Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи тим, що 28.08.2007 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір №PLL0GK00000147, відповідно до якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 27.08.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 28.08.2007 року було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку [PERSON] передано нерухоме майно а саме : будинок загальною площею 82,80 кв.м., житловою площею 29,50 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS]. Згідно п.33.4 Договору іпотеки сторони визначились, що вартість предмету іпотеки становить 196950 грн. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 03.09.2013 року утворилась заборгованість перед позивачем по кредитному договору в розмірі 49965,32 Доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (1 долар США = 7,99 грн.) становить 399222,91 грн. та складається з : заборгованості по кредиту в сумі 24505,63 доларів США; заборгованості по процентам в сумі 12330,72 доларів США; заборгованості по пені в сумі 8508,43 доларів США; заборгованості по штрафу (фіксована частина) в розмірі 31,29 доларів США; заборгованості по штрафу (процентна складова) в розмірі 2377,81 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 2211,44 доларів США. У вересні 2012 року відповідачу [PERSON] було направлено вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі , а також процентів, комісії і штрафних санкцій у 30-денний строк з дня отримання вимоги у зв»язку з допущенням порушення зобов»язання по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого за кредитним договором утворилася прострочена заборгованість в розмірі 17101,23 доларів США. У вимозі на адресу відповідача також вказувалося, що Банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та у разі неналежного виконання зобов»язання у 30-денний строк з дня отримання вимоги , вимагає від відповідача добровільно звільнити нерухоме майно за адресою [ADDRESS]. На підставі викладеного, з урахуванням заяв від 30.10.2013 року, 14.01.2014 року, заяви від 08.09.2014 року, у якій представник позивача прохала суд виселити із житлового будинку - предмету іпотеки [PERSON], позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» прохав суд : в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28.08.2007 року, в розмірі 49965,32 [Доларів США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2013 року складає 399222,91 грн. з яких : заборгованість по кредиту в сумі 24505,63 доларів США; заборгованість по процентам в сумі 12330,72 доларів США; заборгованість по пені в сумі 8508,43 доларів США; заборгованість по штрафу (фіксована частина) в розмірі 31,29 доларів США; заборгованість по штрафу (процентна складова) в розмірі 2377,81 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 2211,44 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 82.80 кв.м., житловою площею 29.50 кв.м., який розташований за адресою: Полтавська обл., м. Лубни, вул. Дружби, буд. 141, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 28.08.2007 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості , її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; та виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку (предмету іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 34-36, 57-58). Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.01.2014 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в частині позовних вимог про "зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України"- залишено без розгляду. (а.с. 68). В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Ребрик С.М. позов підтримала та прохала його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в задоволенні позову прохав відмовити, мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] заперечує власний підпис на документах про отримання коштів, кредитному договорі та договорі іпотеки, обґрунтовував заперечення проти позову також чинним на даний час Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в задоволенні позову прохав відмовити, мотивуючи тим, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження позовних вимог, необхідних для задоволення позову, розрахунок заборгованості проведено не вірно, внаслідок чого [PERSON] доводилося сплачувати періодичні платежі в завищеному розмірі, також обґрунтовував заперечення проти позову чинним на даний час Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 28.08.2007 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір №PLL0GK00000147, відповідно до якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 27.08.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 28.08.2007 року було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку [PERSON] передано нерухоме майно а саме : будинок загальною площею 82,80 кв.м., житловою площею 29,50 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS]. Згідно п.33.4 Договору іпотеки сторони визначились, що вартість предмету іпотеки становить 196950 грн. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 03.09.2013 року у нього утворилась заборгованість перед позивачем по кредитному договору в розмірі 49965,32 Доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (1 долар США = 7,99 грн.) станом на 03.09.2013 року становить 399222,91 грн. та складається з : заборгованості по кредиту в сумі 24505,63 доларів США; заборгованості по процентам в сумі 12330,72 доларів США; заборгованості по пені в сумі 8508,43 доларів США; заборгованості по штрафу (фіксована частина) в розмірі 31,29 доларів США; заборгованості по штрафу (процентна складова) в розмірі 2377,81 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 2211,44 доларів США. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення із відповідача суми боргу за кредитним договором із зазначенням гривневого еквіваленту, що є правом позивача. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення рішення 08.09.2014 р. офіційний курс гривні до долара США згідно курсу НБУ також становить 100 доларів США= 1282.2103 грн. Тому станом на день ухвалення рішення сума боргу [PERSON] в гривневому еквіваленті становить 640 660, 48 грн. (49965,32 Доларів США х 1282.2103/100). У вересні 2012 року позивачем відповідачу [PERSON] було направлено вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі , а також процентів, комісії і штрафних санкцій у 30-денний строк з дня отримання вимоги у зв»язку з допущенням порушення зобов»язання по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого за кредитним договором утворилася прострочена заборгованість в розмірі 17101,23 доларів США. У вимозі на адресу відповідача також вказувалося, що Банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та у разі неналежного виконання зобов»язання у 30-денний строк з дня отримання вимоги , вимагає від відповідача добровільно звільнити нерухоме майно за адресою [ADDRESS]. За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно іпотечного договору від 28.08.2007 року позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином. Це право банку також походить із змісту ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", згідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. У відповідності з ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. На виконання цієї норми позивачем було направлено на адресу відповідача відповідне попередження. У відповідності з ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, спосіб реалізації предмета іпотеки. Відповідно до договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 196950 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р., № 898-IV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» визначає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а також встановлення ціни продажу іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Суд вважає, що вартість предмета іпотеки у розмірі 196950 грн. була узгоджена сторонами на час укладення договору іпотеки, а на час вирішення справи в суді згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо ціни продажу предмета іпотеки не має, що підтверджується матеріалами цивільної справи. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. В ході розгляду справи відповідачами належних, допустимих доказів на спростування суми заборгованості за кредитним договором не надано. Таким чином, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» доведено наявність у [PERSON] невиконаних зобов'язань за кредитним договором від 28.08.2007 року, за обставин чого у банку, у силу положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 28.08.2007 року, виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки. Разом із тим, на момент перегляду справи, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 3 червня 2014 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, частиною 4 визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, відповідачу [PERSON] був наданий кредит в іноземній валюті та на його забезпечення передано в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 82,80 кв.м., житловою площею 29,50 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] та який використовується [PERSON], [PERSON] та неповнолітньою [PERSON], як місце постійного проживання, що підтверджується, зокрема, актом від 30.08.2014 року (а.с. 240). По справі не доведено, що відповідач [PERSON] має у власності інше нерухоме майно. Враховуючи норми Закону № 1304-VII від 3 червня 2014 року, який є чинним на момент розгляду справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Відмова з цих підстав у задоволенні позову не позбавляє іпотекодержателя права на повторне звернення до суду в майбутньому після зняття мораторію на задоволення вимог кредитора за валютними кредитами. Згідно акту вуличного комітету від 30.08.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] проживають за адресою [ADDRESS] з 24.09.2007 року. (а.с. 240). Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Ч.3 ст.109 ЖК України також передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом із тим, враховуючи, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, підстав для виселення відповідачів із житлового будинку не має. Крім цього, матеріали справи не містять даних про отримання відповідачами письмової вимоги іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення у зв»язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed