Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

08.07.2019р. АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 14734,16 дол.США. (а.с. №3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.08.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №30). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 20.05.2008р. між банком на [PERSON] був укладений кредитний договір №DNHLGA00000831, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 93553,10 дол.США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення 20.05.2013р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивач, як кредитор, свої зобов`язання виконав, надав позичальнику кредитні кошти в розмірі визначеному договором, проте [PERSON] порушив умови договору по погашенню кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого станом на 15.04.2019р. сума заборгованості за договором складає 4212797,70 дол.США, з яких: залишок по кредиту в розмірі 85882,97 дол.США, заборгованість по відсоткам - 38626,59 дол.США, заборгованість по комісії - 9176,49 дол.США, пеня- 4079111,65 дол.США. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 14734,16 дол.США нарахованих за період 20.10.2010р. по 15.04.2019р., а також понесені судові витрати у розмірі 5903,24 грн. 06.02.2020р. до суду надійшов відзив на позов представника відповідача - адвоката Чебикіна С.В. (діє на підставі ордера серія АЕ №1013382, договору про надання правової допомоги від 21.12.2017р. - а.с. №39, 40-42), в якому представник відповідача заперечуючи проти задоволення позову, посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012р. було задоволено позов банка до [PERSON] та стягнуто заборгованість за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором №DNHLGA00000831 від 20.05.2008р. в розмірі 20016197,28 грн. в тому числі залишок заборгованості по тілу кредиту, а отже, звертаючись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а тому втратив право здійснювати нарахування відсотків за ставкою згідно договору. Крім того, в вересні 2016р. банк в позасудовому порядку звернув стягнення на належне відповідачу нерухоме майно - паркувальне місце [ADDRESS] містобудівного ансамблю " Крутогірний ", що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки №№DNHLGA00000831, укладеного між банком та [PERSON] , у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNHLGA00000831 від 20.05.2008р, а тому відповідно до положень ч.3 ст.36 Закону України "Про іпотеку" після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Також, у відзиві представник відповідача заявив про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення відсотків нарахованих за період з 20.10.2010р. по 20.10.2016р. (а.с. №46-49). 23.04.2020р. на електрону пошту суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій представник представник позивача - адвокат Єрмолов Є.М. (діє на підставі ордера ДП №2412/001 - а.с. №88зв) на спростування заперечень відповідача зазначив про те, що погашення заборгованості стягнутої за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012р. відповідачем на сьогоднішній день не проведено, рішення не виконано, отже наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє договірні правовідносини між сторонами, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а тому банк продовжує здійснювати нарахування відсотків, комісії та пені. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та сумою заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду. Зазначив, що станом на сьогоднішній день предмет іпотеки не реалізовано, але банком вживаються всі заходи спрямовані на проведення реалізації, проте необхідно враховувати, що станом на 15.04.2019р. [PERSON] має заборгованість 4212797,70 дол.США, а вартість предмета іпотеки, що визначена договором іпотеки, складає 6161000грн., що є набагато меншим від суми заборгованості, що має відповідач. Згідно з умовами договору сторони погодили, що нарахування відсотків, а також винагород передбачених п.п. 7.2 та 8.1 договору здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену п.8.1. Щодо строків позовної давності представник зазначив, що відповідно до п. 6.1 кредитного договору, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, оскільки позичальником зобов`язання за договором не виконані, такий договір не може вважатись виконаним, а тому позивачем дотримано при зверненні до суду строк позовної давності (а.с. № 75-77). 18.05.2020р. до суду надійшла уточнена позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" згідно якої позивачем було уточнено розмір позовних вимог, а саме банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 7059,47 дол.США, з яких: 1135,06 дол.США - заборгованість по відсоткам, 309,59 дол.США - заборгованість по комісії та 5614,82 дол.США - пеня, нарахована за період з 31.01.2018р. по 28.02.2018р. Відповідна сума заборгованості розрахована з урахуванням заборгованості, яка була стягнута з [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2012р. (а.с. №92-94). В судове засідання 28.05.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№73). В позовній заяві представник позивача Балашов О.В. (діє на підставі довіреності від 31.01.2019р. а.с.18) зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності (а.с. №4). Представник відповідача адвокат Чебикін С.В. в судове засідання 28.05.2020р. не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні докази (а.с. №74). 27.05.2020р. на електрону пошту суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи в зв`язку з запровадженням карантину, дію якого продовжено до 22.06.2020р. Ухвалою суду від 28.05.2020р. (без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено, оскільки це вже друга поспіль заява цього представника про відкладення розгляду справи (а.с № 70,109), крім того, у порівнянні з 31.03.2020р., коли розгляд справи було відкладено за подібним клопотанням, станом на 28.05.2020р. у м. Дніпрі вже відновлено рух транспорту містом, отже прибути до суду у громадян складнощів немає. Крім того, переважну більшість судових засідань в суді проводиться на підставі положень ч.1 ст. 247 ЦПК України за заявами сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. До речі, представник позивача по тексту позовної заяви до суду (а.с. № 4зв.) дає згоду на розгляд справи за відсутності представника позивача. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами письмовий відзив на позов, відповідь на відзив, суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов для винесення заочного рішення, яка визначена ч. 1 ст. 280 ЦПК України (в справі наявний відзив представника відповідача, з якого вбачається, що [PERSON] позов не визнає, і цій позиції судом при винесенні рішення буде надана належна оцінка). Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши зміст заперечень відповідача стосовного пред`явленого позову, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.05.2008р. між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") було укладено кредитний договір №DNHLGA00000831, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 93553,10 дол.США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення 20.05.2013р., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 1,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів (а.с.№10-12). Умови п.п.3.1, 3.3 договору встановлюють, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця сплачує відсотки у розмірі зазначеному в п.8.1 договору, тобто 1,42% на місяць. Нарахування відсотків, а також винагород, передбачених п.п.7.2 та п.8.1 договору здійснюється в останню дату їх сплати зазначену п.8.1, тобто 20.05.2013р., при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Повне погашення кредиту відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. Згідно до п.п.5.1, 8.4 договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п.8.4 договору за кожний день прострочки. При цьому, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється у гривні, у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплаті. При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує пеню у розмірі 3% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статей 610 , 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. З урахуванням редакції уточненої позовної заяви від 18.05.2020р.(а.с. № 92-94), позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 7059,47 дол.США, з яких: 1135,06 дол.США - заборгованість по відсоткам, 309,59 дол.США - заборгованість по комісії та 5614,82 дол.США - пеня, нарахована за період з 31.01.2018р. по 28.02.2018р. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с.№ 97-88). Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст.631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання визначені у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором, зокрема, відсотки за користування кредитом, пеню за прострочення виконання зобов`язання припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 05.12.2019р. у справі № 205/5456/16-ц, (провадження № 61-32720св18). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012р. у справі №412/15312/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2014р., позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено, зокрема, стягнуто заборгованість за кредитним договором №DNHLGA00000831 від 20.05.2008р. в розмірі 20016197,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 85882,97 дол.США, заборгованість за відсотками у розмірі 37491,53 дол.США, заборгованість з винагороди у розмірі 8866, 90 дол.США, пеня у розмірі 2371974, 45 дол.США (а.с. №60-66). Звертаючись в 2012 році з позовом до суду банк просив стягнути заборгованість, в тому числі в повному обсязі заборгованість по тілу кредиту 85882,97дол.США, а отже, кредитодавець реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України і такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому втратив право здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки за ставкою визначеною в договорі і у даному випадку права і інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. У постанові від 08.11.2019р. №127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду також дійшла правового висновку, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд зауважує, що при винесенні рішення не надається правова оцінка запереченням представника відповідача проти позову, що стосуються застосування банком позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором №DNHLGA00000831 від 20.05.2008р., оскільки відповідно до наданої суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.02.2020р. №198873571, №198876118 щодо об`єктів нерухомого майна - паркувальне місце [ADDRESS] містобудівного ансамблю " Крутогірний ", що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. №52-59), право власності на нерухоме майно зареєстровано за ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі іншого договору іпотеки серія та номер:1326 виданий 12.06.2007р. видавник приватний нотаріус ДМНО Крючкова Т.В., проте, в забезпечення виконання зобов`язання за договором №DNHLGA00000831 від 20.05.2008р. між [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки №DNHLGA00000831 посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Небосенко О.А., зареєстрований в реєстрі за №2475 (а.с. №50-51). При винесенні рішення не вирішуються питання про застосування до позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" строків позовної давності з урахуванням заяви представника відповідача, оскільки в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право. За вищезазначеного, суд дійшов висновку, що при розгляді справи позовні вимоги АБ КБ "ПриватБанк" про стягнення відсотків, комісії, пені за кредитним договором №DNHLGA00000831 від 20.05.2008р. не знайшли свого підтвердження, а тому не підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed