Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

22 січня 2020 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави (далі - позивач) до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - третя особа) про визнання незаконним та скасування рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, рішення про затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність, скасування державної реєстрації права власності. У позовній заяві позивач просив: визнати незаконним та скасувати рішення Олександрійської сільської ради №1005 від 23.02.2018 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»; визнати незаконним та скасувати рішення Олександрійської сільської ради №1129 від 17.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»; скасувати запис №31973942 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0458 га, к.н. 5624680400:08:035:0407 за [PERSON] , скасувати запис №31973535 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0935 га, к.н. 5624680400:08:035:0408 за [PERSON] . Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Олександрійської сільської ради № 1005 від 23.02.2018 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1393 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Олександрія. Рішенням Олександрійської сільської ради № 1129 від 17.04.2018 затверджено проекти землеустрою земельної ділянки площею 0,1393 га, к.н. 5624680400:08:035:0379 та передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає, що вказані рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки водоохоронна зона та прибережно-захисна смуга навколо водойми на території Олександрійської сільської ради становить 50 метрів, відповідно водоохоронна зона площею 0,0935 га на земельній ділянці площею 0,1393 га є прибережно-захисною смугою вказаної водойми, яка відповідно до вимог ст.ст. 83, 84 Земельного кодексу України не підлягає передачі безоплатно у приватну власність громадянам. Позивач зазначає, що згідно містобудівної документації с. Олександрія в зоні Р-3 не передбачено ведення особистого селянського господарства, а отже використання земельної ділянки площею 0,1393 га для ведення особистого селянського господарства є неможливим. Позивач стверджує, що відповідач є власником земельних ділянок, які утворені в результаті поділу земельної ділянки, рішення щодо надання якої у власність відповідачу прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Позивач, з покликанням на практику Європейського суду з прав людини, пояснив, що метою вказаного позову є повернення земель водного фонду, які розташовані в рекреаційній зоні, із приватної власності у комунальну власність, що становить суспільний інтерес. 22.09.2020 р. заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури подав через канцелярію суду клопотання, в якому просив у разі неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, вирішити справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справи без фіксування на звукозапис ходу судового засідання. Відзив на позовну заяву відповідач 1 та відповідач 2 не подали, у судові засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи, у тому числі через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 06.05.2020 р. та 23.06.2020 р. відповідач 1 подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Олександрійської сільської ради за наявними в матеріалах справи документами. Клопотань від відповідача 2 про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2020 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури задоволено частково, ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Апеляційним судом, зокрема, встановлено, що з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, підготовче засідання призначено на 02.06.2020 р. У судові засідання 02.06.2020 р., 03.07.2020 р., 04.08.2020 р. відповідач 2 не з`являвся. 04.08.2020 р. у зв`язку з неявкою відповідача 2 підготовче засідання відкладено на 03.09.2020 р. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.09.2020 р. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Рішенням Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 23 лютого 2018 року № 1005 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» надано [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1393 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Олександрія за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області. У переліку обмежень у використанні земельної ділянки № 36 від 14 березня 2018 р. сертифікованим інженером землевпорядником [PERSON] встановлено, що на земельній ділянці гр. [PERSON] , площею 0,1393 га, розташованої в с. Олександрія на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області знаходиться водоохоронна зона, площею 0,0935 га. У висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 29.03.2018 р. № 692-3165/81-18 зазначено зауваження та пропозиції до проекту землеустрою: в матеріалах проекту землеустрою врахувати вимоги ст. 88-91 Водного кодексу України, а саме: у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг, тому експерт державної експертизи пропонував відобразити прибережну захисну смугу та врахувати вимоги ст. 83 Земельного кодексу України щодо заборони передачі їх у власність. У листі коректури та контролю матеріалів Приватного підприємства «Колорит-Земсервіс» зазначено, що відповідно до генерального плану села Олександрія земельна ділянка знаходиться у водоохоронній зоні. Рішенням Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 17 квітня 2018 року № 1129 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1393 га (кадастровий номер 5624680400:08:035:0379) у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в с. Олександрія на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області та передано вказану земельну ділянку у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення Олександрійської сільської ради. Згідно листа Рівненського міжрайонного управління водного господарства від 18 липня 2018 р. № 07/420 земельна ділянка з к.н. 5624680400:08:035:0379 розташована на лівому березі водосховища, згідно ст. 88 Водного кодексу України ширина прибережної захисної смуги становить 50 м. від урізу води. Згідно листа відділу містобудування, архітектури та будівництва Рівненської районної державної адміністрації від 24.07.2018 № 228 функціональне призначення встановлене планом зонування с. Олександрія, території, зазначеної у додатку, а саме - зона Р-3 (Рекреаційна зона озеленених територій загального користування), яка призначена для повсякденного відпочинку населення і включає парки, сквери, сади, бульвари, міські ліси, водойми та інші озеленені території, що активно використовуються населенням для відпочинку, спортивні площадки для дітей та дорослих. Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області у листі від 14.09.2018 № 10-17-0.4-1304/90-18 повідомило Рівненську місцеву прокуратуру, що відповідно до плану зонування території с. Олександрія земельна ділянка, яка передана у приватну власність [PERSON] розташована в зоні Р-3 (рекреаційна зона озеленених територій загального користування), а під час відведення вказаної земельної ділянки у приватну власність Олександрійською сільською радою не були враховані вимоги затвердженої містобудівної документації, а також положень ст. 59 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 26.11.2018 № 10-17-0.4-1630/90-18 земельна ділянка з кадастровим номером 5624680400:08:035:0379 площею 0,1393 га має водоохоронне обмеження у використанні площею 0,0935 га, що підтверджується схемою прибережної захисної смуги водного об`єкту (ширина 50 м). Згідно інформаційної довідки з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно № 196987550 від 21.01.2020 у власності [PERSON] знаходиться земельна ділянка (кадастровий номер 5624680400:08:035:0407) площею 0,0458 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Олександрія, номер запису про право власності: 31973942, дата державної реєстрації: 06.06.2019. Згідно інформаційної довідки з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно № 196987935 від 21.01.2020 у власності [PERSON] знаходиться земельна ділянка (кадастровий номер 5624680400:08:035:0408) площею 0,0935 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Олександрія, номер запису про право власності: 31973535, дата державної реєстрації: 06.06.2019. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, серед іншого, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів. У статті 58 Земельного кодексу України та статті 4 Водного кодексу України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України визначено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Згідно з вимогами ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно ст. 1 Водного кодексу України визначено, що уріз води - межа води на березі водного об`єкта (берегова лінія). Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 08.05.2018 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» водоохоронна зона має внутрішню і зовнішню межі. Внутрішня межа водоохоронної зони збігається з мінімальним рівнем води у водному об`єкті. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів. Містобудівна документація є основою, зокрема, для вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; для вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Згідно із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (п.7 ч.1 ст.1). Вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування (ч. 2 ст. 5). Суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи (ч.2 ст.4). Відповідно до ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Згідно частини 1 статті 17 вказаного Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який, після його затвердження, стає невід`ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану. Частина 1 статті 18 цього Закону визначає, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації. Згідно ст. 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до п. 7 якої Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Оцінюючи наявність законних підстав для звернення заступника прокурора Рівненської місцевої прокуратури до суду із зазначеною позовною заявою, суд враховує, що з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави, що підтверджено постановою Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року, якою апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури задоволено частково, ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Так, у пункті 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII. У частині 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави. Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні із позовом до суду наявність інтересів держави прокурор обґрунтував порушенням інтересів держави. Так в позові зазначено, що в даній справі «суспільним», «публічним» інтересом звернення Рівненської місцевої прокуратури до суду з вимогами про визнання незаконними та скасування рішень про передачу земельної ділянки у власність є задоволення, насамперед, суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконної передачі у приватну власність земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів, загалом права власності на землю українського народу, земель водного фонду, як національного багатства України та джерел задоволення потреб суспільства в водних ресурсах. Отже, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Оскільки предметом спору у цій справі є рішення органу місцевого самоврядування - індивідуальні акти, видані на виконання управлінських функцій в порядку надання адміністративних послуг, дія яких вичерпалась їх виконанням, а до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів (відповідного територіального органу Держгеокадастру) не входить оскарження рішення органу місцевого самоврядування, які є предметом спору у даній справі, суд дійшов висновку про існування у заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури права на самостійне звернення із позовом у цій справі без визначення позивача (відповідного органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення). Обраний прокурором спосіб захисту права є ефективним, оскільки у разі визнання відсутнім у відповідача 2 права власності на земельну ділянку підлягає поновленню право територіальної громади Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо цієї земельної ділянки та спрямований на поновлення інтересів держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Рівненською місцевою прокуратурою пред`явлено позов в інтересах держави до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, [PERSON] без зазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим остання набула статусу позивача. Дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено, що водоохоронна зона та прибережно-захисна смуга навколо водойми на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області становить 50 метрів, у зв`язку з чим водоохоронна зона площею 0,0935 га на земельній ділянці площею 0,1393 га є прибережно-захисною смугою вказаної водойми та знаходиться у зоні Р-3 (рекреаційна зона озеленених територій загального користування), яка призначена для повсякденного відпочинку населення і включає парки, сквери, сади, бульвари, міські ліси, водойми та інші озеленені території, що активно використовуються населенням для відпочинку, спортивні площадки для дітей та дорослих. Однак, рішенням відповідача 1 від 23 лютого 2018 року № 1005 надано відповідачу 2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1393 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Олександрія за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Незважаючи на те, що 14 березня 2018 р. сертифікованим інженером землевпорядником [PERSON] встановлено, що на земельній ділянці гр. [PERSON] , площею 0,1393 га, розташованої в с. Олександрія на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області знаходиться водоохоронна зона, площею 0,0935 га., а експерт державної експертизи у висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 29.03.2018 р. № 692-3165/81-18 пропонував відобразити прибережну захисну смугу та врахувати вимоги ст. 83 Земельного кодексу України щодо заборони передачі їх у власність, рішенням відповідача 1 від 17 квітня 2018 року № 1129 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1393 га (кадастровий номер 5624680400:08:035:0379) у приватну власність відповідачу 2 для ведення особистого селянського господарства в с. Олександрія на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області та передано вказану земельну ділянку у приватну власність відповідачу 2 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення Олександрійської сільської ради. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач 1, достеменно володіючи інформацією про те, що на земельній ділянці, площею 0,1393 га, розташованої у рекреаційній зоні озеленених територій загального користування в с. Олександрія на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, знаходиться водоохоронна зона, не врахував вимоги затвердженої містобудівної документації, положення частини 4 ст. 83 Земельного кодексу України, а відтак не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до якого повинен був відмовити відповідачу 2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Враховуючи те, що оскаржувані рішення відповідача 1 прийняті ним з порушенням чинного законодавства, що підтверджується матеріалами, долученими до позовної заяви, позовні вимоги щодо скасування оскаржуваних рішень є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо скасування записів № 31973942 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0458 га, к.н. 5624680400:08:035:0407 та № 31973535 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0935 га, к.н. 5624680400:08:035:0408 за відповідачем 2 суд зазначає таке. Оскільки, земельні ділянки площею 0,0458 га (кадастровий номер 5624680400:08:035:0407) та площею 0,0935 га (кадастровий номер 5624680400:08:035:0408) утворилися внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,1393 га (кадастровий номер 5624680400:08:035:0379), яка була передана відповідачем 1 з комунальної власності відповідачу 2 з порушенням чинного законодавства, то позовні вимоги про скасування записів № 31973942 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0458 га, к.н. 5624680400:08:035:0407 та № 31973535 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0935 га, к.н. 5624680400:08:035:0408 за відповідачем 2 підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує, що згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року в справі за № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, згідно ч.1 ст. 9 Конституції України, ст.10 ЦК України кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його повернення у власність територіальної громади. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, то спірні правовідносини, пов`язані з вибуттям земельної ділянки із комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес. У висновках Великої Палати ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (заява № 34044є/02) від 29.03.2010, зазначено, що правовий режим публічної власності, яка закріплює її призначення як публічне користування з метою служити загальному благу, відповідає цій категорії. В зазначеному рішенні зазначено, що «збереження прибережної зони, а особливо пляжів, місць відкритих для всіх, є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. ЄСПЛ вважав у зв`язку з цим, що втручання держави в здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена із усією очевидністю». ЄСПЛ в рішенні вказував, що «політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважаюче значення має загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж має місце при регулюванні виключно цивільних прав». Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. У даному випадку суспільний інтерес, який полягає у поверненні територіальній громаді земельної ділянки у рекреаційній зоні озеленених територій загального користування в с. Олександрія на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, явно переважає приватний інтерес в отриманні у власність відповідача 2 земельних ділянок, які були утворені шляхом поділу земельної ділянки, отриманої у незаконний спосіб, чим було позбавлено жителів територіальної громади користуватись даною земельною ділянкою. Враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів. На підставі наведеного,

Outcome: approved