Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації за частку майна, визнання заповіту частково недійсним. В судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] 4.11.2007 року познайомилась з [PERSON] в санаторії „Полтава-Крим" в м. Саки, між ними склались близькі та доброзичливі стосунки. В подальшому [PERSON] запропонував позивачу проживати єдиною родиною і в січні 2008 року вона переїздить з м. Сміли до м. Києва, де вони спільно мешкали в квартирі [ADDRESS] до 21.04.2008 року, де раніше проживав його син, відповідач по справі, якого [PERSON] попросив напередодні виселитись. Далі вказані особи переїхали проживати до квартири [ADDRESS], яку придбали за кошти, взяті в кредит, який потім спільно сплачували своїми грошима, де мешкали до дня смерті [PERSON] - [INFO].Таким чином, дана квартира є спільною їх сумісною власністю. Весь цей час вони проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільно видатки, дбали один про одного. Тому просять встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 12.01.2008 року по [INFO]. Крім спільно придбаної зазначеної квартири, за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали гаражний бокс, [ADDRESS],пістолет (спецзасіб) ПМТ, калібр 9 мм, [NUMBER], гладкоствольну мисливську рушницю „АТА АRMS", калібр 12/76, [NUMBER], автомобіль „MITSUBISHI PAGERO 3.0", реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску. В силу ст.74 СК України вказане майно є спільною сумісною власністю[PERSON]. та [PERSON] і на їх правовідносини поширюється глава 8 Сімейного Кодексу України. Їх фактичні шлюбні відносини, спільне проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, породжують ті самі юридичні наслідки майнового характеру, що і перебування у зареєстрованому шлюбі. За таких обставин, просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 44,5 м2, жилою площею 18,0 м2, на 1/2 частину гаражного боксу, [ADDRESS] на 1/2 частину пістолета (спецзасіб) ПМТ, калібр 9 мм, [NUMBER], на 1/2 частину гладкоствольної мисливської рушниці „АТА АRMS", калібр 12/76, [NUMBER]як обов'язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку і жінці, які проживали без реєстрації шлюбу.При придбанні автомобіля „MITSUBISHI PAGERO 3.0" розмір особистих коштів позивача складав 20%, тому просять з урахуванням ринкової вартості даного автомобіля, виходячи зі змісту сайтів по продажу транспортних засобів, залишити у власності відповідача даний автомобіль, стягнувши з нього на користь позивача 81 206 грн. грошової компенсації, співмірної 1/5 частині вартості автомобіля. Крім того, в ході розгляду даного цивільного провадження позивач дізналась про існування заповіту, складеного 25.03.2010 року [PERSON], за яким він заповідав квартиру [ADDRESS] своєму сину [PERSON] Вважають, що вказаний заповіт необхідно визнати частково недійсним, а саме в 1/2 частині зазначеного нерухомого майна, оскільки дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і останній не мав права заповідати іншу 1/2 частину, яка належала позивачці. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] ніколи не проживав однією сім'єю з позивачкою і не бажав на меті створити з нею спільну родину. Можливо у нього і були якийсь зв'язки з [PERSON], але вони носили короткочасний, нетривалий характер. У [PERSON] з 2008 року було багато жінок, з якими він співмешкав не один місяць, тому відносини з позивачкою не були постійні. Все придбане нерухоме та рухоме майно було здійснено за кошти [PERSON], а позивачка не мала за своїми доходами такої фінансової можливості для внесення частки в їх придбання. Крім того, що вона більшість свого часу з 2008 року по 2015 рік проводила у себе вдома у м. Сміла Черкаської області, де доглядала свою матір. Крім того, факт укладання заповіту 25.03.2010 року, за яким [PERSON] заповідав свою квартиру [ADDRESS] своєму синові [PERSON], говорить про те, що померлий задовго до смерті бажав передати своє майно своєму сину. 3-тя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г. в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином (а.с.211), а у своїй заяві, направленій до суду, просила розглянути справу у її відсутність (а.с.214). Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис жорсткого диску, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом п.5, ч.1, ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] 18 вересня 2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т.1, а.с.18). Згідно паспорту [NUMBER] громадянина України [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував (т.1, а.с.19). Як пояснила позивачка та її представник у судовому засіданні, [PERSON] 4.11.2007 року познайомилась з [PERSON] в санаторії „Полтава-Крим" в м. Саки, між ними склались близькі та доброзичливі стосунки. В подальшому [PERSON] запропонував позивачу проживати єдиною родиною і в січні 2008 року вона переїздить з м. Сміли до м. Києва, де вони спільно мешкали в квартирі [ADDRESS] до 21.04.2008 року. Дані обставини були підтверджені у судовому засіданні дослідженими фотографіями, на яких зображені вказані особи (т.1, а.с.84-96) та відеозаписом (т.1, а.с.105), оглянутим у судовому засіданні, з якого вбачається урочисті проводи позивачки, на яких був присутнім [PERSON], її трудовим колективом в м. Сміла, Черкаської області. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 7.01.2008 року вони разом з [PERSON] та [PERSON] святкували Різдво, де останній називав позивачку своєю дружиною, надавав їй ознаки своєї уваги, в подальшому вони були в їх квартирі на Троєщині і святкували день народження [PERSON], а потім і інші свята, всюди відчувалось, що вони закохані один в одного, про що вони і казали всім. Свідок [PERSON] пояснила в суді, що вона працювала разом з позивачкою у Смілянському відділенні ПАТ „Укртелеком" і після її відпочинку у листопаді 2007 року до них на роботу часто приїздив [PERSON], який неодноразово вручав [PERSON] букет із 50 троянд. Потім вони разом святкував Новий 2008 Рік, відносини між ними були чудові, видно було, що вони кохають одне одного, про що казав і сам [PERSON], при цьому останній розповів, що купить обручки і у них будуть заручини, а позивачку від нас він забере. В подальшому він же повідомив, що вони переїжджають до квартири на Троєщині, де будуть жити разом. Їх колектив ПАТ „Укртелеком" влаштував урочисті проводи і подарував подружній парі посуд, телевізор, штори, тощо. Після придбання ними спільно квартири на вул. Вишняківській в м. Києві колектив здійснював організаційну допомогу [PERSON] у придбанні в м. Сміла меблів, які вона купувала за свої кошти. Судом також було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] протягом лютого - квітня 2008 року почали підшуковувати для їх спільного проживання іншу квартиру і з цією метою 21.04.2008 року АКІБ „УкрСиббанк" та [PERSON] укладають договір про надання споживчого кредиту №11336863000, за п.1.1 та п.1.4 якогопозичальник отримує від банку 52 000 доларів США для придбання нерухомості - квартири [ADDRESS] (т.1, а.с.26-29).Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що працює ріелтором ТОВ „Благовест" 12 років і в 2008 році до неї звернулась позивач для пошуку квартири в м. Києві, потім вона приїздила до неї разом з [PERSON], відносини між ними були просто чудові, вона їх постійно сприймала як подружню пару. Вони разом оглядали квартири, пояснюючи, що вона потрібна для їх спільного проживання, разом оформлювали документи для придбання квартири та банківський кредит, грошові кошти були переважно в руках позивачки і саме вона вносила необхідні платежі. Тільки одного разу вона забула сказати їм про обов'язкову сплату 1% від суми за оформлення кредиту, а коли згадала, то [PERSON] зразу ж дістала зі своєї сумки гроші і сплатила необхідну суму. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її мама [PERSON] познайомилась в санаторії з [PERSON], з яким переїхала спільно проживати до м. Києва 7.01.2008 року. Там вони спільно проживали в квартирі на Троєщині, а потім разом купили квартиру по [ADDRESS]. Для цієї покупки вони з чоловіком позичали їм 20 000 доларів США, які вони згодом повернули. Також вони разом відбудовували стару хату в селі, де проживав батько [PERSON], там [PERSON] обробляла город, будували гараж у кооперативі. Відносини між ними завжди були прекрасні, [PERSON] називав позивачку своєю дружиною, на всі свята та заходи вони ходили разом. Свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] він познайомився 1.12.2007 року на дні народження своєї дружини [PERSON], на який він приїхав з позивачкою, яку представляв всім як свою дружину. Всім гостям [PERSON] розказував, що вони - це одна сім'я і живуть вони разом. Коли вони купували спільно квартиру [ADDRESS], то він позичав позивачці 20 000 доларів США, які потім вони разом йому повернули. Після придбання цієї квартири [PERSON] за свої кошти купила та перевезла з м. Сміли до Києва меблевий кухонний гарнітур. Також позивачка стверджувала, що після вселення її з [PERSON] до вказаної квартири вона за свої кошти придбала в м. Сміла, Черкаської області і перевезла до м. Києва набір меблів. Дані обставини були підтверджені документально товарними чеками №12 про купівлю в салоні меблів м. Сміла у 2008 році набору корпусних меблів „Атлант" на суму 2958 грн. та №11 про купівлю в салоні меблів м. Сміла у 2008 році дивану „Астор-Н" та 2 крісел „Валерія" на загальну суму 5399 грн. (а.с.99), а також поясненнями свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON] Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 3.01.2005 року вона працює головою правління ОСББ „Каштан" в будинку [ADDRESS], а з 2012 року - керуючою справами цього ж ОСББ. В квітні 2008 року [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру №63 в їх будинку, в якій постійно проживали. З самого початку [PERSON] представив їй позивачку як свою дружину, вона часто їх бачила разом. Ніяких інших жінок за весь цей час з [PERSON] вона не бачила, про заміну замків вхідних дверей квартири померлим вона нічого не знає. Дані показання підтверджуються довідкамиОСББ „Каштан" №21 від 2.07.2015 року про те, що [PERSON], 1960 року народження з 21.04.2008 року проживає в квартирі [ADDRESS] (т.1, а.с.40) та №23 від 25.08.2015 року про те, що [PERSON], [INFO] дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 10.06.2008 року по день смерті [INFO] (т.1, а.с.97), а також актом №20-а ОСББ „Каштан"від 1.07.2015 року, зі змісту якого вбачається, що мешканці квартири №125 [PERSON], квартири №16 [PERSON], квартири №65 [PERSON], квартири №67 [PERSON] в будинку [ADDRESS] підтвердили проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] з моменту купівлі квартири у попереднього власника [PERSON] (т.1, а.с.69). Крім того, інспектор дозвільної системи Дарницького управління поліції [PERSON] пояснив в суді в якості свідка, що після смерті [PERSON] він прийшов до квартири [ADDRESS] і двері відкрила [PERSON], яка була у домашньому вбранні, сусіди повідомили, що це цивільна дружина померлого,яка з ним в цій квартирі проживала. Після чого він вилучив зброю у [PERSON], яка була оформлена на померлого. Як вбачається із медичної документації, [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №3 та ДУ „Інститут травматології та ортопедії НАМН України" в період 2013-2015 років з діагнозом: синдром діабетичної стопи, нейропатична форма, цукровий діабет, важка форма ХБП (т.1, а.с.101-104). Згідно довідок Київської міської клінічної лікарні №3 №4206 від 28.10.2015 року,№591 від 28.10.2015 року, №309 від 28.10.2015 року, №3669 від 28.10.2015 року [PERSON] з 31.12.2014 року по 27.01.2015 року, з 13.02.2015 року по 12.03.2015 року, з 27.01.2015 року по 13.02.2015 року, з 2.12.2014 року по 31.12.2014 року здійснювала догляд за хворим [PERSON], 1954 року народження (т.1, а.с.132-135). Аналогічна інформація міститься і у довідках ДУ „Інститут травматології та ортопедії НАМН України" №508226 від 9.07.2013 року та №508226 від 13.08.2013 року про те, що [PERSON] з 6.06.2013 року по 9.07.2013 року та з 11.07.2013 року по 13.08.2013 року здійснювала догляд за хворим [PERSON] (т.1, а.с.136-137).Крім того, свідок [PERSON], яка працює на посаді лікаря Київської міської клінічної лікарні №3 і була лікуючим лікарем [PERSON], пояснила у судовому засіданні, що хворий [PERSON] представив їй [PERSON] як свою дружину, і саме позивач постійно здійснювала за ним догляд, якого потребував хворий, купувала всі необхідні ліки, ночувала в палаті, а син його приходив у 2014 році, але після грудня 2014 року повністю біля хворого була тільки позивач і вона допомагала йому оформляти документи на отримання 1 групи інвалідності. [INFO] у віці 61 року [PERSON] помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (т.1, а.с.98; 108). У відповідності до ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє повне та ґрунтовне підтвердження та не викликає сумніву факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 12.01.2008 року по [INFO]. Суд не може покласти в основу рішення показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суперечать описаним вище доказам по справі, їх перебування в спірній квартирі відбувались за не тривалих та епізодичних термінів, у медичних закладах їх перебування теж було не значне та тимчасове. Ствердження відповідача та його представника про те, що у [PERSON] з 2008 року було багато жінок, з якими він співмешкав не один місяць, тому відносини з позивачкою не були постійними,все придбане нерухоме та рухоме майно було здійснено за кошти [PERSON], а позивачка не мала за своїми доходами такої фінансової можливості для внесення частки в їх придбання,крім того, вона більшість свого часу з 2008 року по 2015 рік проводила у себе вдома у м. Сміла Черкаської області, де доглядала свою матір, суд також не може покласти в основу рішення, оскільки вони також протирічать описаними вище доказами по справі, а також спростовуються змістом кредитного договору №01/36030006/0037/02 від 8.01.2008 року, згідно якого [PERSON] саме 8.01.2008 року коли переїхав з позивачкою спільно проживати до м. Києва придбав пральну машину „IndesitWILS 105 EX"вартістю 1899 грн. у кредит, який отримав від ПАТ КБ „Надра" (т.1, а.с.173-175), і який потім повернув невеликими частинами (т.1, а.с.176-177). Вказане свідчить про те, що саме [PERSON] не мав особистих заощаджень для придбання вартісних квартири, автомобіля, гаражу, тощо, а з урахуванням наданих доказів вказані коштовні об'єкти частково були придбані за рахунок кредитних банківських коштів (т.1, а.с.26-38; 44-60; 112-113; 116-117; 125). Надані суду фотографії, на яких зображений [PERSON] з іншими жінками (т.2, а.с.8-13), суд не може їх ідентифікувати в часі і вважати їх як докази в розумінні ст.57-59 ЦПК України, оскільки вони не містять дати зображення і не містять підтвердження, що саме з цими жінками померлий проживав не один місяць в період з 2008 року по 2015 рік. За змістом ч.1-2, ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, ст.60 глави 8 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як достеменно встановлено судом, проживаючи спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 12.01.2008 року по [INFO], [PERSON] та [PERSON] разом придбали квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.22-23), гаражний бокс, [ADDRESS] (т.1, а.с.61-66),автомобіль „MITSUBISHI PAGERO 3.0", реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску (т.1, а.с.41; 43-47; 58-60),пістолет (спецзасіб) ПМТ, калібр 9 мм, [NUMBER], гладкоствольну мисливську рушницю „АТА АRMS", калібр 12/76, [NUMBER] (т.1, а.с.70). Вказані об'єкти рухомого і нерухомого майна були оформлені на ім'я [PERSON], але за описаних вище обставин вони є спільним майном [PERSON] та [PERSON], яке належить їм на праві спільної сумісної власності, як особам, що перебували фактично у шлюбних відносинах між собою, але без реєстрації шлюбу. Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оцінюючи зазначені норми чинного законодавства, а також докази по справі, суд, виходячи із вище викладеного, приходить до висновку, що правовідносини, які склались між [PERSON] та [PERSON], регулюються як ст.74 СК України, так і главою 8 Сімейного Кодексу України, яка включає в себе статті від 60 до 74 включно. За таких обставин у разі визначення часток вказаних осіб їх розміри є рівними. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 44,5 м2, жилою площею 18,0 м2, 1/2 частину гаражного боксу, [ADDRESS] 1/2 частину пістолета (спецзасіб) ПМТ, калібр 9 мм, [NUMBER], на 1/2 частину гладкоствольної мисливської рушниці „АТА АRMS", калібр 12/76, [NUMBER] як обов'язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку і жінці, які проживали без реєстрації шлюбу, задовольнивши позов в цій частині. Однак суд відмовляє в задоволенні частини позову позивача про стягнення з відповідача на її користь 81 206 грн. грошової компенсації за 1/5 частину автомобіля „MITSUBISHI PAGERO 3.0", реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, оскільки в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження дійсна ринкова вартість вказаного транспортного засобу на день розгляду справи, а витяг з сайту auto.ria.сom.не є належним доказом в розумінні ст.57-59 ЦПК України, при цьому позивач та його представник у судовому засіданні не виявили бажання заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Як зазначає ч.1-3, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. За правилами ч.1, ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1, ст.1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як наголошує ч.1, ст.215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено судом, 25 березня 2010 року [PERSON] уклав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київського області Науменко Л.Г., зареєстрований у реєстрі за №751, за яким він заповідав квартиру [ADDRESS] своєму сину [PERSON], відповідачу по справі (т.1, а.с.114-115). Даний заповіт за своїм характером та змістом є одностороннім правочином. А до такого одностороннього правочину застосовуються правові наслідки недодержання стороною при вчиненні правочину вимог закону, що передбачено параграфом 2 глави 16 ЦК України. Підписавши вказаний заповіт, [PERSON] порушив вимоги глави 8 ЦК України, яка надає право власності позивачці на 1/2 частину спірної квартири, що є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], як особі, яка проживала з ним з 2008 року по 2015 рік як жінка з чоловіком без реєстрації шлюбу.За таким обставин, суд вважає необхідним визнати зазначений заповіт частково недійсним, а саме у заповіданні померлим 1/2 частини спірної квартири, яка належить на праві власності [PERSON] Згідно ст.79; 88 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, тому розмір судового збору необхідно стягнути пропорційний до частини задоволених позовних вимог:3816 грн. 34 коп. судового збору, в розмірі 812 грн.06 коп. необхідно відмовити.

Outcome: partial