Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якій з урахуванням уточнених підстав позовних вимог, які були прийняті судом, просить визнати виконавчий напис № 1123 виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 08.02.2017 року таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що в липні 2017 року отримав з відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області постанову про відкриття виконавчого провадження № 54261587, яка була винесена Головним державним виконавцем Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Шевчуком А.І. 11 липня 2017 року про стягнення з нього на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 21 211,10 грн на підставі виконавчого напису № 1123 виданого 08 лютого 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Як вбачається з виконавчого напису від 08 лютого 2017 року, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив вказаний виконавчий напис про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № DN81АR56190165 від 05 грудня 2007 року. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А не підлягає виконанню, оскільки, по-перше, згідно заяви представника ПАТ КБ «Приватбанк» б/н від 10.12.2016 року, нотаріусу була надана копія кредитного договору, а не оригінал; по-друге, для одержання виконавчого напису нотаріуса банку слід було надати засвідчену виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а не розрахунок заборгованості; по-третє, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте документів, які б підтверджували безспірність його заборгованості нотаріусу надані не були. Також, позивач послався на ст.ст. 257, 258 ЦК України та зазначив, що з урахуванням спливу позовної давності сума його заборгованості є значно меншою, а тому є спірною. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнти. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Надав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без їх часті. В обґрунтування заперечення представник зазначив, що у зв'язку з тим, що позивач вчасно взяті на себе зобов'язання перед Банком не виконав, відповідач скористався своїм правом на позасудовий спосіб захисту та звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. В запереченнях зазначено, що нотаріусу був наданий повний пакет документів неохідних для вчинення цієї нотаріальної дії, заборгованість на момент вчинення виконавчого напису була безспірною, оскільки позовна давність за вимогами Банку не сплинула. Треті особи в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 грудня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банок "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 52 916 грн. 50 коп. на наступні цілі: 33000,00 грн. на придбання автомобілю; 34 грн. для сплати за реєстрацію Предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; на сплату страхових платежів; на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором та сплатою щомісячної винагороди у розмірі 0, 50% від суми виданого кредиту (копія кредитного договору додається). 05 грудня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банк "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено договір застави придбаного ним автомобілю за рахунок наданого йому кредиту. З виписки щодо погашення по кредиту від 23 серпня 2017 року вбачається, що за період з 08 січня 2008 року по 16 червня 2014 року позивач сплатив Банку в рахунок погашення кредиту всіх платежів на 93 780, 73 грн. Як було визнано позивачем та не заперечувалось відповідачем по справі після 16 червня 2014 року він не здійснював платежів Банку в рахунок погашення кредиту. 01.12.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором від 05.12.2007 р. протягом п'яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги на загальну суму 21 211,10 грн., що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень та фіскальним чеком. 08.02.2017 року на адресу приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича надійшла заява від ПАТ КБ «ПриватБанк» про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору для стягнення боргу частинами за кредитним договором від 05.12.2007 року № DN81АR56190165, а саме 21211,10 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8037, 89 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 623, 21 грн., заборгованості з комісії у розмірі 1240, 30 грн., заборгованості з пені у розмірі 11309,70 грн. за перід з 05.12.2007 року по 20.09.2016 р. До вищезазначеної заяви були додані копія кредитного договору, розрахунок заборгованості за кредитним договором, копія письмової вимоги про усунення порушень, копії опису вкладення та розрахункового документу про оплату послуг поштового зв'язку, копії установчих документів Банку, копії довідки з ЄДРПОУ та витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довіреність представника Банку та його паспорт в копіях, що вбачається з наданих суду приватним нотаріусом Завалієвим А.А. пакету документів на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис. 08.02.2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. за № 1123 вчинив вказаний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DN81АR56190165 від 05 грудня 2007 року у вищезазначеному розмірі. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5, в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Крім того, підпунктами 3.2, 3.3., 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.п. 5.1., 5.3. п. 5 Глави 16 розділу ІІ Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. Отже, з вищенаведених норм права вбачається, що нотаріусу в будь-якому випадку подається оригінал документа, що встановлює заборгованість, в тому, числі, у разі стягнення боргу частинами, оскільки на ньому робляться відмітки про вчинення виконавчого напису. Як було встановлено судом, відповідачем була надана нотаріусу лише копія кредитного договору № DN81АR56190165 від 05 грудня 2007 року без оригіналу, що є порушенням п.п. 5.1., 5.3. п. 5 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, як встановлено судом, Банком не була подана засвідчена виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а був наданий лише розрахунок заборгованості за кредитним договором № DN81АR56190165 від 05 грудня 2007 року. При цьому суд зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом або випискою з рахунка боржника в розумінні Постанови Правління НБУ від 18.06.203 року № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України». Отже, суд дійшов висновку, що безспірність заборгованості не була підтверджена документами, передбаченими п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №. Крім того, суд зазначає, що нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Проте, з заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору для стягнення боргу частинами за кредитним договором від 05.12.2007 року № DN81АR56190165, включено заборгованість з пені у розмірі 11309,70 грн. за період з 05.12.2007 року по 20.09.2016 р. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14. Отже, суд дійшов висновку, що вчинення виконавчого напису, тобто вчинення нотаріальної дії у сфері безспірної юрисдикції, про стягнення з [PERSON] заборгованості з пені у розмірі 11309,70 грн. за період з 05.12.2007 року по 20.09.2016 р. не ґрунтується на вимогах вищезазначених норм права. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає, необґрунтованою позицію позивача з посиланням на п. 2.3. Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5, згідно якої вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, оскільки вказана норма права застосувується до відносин іпотеки, яка є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а правовідносини між сторонами по справі виникли щодо забезпечення зобов'язання відносно рухомого майна. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved