Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання правочину недійсним. В ході судового розгляду справи позивач змінив позовні вимоги посилається на наступне. Відповідно до Державного акту на право власності на землю серія ЧР № 0319839, виданого 10.07.2001 року вона є власником земельної ділянки, площею 2,3985 га, розташованої на території Теолинської сільської ради, Монастирищенського району, Черкаської області. Користуючись правами передбаченими Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" вона уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ "Жильнельфа Вельє" в особі директора Дяченко І.І., що діяв на підставі Статуту. В березні 2014 року їй стало відомо, що у Реєстраційній службі Монастирищенського РУЮ Черкаської області зареєстровано договір оренди спірної земельної ділянки укладеного між [PERSON] та СФГ "Нова Україна". Позивач вважає, що зазначений договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його вчинення, в зв'язку із наступним. Позивач не підписувала договір оренди земельної ділянки з СФГ "Нова Україна" та не уповноважувала інших осіб на підписання даного договору. В обґрунтування даної підстави для визнання договору недійсним посилається на ст. ст. 202, 203, 215, 236 ЦК України. Оскільки договір оренди земельної ділянки з СФГ "Нова Україна" від її імені підписаний не нею, а не уповноваженою на це, невідомою особою, вважає, що є всі підстави для визнання договору оренди земельної ділянки СФГ "Нова Україна" недійсним в повному обсязі з дати його вчинення. Як вбачається зі змісту договору оренди між позивачем та СФГ "Нова Україна", умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки - не зазначені взагалі, у вищевказаному договорі відсутня істотна умова щодо об'єкту оренди оскільки не вказаний кадастровий номер земельної ділянки, що на думку позивача також є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. В обґрунтування даної підстави посилається на ст. ст. 638, 792 ЦК України, ст. ст. 4-6, 11, 14, 15, 17, 18, 19 Закону України "Про оренду землі". Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Більш того, при укладенні спірного договору оренди землі відповідачем було порушено також вимоги статті 15 ЗУ "Про оренду землі", п. 43 Договору, у відповідності з якими вказано, що невід'ємною частиною договору оренди є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Незважаючи на це, до договору оренди не долучені вищевказані документи, які є складовими частинами договору, що є порушенням порядку укладення та реєстрації договорів оренди земельної ділянки встановлених законом. Права та охоронювані законом інтереси позивача порушуються також систематичним невиконанням договору з боку відповідача: відповідачем не виконується обов'язок застосування заходів по підвищенню родючості ґрунтів, що є порушенням вимог ст. 24 ЗУ "Про оренду землі" та п. 17 Договору. Протягом строку існування договору відповідач не здійснює жодних агротехнічних заходів (забезпечення міндобривами та інше), які б дозволяли утримувати передану йому в оренду земельну ділянку в належному родючому стані, в зв'язку з чим об'єкт оренди не тільки зазнав суттєвих змін та виснаження, але і подальше знаходження спірної земельної ділянки в користуванні відповідача є неможливим та завдає шкоди правам та інтересам позивача. Відповідачем порушується обов'язок зі сплати орендної плати та відповідно ст. 21 ЗУ "Про оренду землі". Відповідно до п. 9 договору, орендна плата вноситься у грошовій формі, натуральної форми оплати договором не встановлено. Між тим в грошовій формі відповідач орендної плати за час користування земельною ділянкою не вносив. Тобто оскаржуваним договором взагалі не передбачалась натуральна форма оплати. Тим паче, що навіть при видачі орендної плати сільськогосподарською продукцією між позивачем та відповідачем мав укладатись акт приймання передачі, в якому має зазначатись розмір орендної плати та її еквівалент в натуральній формі. Проте такі акти не укладались. Більше того не зазначено в договорі фактичний розмір певного виду сільськогосподарської продукції, що дає можливість відповідачу, порушуючи його законні права, на власний розсуд, щороку встановлювати її фактичну кількість. Відповідно до п. 10 Договору, обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. Проте відповідач не проводив збільшення розміру орендної плати з урахуванням індексації. Відповідачем занижено нормативно-грошову оцінку земельних ділянок. В обґрунтування даної підстави посилається на Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 року № 213, Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого спільним наказом Держкомзему, Мінагрополітики, Мінбудархітектури, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/11, зареєстрованим у Мін'юсті 05.04.2006 року за № 388/12262, Постанову Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 року № 1185 "Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів", згідно з якою з січня 2012 року до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведених станом на 01.07.1995 року (з урахуванням індексації), також застосовується коефіцієнт змін у рентному доході 1,756. Відповідно до інформації Відділу Держземагентства в Монастирищенському районі Черкаської області середній розмір одного земельного паю становить 2,25 га, середня нормативно - грошова оцінка одного земельного паю за 2012 - 2014 роки з к 1.756 становить 58 412 грн., середній розмір орендної плати в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки становить 1752 грн., середній розмір орендної плати в розмірі по 4.5% від нормативної грошової оцінки становить - 2628 грн. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки зазначеної в договорі є в декілька разів меншою від її дійсної вартості. Фактично заниження нормативно-грошової оцінки призводить до заниження розміру орендної плати, оскільки остання обчислюється від неї в процентному відношенні, що безумовно порушує права позивача. Таким чином, право володіння, користування і розпорядження позивачем своєю власністю, підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Просить суд визнати не дійсним з моменту вчинення договір оренди земельної ділянки площею 2,3985 га, розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, належної позивачу на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 03198399, виданого 10.07.2001 року, укладеного між [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством "Нова Україна", зареєстрованого в реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, скасувати його державну реєстрацію, зобов"язати відповідача повернути їй її земельну ділянку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити та пояснила, що договір належної їй земельної ділянки з СФГ «Нова Україна» вона підписувала в 2007 році, строком на 5 років. В 2012 році строк дії договору оренди з відповідачем закінчився. В 2012 році вона договір оренди з відповідачем не підписувала. В 2013 році вона вирішила укласти договір оренди її земельної ділянки з ТОВ «Жильнельфа Вільє», але дізналася про існування вже зареєстрованого договору з СФГ "Нова Україна". Відповідач порушував її права, а саме не виплачував орендну плату, підписи у відомостях про отримання орендної плати їй не належать. Вона має намір розірвати договір оренди її земельної ділянки з відповідачем. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] ( діє на підставі довіреності № 12 від 17.01.2014 року) позов підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві та змінах до позовної заяви, просить його задоволити та пояснив, що оскільки спірний договір оренди земельної ділянки позивач не підписувала, не уповноважувала будь-яких інших осіб на його підписання, що підтверджується висновком експерта, орендну плату від відповідача не отримувала, що сама підтвердила в судовому засіданні, а тому позов підлягає до задоволення. В судове засідання представник відповідача селянського (фермерського) господарства "Нова Україна" Стус Петро Костянтинович ( діє на підставі довіреності № 163 від 31.03.2014 року) не з"явився. Згідно поданої заяви та заперечень проти позову, позов не визнав повністю, просить в його задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що відповідно до ст. 1 ЗУ "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 19 даного Закону, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін і не може перевищувати 50 років. Щодо всіх істотних умов договору оренди землі, які передбачені ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" було досягнуто згоди між орендодавцем (позивачем у справі) та СФГ "Нова Україна", зокрема об"єкт оренди, місце розташування та розмір земельної ділянки, строк дії договору; орендна плата; умови використання земельної ділянки та інші умови. Оскаржуваний Договір був підписаний особисто [PERSON], додана до позовної заяви, заява [PERSON] про те, що вона з 2012 року по теперішній час не підписувала договору оренди землі зі СТОВ "Нова Україна" відповідає дійсності, адже [PERSON] уклала договір оренди землі з СФГ "Нова Україна". В установленому законом порядку було здійснено державну реєстрацію спірного Договору. Позивач отримувала від СФГ "Нова Україна" орендну плату за вказаний період часу, тобто за 2012, 2013 роки. Вважає, що при укладенні оскаржуваного Договору сторонами було дотримано всіх вимог передбачених ст. ст. 202, 203, 207, 208, 210 ЦК України, а також вимоги передбачені ЗУ "Про оренду землі". Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 204 ЦПК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В судове засідання представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Жильнельфа Вельє" Романов Олександр Олексійович ( діє на підставі довіреності від 19.03.2014 року) в судове засідання не з»явився. Згідно поданих заяв вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі". Судом за матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 2,398 га, яка надана на підставі рішення Теолинської сільської ради народних депутатів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ЧP № 0319839 від 10.07.2001 року (а.с. 7). Згідно ч.1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 17 липня 2012 року між [PERSON] та Селянським фермерським господарством "Нова Україна " укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,398 га під кадастровим номером 7123486800:02:001:0236, яка належить позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 0319839 від 10.07.2001 року та розташована на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області строком на п"ять років, починаючи з дати його реєстрації, для с/г виробництва ( далі Договір)( а.с. 141-142). Згідно даних реєстраційної справи, зокрема Кадастрового плану земельної ділянки [PERSON], її розмір становить 2,3985 га ( а.с. 214). 12 січня 2014 року даний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 9848454 від 12 січня 2014 року) ( а.с. 220). Договір містить підписи обидвох сторін, а також печатку відповідача. З частини 3 ст. 215 ЦК України вбачається, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-99 цс13 від 18.09.2013 року, яка є обов'язковою для судів в силу ст. 360-7 ЦПК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 215 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та відсутність волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину підставою для визнання такого недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-127 цс13 від 18.12.2013 року, яка є обов'язковою для судів в силу ст. 360-7 ЦПК України. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 202, ч.3 ст. 203 ЦК України, головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є спрямованість волі сторін на укладення договору. Позивач, як на одну з підстав для задоволення позову, посилається на відсутність свого вільного волевиявлення при укладенні спірного Договору оренди земельної ділянки, зокрема власного підпису в Договорі. Однак, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами відсутність вільного волевиявлення позивача на укладення спірного договору оренди земельної ділянки виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної (почеркознавчої та ТЕД) експертизи від 11.07.2014 року № 720/14-23, № 1196/14-23: 1) Два підписи від імені [PERSON] в двох примірниках договору оренди землі від 17.07.2012 в графах "Орендодавець" - виконані рукописним способом кульковою ручкою пастою фіолетового кольору без застосування способів технічного відтворення підпису : підготовки олівцем, копіюванням через копіювальний папір або перетисненням з наступною обвідкою, а також без використання графопобудовників. 1) Визначити, чи виконано два підписи від імені [PERSON] в графі "Орендодавець" в двох примірниках договору оренди землі від 17.07.2012 № 7123486800:02:001:0236, площею 2,3985 га, розташованої на території Теолінської сільської ради Монастирищенського району Черкаської обл., укладеного між [PERSON] та СФГ " Нова Україна", зареєстрованого у реєстраційній службі Монастирищенського РУЮ Черкаської обл. - не виявилось можливим в зв»язку з повною неспівставимістю досліджуваних підписів та зразків і відсутністю зразків почерку з літерами «И», «С» та «р». 2),3). Два підписи, від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в двох примірниках договору оренди землі від 17.07.2012 № 7123486800:02:001:0236, площею 2,3985 га, розташованої на території Теолінської сільської ради, Монастирищенського району Черкаської обл.., укладеного між [PERSON] та СФГ «Нова Україна», зареєстрованого у реєстраційній службі Монастирищенського РУЮ Черкаської обл. -виконані без наслідування будови та ознак зразків її підписів. ( а.с. 83-88). Тобто, вищеописаним висновком експерта не доведено той факт, що позивач у справі [PERSON] не підписувала спірний договір оренди земельної ділянки. Після отримання судом висновку експерта сторони клопотання про призначення у справі повторної, додаткової чи будь-якої іншої експертизи не заявляли. Призначення у справі, зокрема почеркознавчої експертизи ( повторної, додаткової тощо), в силу ст. 145 ЦПК України не є обов»язком суду. Враховуючи вищевикладене, в суді достовірно не встановлена відсутність волевиявлення [PERSON] на укладення договору оренди земельної ділянки, не доведено належними та допустимими доказами, що підпис в оспорюваному договорі не її, тому суд приходить до висновку, що вищезазначений правочин не може бути визнаний недійсним з підстави відсутності вільного волевиявлення особи на його підписання. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. Частиною 1 ст. 14 ЗУ "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально та відповідно до вимог ст. 18 цього Закону набуває чинності після його державної реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Посилання позивача на інші підстави, для визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним, зокрема на відсутність в договорі оренди між позивачем та СФГ "Нова Україна", зазначення умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, відсутність істотної умови щодо об'єкту оренди, оскільки не вказаний кадастровий номер земельної ділянки, спростовується самим текстом Договору оренди спірної земельної ділянки ( а.с. 141-142), відповідно до якого в п. 2 зазначений кадастровий номер земельної ділянки 7123486800:02:001:0236, а в п. 25.1 визначено, що земельна ділянка не може бути передана в іпотеку та внесена до статутного фонду будь-якої юридичної особи, та матеріалами реєстраційної справи спірного Договору оренди земельної ділянки, наданої Реєстраційною службою Монастирищенського РУЮ ( а.с. 208-222). Посилання позивача як на підставу визнання договору оренди земельної ділянки недійсним на те, що при укладенні спірного договору оренди землі відповідачем було порушено також вимоги статті 15 ЗУ "Про оренду землі", п. 43 Договору, у відповідності з якими вказано, що невід'ємною частиною договору оренди є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), але до договору оренди не долучені вищевказані документи, які є складовими частинами договору, що є порушенням порядку укладення та реєстрації договорів оренди земельної ділянки встановлених законом спростовується вмістом реєстраційної справи, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, в якій в наявності Акт визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) ( а.с. 213), схема розміщення земельної ділянки на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ( а.с. 214), кадастровий план земельної ділянки ( а.с. 214). Посилання позивача як на підставу визнання договору оренди земельної ділянки недійсним на те, що відповідачем не виконується обов'язок застосування заходів по підвищенню родючості ґрунтів, що є порушенням вимог ст. 24 ЗУ "Про оренду землі" та п. 17 Договору, спростовується наданими представником відповідача довідками №№ 153, 154, 155 від 12.09.2014 року ( а.с. 156-158) про проведення агротехнічних заходів на земельній ділянці позивача в 2012-2014 роках, копіями дорожніх листків тракториста ( а.с. 175-190). Позивачем не надано суду доказів, що об'єкт оренди зазнав суттєвих змін та виснаження, і що подальше знаходження спірної земельної ділянки в користуванні відповідача є неможливим та завдає шкоди правам та інтересам позивача. Посилання позивача як на підставу визнання договору оренди недійсним на те, що відповідачем занижено нормативно-грошову оцінку земельних ділянок, спростовується самим Договором оренди земельної ділянки, наданим реєстраційною службою Монастирищенського РУЮ в пункті 5 якого зазначено нормативно грошова оцінка земельної ділянки - 58412,00 грн., що відповідає даним Довідки відділу Держземагенства у Монастирищенському районі Черкаської області № 361 від 09.04.2014 року ( а.с. 160). Як на підставу визнання договору оренди недійсним позивач посилається на порушення відповідачем п. 10 Договору оренди земельної ділянки, відповідно до якого обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексації, однак відповідач не проводив збільшення розміру орендної плати з урахуванням індексації, що спростовується Довідкою СФГ «Нова Україна» ( а.с. 159) . Посилання позивача як на підставу для визнання правочину недійсним на те, що відповідачем порушується обов'язок зі сплати орендної плати та відповідно ст. 21 ЗУ "Про оренду землі", п. 9 договору, відповідно до якого орендна плата вноситься у грошовій формі, натуральної форми оплати договором не встановлено, в грошовій формі відповідач орендної плати за час користування земельною ділянкою не вносив, акти приймання-передачі з зазначенням розміру орендної плати та її еквівалент в натуральній формі між позивачем та відповідачем не укладались, не зазначено в договорі фактичний розмір певного виду сільськогосподарської продукції, що дає можливість відповідачу, порушуючи його законні права, на власний розсуд, щороку встановлювати її фактичну кількість спростовується наступним. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати ( ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗУ « Про оренду землі»). Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. За п. 9 спірного Договору оренди земельної ділянки орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3,0 % від вартості паю, що становить у грошовому виразі 1752,00 грн. ( а.с. 141). Разом з тим, представником відповідача надано суду списки про отримання орендної плати за 2012-213 роки ( Видача продукції на паї 2012-2013 роки), у виді пшениці, цукру, соняшника, в тому числі і позивачем у справі, в яких маються її підписи про отримання орендної плати ( а.с. 164-174). В судовому засіданні позивач заперечувала дійсність своїх підписів у даних списках на видачу продукції на паї. Однак, заперечення позивача та відповідно недійсність її підписів в даних документах належними та допустимим доказами не доведено. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи вказаних підписів позивачем, представником позивача не заявлено. Будь-яких інших доказів на доведення факту не отримання позивачем орендної плати суду не надано, як не надано суду і доказів того, що позивач зверталася до відповідача з питанням не виплати орендної плати чи виплати її в неповному обсязі, що дає суду підстави вважати, що позивач отримувала орендну плату та повністю погоджувалась з її формою та розміром. На підставі вищевикладеного, суд вважає доводи позивача про неотримання ним орендної плати необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до правової позиції від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13) Верховного Суду України виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено, що спірний договір оренди порушує її законні права на володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, як приватною власністю, а тому вони підлягають судовому захисту шляхом задоволення даного позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку визначеному ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного ст. ст. 203, 205, 208, 215, 216, 236, 373, 627 ЦК України, Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.1998 року ( зі змінами та доповненнями) ст. ст. 124, 210 ЗК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Постанови Верховного Суду України № 6-99 цс13 від 18.09.2013 року, Постанови Верховного Суду України № 6-127 цс13 від 18.12.2013 року та

Outcome: dismissed