Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 липня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві [PERSON] вказала, що до 13 травня 2015 року перебувала з відповідачем у шлюбі, за час якого спільно придбали жилий будинок з надвірними спорудами, який розташований в м.Кодима по вул.Шевчена, 14 Одеської області. Після розлучення вказаний будинок добровільно розділити не змогли, тому просила в судовому порядку поділити вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, виділивши їй житлову кімнату 1-5 площею 10.7 кв.м., ванну кімнату 1-6 площею 10.5 кв.м., кухню 1-7 площею 11.8 кв.м., котельну 1-2 площею 6.4 кв.м., гараж літ."Д" площею 38.0 кв.м., а відповідачеві [PERSON] - відкриту веранду 1-1 площею 10.8 кв.м., передпокій 1-3 площею 7.5 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 20.2 кв.м., сарай літ."В" площею 26.6 кв.м., підвал літ."Г" площею 27.2 кв.м. Земельну ділянку площею 1965.8 кв.м. у т.ч. під забудовою, під городом та під двором просила залишити у їх спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до ордера адвоката та угоди про надання правової допомоги) позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити відповідно до запропонованого позивачем варіанту поділу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, але надав до суду письмову заяву, в якій заявлений позивачем позов визнав у повному обсязі та погодився на розподіл спірного житлового будинку відповідно до запропонованого позивачем варіанту поділу. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.ст.10, 11 та 60 ЦПК повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення своїх вимог. Судом встановлено та підтверджено матеріалами цивільної справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 31 липня 2010 року по 13 травня 2015 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 13 травня 2015 року шлюб між сторонами був розірваний (справа №503/597/15). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №363907, видане 06 серпня 2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кодимського РУЮ). 14 грудня 2010 року на підставі нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу [PERSON] був придбаний житловий будинок в м.Кодима по вул.Шевченка, 14 Одеської області, право власності на який було відповідним чином зареєстроване в органах технічної інвентаризації (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №28686406 від 17 січня 2011 року). Сторонами добровільно погоджено, що вказане нерухоме майно придбане ними за час перебування у шлюбі, а тому є їхнім спільним сумісним майном. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таке ж положення міститься у ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до розяснень, що є у п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що є їхнім спільним. Подружжя таким майном відповідно до ч.1 ст.65 СК України та ст.358 ЦК України розпоряджається за взаємною згодою. Згідно зі ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Визначаючи спосіб поділу спірного житлового будинку, суд виходить з меж позовних вимог позивача [PERSON], визнаних в цій частині відповідачем [PERSON], та вважає можливим розділити вказаний будинок між сторонами відповідно до запропонованого позивачем варіанту поділу, виділивши їй (позивачеві) житлову кімнату 1-5 площею 10.7 кв.м., ванну кімнату 1-6 площею 10.5 кв.м., кухню 1-7 площею 11.8 кв.м., котельну 1-2 площею 6.4 кв.м., гараж літ."Д" площею 38.0 кв.м., а відповідачеві [PERSON] - відкриту веранду 1-1 площею 10.8 кв.м., передпокій 1-3 площею 7.5 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 20.2 кв.м., сарай літ."В" площею 26.6 кв.м., підвал літ."Г" площею 27.2 кв.м. Земельну ділянку площею 1965.8 кв.м. у т.ч. під забудовою, під городом та під двором залишити у їх спільному користуванні. Окрім цього, у відповідності з вимогами ч.1 ст.79 та ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір в сумі 556 грн.82 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved