Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір кредиту під заставу нерухомого майна №108-В/46 від 20.06.2008 року; визнати недійсним іпотечний договір від 20.06.2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за реєстровим №3801; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотеко держателя від 20.06.2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за реєстровим номером 3803. Надалі позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить: визнати недійсним Договір кредиту під заставу нерухомого майна №108-В/46 від 20.06.2008р.; Визнати недійсним договір Іпотеки від 20.08.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за реєстровим номером 3801; Визнати недійсним договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 20.08.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за реєстровим номером 3803; Скасувати заборону на відчуження квартири за номером обтяження 7425962 зареєстровану 20.06.2008 приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Лавриком Т.Я. у Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; Скасувати відомості у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження 7426121, зареєстровані 01.04.2009 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазаревим В.М. В обґрунтування позову покликається на те, що 30.05.1998р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя мають спільних дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]. Після розлучення діти продовжили проживати з відповідачем в квартирі, що знаходиться за адресою, [ADDRESS]. На початку 2013 року позивач дізналась, що квартира, де проживають її сини, передана в іпотеку, згідно договору № 3801 від 20.06.2008 року та договору №3803 від 20.06.2008р про задоволення вимог іпотекодержателя. Вважає, що дії [PERSON] та ПАТ "Фідобанк" з укладення кредитного договору, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя є такими, що порушують права її неповнолітніх синів. При укладенні даних договорів не було отримано згоди Органів опіки та піклування. Крім того, відповідач [PERSON] при укладенні договорів знав про те, що вчиняє незаконні дії, які порушують права дітей. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у фабулі позову. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині визнання договору іпотеки від 20.06.2008 року недійсним. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Представник ПАТ "Фідобанк" проти позову заперечила та пояснила, що при укладенні договору кредиту під заставу нерухомого майна №108-В/46 від 20.06.2008р., договору іпотеки від 20.08.2008року, та договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 20.08.2008р. було дотримано вимог Закону, договори укладалися на підставі документів, наданих [PERSON] Вважає, що немає підстав для визнання договорів недійсними. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради позовні вимоги визнав частково, а саме в частині визнання договору іпотеки від 20.06.2008 року недійсним. Оскільки при укладенні іпотечного договору не було отримано згоди Органів опіки та піклування на укладення договору, то такий повинен бути визнаний судом недійсним. Додатково подав лист за вих.№31-вих-709 від 19.05.2015 року про те, що [PERSON] не звертався до Галицької районної адміністрації, як до органу опіки та піклування, з проханням надати дозвіл на укладення договору іпотеки, та відповідного дозволу на укладення договору іпотеки не одержував. Вирішення решти позовних вимог [PERSON] відніс на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON] слід задоволити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. 30 травня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який надалі 16 вересня 2005 року розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народились [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2004 року, реєстраційний запис №9, та [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.12.1998р. 20.08.2008р. [PERSON] та Акціонерним банком "Факторіал-Банк", правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк" було укладено договір кредиту №108-В/46, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 000 дол. США. В якості забезпечення виконання основного зобов'язання [PERSON] було передано у іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що оформлено договором іпотеки від 20.08.2008р. Цього ж дня [PERSON] та Акціонерний Банк "Факторіал-Банк", правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк" уклали договір про забезпечення вимог іпотекодержателя, за умовами якого також передано в іпотеку вищезазначене майно. Відомості про обтяження через укладення вказаних правочинів були занесені у відповідні реєстри: у Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Згідно ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У відповідності до ст. 177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Згідно п.44 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що вникають із кредитних правовідносин" - згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства"батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із вищенаведеним, суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, відсутність попередньої згоди органів опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. У судовому засіданні представником Органу опіки та піклування ГРА ЛМР подано лист за вих.№31-вих-709 від 19.05.2015 року про те, що [PERSON] не звертався до Галицької районної адміністрації, як до органу опіки та піклування, з проханням надати дозвіл на укладення договору іпотеки, та відповідного дозволу на укладення договору іпотеки не одержував. Як встановлено вироком Галицького районного суду м.Львова по справі №1304/9463/12 від 25.12.2013 року, [PERSON] в червні 2008 року, знаходячись у квартирі [ADDRESS] власноручно підробив довідку ЛКП "Княже місто" з місця проживання форми №2 про те, що нібито за вищевказаною адресою проживає лише [PERSON] (на той час дружина відповідача). Встановлення даних обставин вироком суду стосовно відповідача має приюдиційне значення для даного спору. В той же час, позивачем представлено численні довідки форми №2 про склад сім'ї та прописки, з яких вбачається реєстрація [PERSON] ([INFO].) від 26.09.2000р., [PERSON] ([INFO] р.н.) від 19.10.2007р.н., [PERSON] ([INFO] р.н.) від 06.11.2007р. Вказані довідки видані у період з 09.08.2008 р. по 25.09.2014р. Отже, при зібраних доказах, суд приходить до висновку, що [PERSON] та ПАТ Акціонерний Банк "Факторіал-Банк", правонаступником якого є "Фідобанк", уклали договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя щодо житлового приміщення, право на користування яким мали неповнолітні діти, та без згоди органу опіки й піклування, про що вказував позивач та його представник, представник органу опіки й піклування та не спростовано відповідачами. У відповідність до ст.215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 6 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно до вимог частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації, а відповідно до вимог статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення підлягають державній реєстрації. Згідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 208 ЦК України визначає правочини, які належить вчиняти у письмовій формі: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; 4) інші правочини, щодо яких встановлена письмова форма. Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу. Згідно до вимог ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, з огляду на вищевказане, суд вважає, що позивачем та представником позивача у процесі розгляду справи було надано достатньо доказів на підтвердження обставин щодо визнання договору іпотеки від 20.06.2008 року, та договору про задоволення вимог іпотеко держателя недійсними, а відтак, позовні вимоги [PERSON] в цій частині слід задоволити. Разом з тим, позивачем не наведено жодних підстав щодо визнання недійсним кредитного договору, оскільки сам по собі такий договір не впливає на права та законні інтереси неповнолітніх, в інтересах яких звертається позивач. За таких обставин, суд вважає, що в цій частині вимог слід відмовити за недоведеністю. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: dismissed