформованої земельної ділянки, яка розташована за адресою с. Садки вул. Цвітна, 19-А - 62%. Станом на дату проведення обстеження повноцінне використання споруди гноєсховища в існуючому стані є не можливим та потребує робіт направлених на відновлення конструктивних елементів до стану, що забезпечує належне її використання, а також демонтаж існуючого паркану та частково прибудови (літера "а1") до цеху по забою та розробленню птиці, а також конструкцію вентиляційного устаткування ("№1"). Для забезпечення доступу для здійснення робіт з розвантаження автотранспорту та відповідних механізмів наявна необхідність влаштування дороги, відповідно до пункту правил 5.1.1 та таблиці 5.2 ДБН В.2.3-5:2018 "Вулиці та дороги населених пунктів" шириною не менше 4,5 м. В 2014 році на замовлення [PERSON] виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1822086300:01:000:1149 (а.с.157-186 т.1). Інвентаризаційна справа на гноєсховище містить інформацію про те, що воно виготовлене із залізобетонних плит та має розмірі по зовні 75,4 х 15 метрів (а.с.201-206 т.1). Свідок [PERSON] суду показав наступне. Є чоловіком позивача за первісним позовом. Після придбання частини майна ксп такого як корівник, гноєсховище та пункт штучного осіменіння, стали ними користуватись. В подальшому з'явились сусіди та наразі відповідачі, які з його дозволу тимчасово мали зайняти частину гноєсховища. Причинами зайняття, при отриманні усного дозволу, були названі будівельні потреби. По закінченню робіт та встановленню паркану на усні пропозиції відновити попередній стан відповідачі не реагували у зв'язку із чим і було подано даний позов. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 5 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного Кодексу України). Заява не підлягає формуванню та реєстрації виключно у випадках, передбачених\~Законом України\~"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац шостий п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року). Підстави для відмови у державній реєстрації задекларовані положеннями ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення вимог за зустрічним позовом з огляду на наступне. Суд вважає, що відповідачі своїми діями порушили права позивача зайняв частину її гноєсховища та збудував на ньому приміщення виробництва та паркан. Такі дії є протиправними адже порушують права позивача на володіння, користування і розпорядження ним та мають бути відновлені. Реєстрація прав позивача на такий об'єкт нерухомості, на переконання суду, не мають жодного значення для даної справи. Представник відповідачів, даючи пояснення по суті заявлених вимог, зазначив, що його довірителі, займаючи частину гноєсховища не відшукали її власників і вважали її нічийною. Дані пояснення, на переконання суду, стверджують про визнання вимог за первісним позовом, є логічними, послідовними та такими, які підтверджуються іншими та дослідженими судом матеріалами справи. Так, допитаний в суді свідок повідомив суду, що надавав дозвіл представникам відповідачів на тимчасове зайняття частини гноєсховища для проведення нагальних будівельних робіт. Проведеною у справі судовою експертизою твердження позивача та свідка підтверджуються її висновками про те, що 38% простору гноєсховища зайнято нанесеним ґрунтом на якому розташовані добудови відповідачів. Друга частина ґрунтувань позиції представника відповідачів щодо того, що позов є безпідставним у зв'язку із проведенням реєстрації прав власності у державному реєстрі після фактичного порушення її прав, на переконання суду є неспроможними. Судом беззаперечно встановлено, що позивач за первісним позовом придбала гноєсховище в 2009 році і з того часу відкрито та на законних підставах володіла даним майном. В подальшому, виявив порушення щодо такого майна, вирішила зареєструвати права власності у передбаченому законом порядку, що і зробила та звернулась до суду із даним позовом. Такий перебіг подій не стверджує про не дотримання або порушення будь-яких законодавчих положень, які б позбавляли її можливості як володіти таким майном та розпоряджатись ним, а так само звертатись до суду із позовом про їх захист адже припинення права власності на такий об'єкт нерухомості не відбувалось. За таких обставин, суд вважає позов таким, який підлягає до часткового задоволення. Часткове задоволення позову суд обґрунтовує необхідністю приведення у відповідність заявлених вимог із проведеними у справі дослідженнями судового експерта. Приймаючи рішення щодо часткового задоволення вимог, суд відхиляє вимоги за зустрічним позовом з огляду на наступне. Суд вважає заявлені вимоги за зустрічним позовом безпідставними, адже представником позивачів не доведено порушення законодавства України при вчиненні оспорюваних дій, які б вимагали визнавати їх протиправними та скасовувати. Так, надані реєстратору документи відповідали законодавству чинному на час їх видачі і підстав не проводити реєстраційних дій у останнього не було. Дані правовідносини задекларовані положеннями абзацу шостого п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року у взаємозв'язку з вимогам ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-VI від 1 липня 2004 року із змінами та доповненнями чинними на час проведення реєстраційних дій. Посилання представника відповідачів на ту обставину, що договір оренди землі укладений між держгеокадастром та [PERSON] не містить застережень щодо обмеження у використанні землі, а отже додатково стверджує про правомірність зайняття частини гноєсховища судом до уваги не приймається, як голослівні. Дані висновки державної установи, на переконання суду, суперечать дійсності та не можуть бути підставами для відмови в задоволенні вимог або обмеженнями у реалізації прав власності щодо згадуваного об'єкту нерухомості позивача за первісним позовом. Дані порушення законодавства при оформленні прав користування земельною ділянкою орендарем [PERSON], на переконання суду, не можуть лишитись поза увагою суду та вимагають окремого реагування з боку суду у відповідності до процесуального законодавства. Твердження представника відповідачів у тій частині, що його довірителі займались пошуками власника гноєсховища перед його зайняттям, суд вважає голослівними та такими, які направлені на уникнення відповідальності адже не спростовуваними доказами у справі беззаперечно встановлено, що власник такого майна був відомий відповідачам. Окремих доказів про вжиття відповідачами заходів щодо пошуку власника гноєсховища суду надано не було. Розглядаючи заяву представника відповідачів про визнання недопустимими таких доказів, як протокол загальних зборів та накладної, суд вирішує наступне. Суд не погоджується із доводами автора клопотання та вважає їх безпідставним, а клопотання таким, яке не підлягає до задоволення. Так, автором клопотання не наведено вимог закону, які були порушені при створенні та/або видачі даних документів. Не надано ні рішення суду про визнання зборів недійсними чи акт компетентного органу про підроблення офіційних документів тощо. Мало того, накладна № 7 від вересня 2009 року не містить згадування про те, що вона видана на підставі саме рішення загальних зборів від 1 лютого 2010 року. При вирішенні питання щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне. Заявляючи дане клопотання представник відповідачів визначив початок перебігу строку 24 липня 2014 року тобто день, коли визначались межі орендованої [PERSON] земельної ділянка, що накладається на гноєсховище. Представник позивача не погодилась із такою думкою, щодо початку строку перебігу позовної давності зазначивши, що якщо він і почав відлік то його слід рахувати з часу реєстрації прав власності на цех по забою птиці, що мав місце 1 квітня 2016 року. Суд погоджується із доводами представника позивача, щодо початку перебігу строку позовної давності, що має рахуватись з 1 квітня 2016 року, а за таких обставин він не пропущений і клопотання представників обох сторін до задоволення не підлягають. Суд вважає, укладенням договору оренди земельної ділянки [PERSON] не порушувала прав позивача. Даний правочин не оспорюється заявленими вимогами і звідси позиція представника відповідачів є хибною. Натомість створив на орендованій земельній ділянці згадувані будівлі та зареєстрував права власності на них, суд вважає, відповідачі порушили права позивача і саме з даного часу почав відлік строк позовної давності. Приймаючи рішення у такому обсязі щодо строків позовної давності суд враховує і ніким не спростованих доказів, за показаннями свідка, щодо того, що відповідачі за первісним позовом обіцяли звільнити зайняте гноєсховище відразу по закінченню робіт. Час створення паркану навколо орендованої [PERSON] земельної ділянки, за наданими сторонами матеріалами, суду встановити не представилось можливим. За таких обставин, робити припущення, щодо таких фактичних обставин справи і визначати іншу дату початку перебігу строку позовної давності у суду не має підстав. Приймаючи рішення у даному обсязі, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати в дольовому порядку по 4 240,10 гривень з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial