Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство "[PERSON] Аваль" звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/07-01-0157-08 від 26.02.2008 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди № 467 від 21.06.2006 року в сумі 2705,32 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 62023,66 грн., в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 2227,72 доларів США, що еквівалентно 51073,94 грн., заборгованість за процентами у розмірі 127,25 доларів США, що еквівалентно 2917,40 грн., пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів у сумі 350,35 доларів США, що еквівалентно 8032,32 грн. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за вищевказаним Кредитним договором, грошові кошти у встановлений у договорі строк позивачеві не повернув, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання поштового відправлення.. Матеріали справи містять заяву представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, про проведення судового засідання без участі представника банку, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які свідчать про отримання судових повісток /а.с. 236, 237/. 15.03.2017 року представник відповідача [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку із зайнятістю в судових засіданнях апеляційного суду Харківської області (а.с. 239). Суд, розглянувши вказану заяву, вважає необхідним зазначити, що дана цивільна справа надійшла до суду 07.07.2015 року, та 14.09.2016 року на підставі Розпорядження керівника апарату Фрунзенського районного суду м. Харкова № 86 від 14.09.2016 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Федорової О.В.. Розгляд справи неодноразово було відкладено, у тому числі і за заявою представника відповідача [PERSON], який посилався на зайнятість в інших судових процесах. Слід зазначити, що відповідних доказів зайнятості представника 15.03.2017 року в іншому процесі суду надано не було. Приймаючи до уваги положення ст. 157 ЦПК України, якою передбачено, що строк розгляду цивільної справи є обмеженим, та з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи та розглянути справу за наявними у ній доказами. В матеріалах справи містяться надані представником відповідача заперечення проти позову, в яких представник відповідача зазначає, що надані суду в якості письмових доказів копії Генеральної кредитної угоди № 467 від 21.06.2006 року, Кредитного договору № 014/07-01-157-08 від 26.02.2008 року з Додатковим Договором № 1 від 15.01.2009 року, угодою № 3 від 30.07.2009 року, угодою № 4 від 26.11.2009 року, угодою № 014/07-01-0157-08/5 від 25.06.2010 року та перелік платежів є незавіреними, а отже не можуть слугувати доказами по справі. Також, представник відповідача вказує, що відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється строком три роки, відповідно до ст. 258 ЦПК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, проте звертаючись до суду із позовом в липні 2015 року, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків сплати кредиту та процентів за період значно більший ніж один рік до моменту звернення до суду. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. 21.06.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого відповідно до рішення загальних зборів акціонерів № 3б-36 від 21.04.2006 року, є Відкрите акціонерне товариство "[PERSON] Аваль" та [PERSON] укладено Генеральну кредитну угоду № 467, відповідно до умов якої кредитор зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Генеральної кредитної угоди. Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 13000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту /а.с. 13-16/. 26.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", правонаступником якого на підставі рішення загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 року, є [PERSON] акціонерне товариство "[PERSON] Аваль" та [PERSON] укладено Кредитний договір № 014/07-01-0157-08 від 26.02.2008 року укладений в рамках Генеральної угоди № 467 в від 21.06.2006 року, відповідно до умов якого Кредитор, у відповідності до Генеральної кредитної угоди № 467 від 21.06.2006 року, та на положеннях і умовах цього Договору, надає Позичальнику Кредит у сумі 11000,00 доларів США з встановленням строків погашення кредиту згідно Графіка погашення кредиту та відсотків, наведеному в Додатку № 1, і який є невід'ємною частиною цього договору, із сплатою 13,75 відсотків річних, строком по 21.02.2011 року /а.с 9 -12/. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору № 014/07-01-0157-08 від 26.02.2008 року укладений в рамках Генеральної угоди № 467 від 21.06.2006 року, відповідно до умов якого Кредитор, у відповідності до Генеральної кредитної угоди № 467 від 21.06.2006 року, позичальнику відкрито позичковий рахунок № [NUMBER] у Харківській обласній дирекції "[PERSON] Аваль" та надано з нього Позичальнику кредит в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER], відкритий у Харківській обласній дирекції "[PERSON] Аваль". Відповідно до п. 8.1 вказаного Договору, Договір набуває чинності з часу надання Позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до часу повного погашення Позичальником кредитної заборгованості (позики, відсотків за користування, штрафів та пені). 15.01.2009 року між Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", правонаступником якого на підставі рішення загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 року, є [PERSON] акціонерне товариство "[PERSON] Аваль" та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору № 014-07-01-0157-08 від 26.02.2008 року, укладеного у відповідності до генеральної кредитної угоди № 467 від 21.06.2006 року, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди змінити Графік погашення кредиту та відсотків до кредитного договору № 014-07-01-0157-08 від 26.02.2008 року, який викласти в новій редакції, що додається до цього договору /а.с 17-18/. 30.07.2009 року між Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", правонаступником якого на підставі рішення загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 року, є [PERSON] акціонерне товариство "[PERSON] Аваль" та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 014-07-01-0157-08 від 26.02.2008 року, укладеного у відповідності до генеральної кредитної угоди № 467 від 21.06.2006 року, відповідно до умов якого сторони домовились зменшити розмір щомісячних платежів по сплаті суми (розміру) кредиту та змінити строк їх сплати, а Позичальник прийняв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту у розмірах та строки, передбачені Графіком погашення кредиту та відсотків /а.с. 20-21/. 26.11.2009 року між Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", правонаступником якого на підставі рішення загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 року, є [PERSON] акціонерне товариство "[PERSON] Аваль" та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 014-07-01-0157-08 від 26.02.2008 року, укладеного у відповідності до генеральної кредитної угоди № 467 від 21.06.2006 року, відповідно до умов якого сторони узгодили процентну ставку на у розмірі 15% річних та дату остаточного погашення кредиту - 21.12.2014 року. Також, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав /а.с. 26 -27/ . 03.06.2010 року між [PERSON] акціонерним товариством "[PERSON] Аваль" та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 5 до кредитного договору № 014-07-01-0157-08 від 26.02.2008 року, укладеного у відповідності до генеральної кредитної угоди № 467 від 21.06.2006 року, відповідно до умов якого сторони домовились на період з 25.06.2010 року по 25.08.2010 року зменшити розмір щомісячних платежів по сплаті суми (розміру) Кредиту та змінити строк їх сплати, а Позичальник прийняв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту у розмірах та строки, передбачені Графіком погашення кредиту та відсотків, що є додатком № 1 до Договору та викладений в новій редакції. Починаючи з 25.09.2010 року Позичальник зобов'язався здійснювати погашення суми кредиту та сплату відсотків за користування кредитом відповідно до Графіку погашення кредиту та відсотків, що є додатком № 1 до Договору та викладений в новій редакції /а.с. 32-35/. Проте, [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором не виконав, у встановлені строки кредит не повернув, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 15.04.2015 року утворилась заборгованість в сумі 2227,72 доларів США - заборгованості за кредитом та 127,25 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом. Враховуючи прострочення відповідачем сплати основної заборгованості та відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та заборгованості по процентам за користування кредитом. При цьому у позові банк просить стягнути заборгованість з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день розрахунку. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). З урахуванням офіційного курсу, встановленого НБУ на 15.04.2015 року (22,92 грн. за 1 долар), стягненню з відповідачів на користь банку підлягає заборгованість за кредитом в сумі 2227,72 доларів США, що еквівалентно 51073,94 грн., та заборгованість за процентами в сумі 127,25 доларів США, що еквівалентно 2917,40 грн. Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що згідно з п. 10.2 Генеральної кредитної угоди за порушення строків повернення кредитів, відсотків за користування кредитами, передбачених Кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди, позичальник сплачує Банку пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Позивачем наданий розрахунок пені за період з 12.06.2014 року по 15.04.2015 року в сумі 350,35 доларів США, та розрахований еквівалент вказаної суми, який складає 8032,32 грн.. Як вже було зазначено, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. Отже, пеня, штраф може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні. При цьому саме у гривні вони повинні обчислюватись на момент прострочення зобовязання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У своїх запереченнях проти позову представником відповідача вказано, що позивач, звертаючись із позовною заявою в липні 2015 року, просить стягнути з відповідача пеню за порушення строків сплати кредиту та процентів за період значно більший ніж один рік до моменту звернення до суду. Приймаючи до уваги, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 07.07.2015 року, суд вважає, що ним пропущено встановлений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності щодо стягнення пені за період з 12.06.2014 року по 07.07.2015 року, у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 8027,50 грн. за період з 07.07.2014 року по 15.04.2015 року. Разом з тим, заява представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності щодо нарахування процентів за користування кредитом задоволенню не підлягає, оскільки до вказаної позовної вимоги застосовуються положення про загальну позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Представником відповідача надані докази погашення [PERSON] грошових коштів в рахунок погашення відсотків за кредитним договором № 014/07-01-157-08 від 26.02.2008 року на загальну суму 11727,77 доларів США, та в наданих ним на підтвердження сплати відсотків копіях квитанцій вказано призначення здійсненого відповідачем платежу: "погашення % по кредиту". Таким чином, суд вважає, що такі дії відповідача свідчать про визнання ним боргу зі сплати процентів за користування кредитом, що, відповідно, зумовлює переривання встановленого строку позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 620,18 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial