Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про втрату права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані: її син [PERSON], її онук [PERSON], а також колишні члени її сім'ї - [PERSON] та її дочки [PERSON], [PERSON], онук [PERSON]. Спільне життя її сина з відповідачкою не склалося та у вересні 2015 року, за відсутності чоловіка, невістка зібрала всі свої речі, дітей та виїхала з квартири. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2015 року шлюб між сином позивача та [PERSON] було розірвано. [PERSON] зазначає, що з цього часу відповідачка в її квартирі не проживає та з ними не спілкується. Нинішня адреса [PERSON], позивачу не відома. Оскільки комунальні послуги сплачуються з урахуванням кількості осіб зареєстрованих на житловій площі, то позивач змушена сплачувати більш ніж потрібно. Крім того, той факт, що відповідачі зареєстровані в спірній квартирі та в ній не проживають - перешкоджає позивачу розпоряджатися її власністю на власний розсуд, зокрема відчуджити квартиру. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. До початку розгляду справи по суті представником позивача [PERSON] було подано суду заяву про змешення розміру позовних вимог, оскільки неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] в спірній квартирі не зареєстровані. Просив позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], а позовні вимоги щодо позбавлення права [PERSON] та [PERSON] користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] - залишити без розгляду. Так, ухвалою суду від 9 листопада 2017 року заяву представника позивача [PERSON] було задоволено та позов в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про втрату права користування житловим приміщенням - залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також залишити за позивачем судові витрати. Також не заперечили проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідачів на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач та її представник не заперечили проти такого порядку вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], свідка [PERSON] дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 24 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] передав у власність останній квартиру за [ADDRESS] (а.с. 5). З реєстраційного посвідчення від 17.01.2005 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] у КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" (а.с. 7). З відмітки в паспорті громадянина України вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована в квартирі за [ADDRESS] з 11.02.2005 року (а.с. 14). З особового рахунку № 193302, виданим 07.04.2016 року МКП «ЖЕК №6» вбачається, що відповідачі [PERSON] (колишня невістка), [PERSON] ( онук), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук) постійно проживають в спірній квартирі (а.с. 10). Аналогічні відомості містяться і в особововому рахунку [NUMBER], сформованого 28.08.2017 року, проте прізвище колишньої невістки вже зазначено інше - [PERSON], замість [PERSON] (а.с. 9). З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що колишня невістка позивача змінила своє прізвище, в зв'язку з одруженням. Слід зазначити, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2015 року по справі № 127/23990/15-ц, шлюб між [PERSON] (сином позивача) та [PERSON] зареєстрований 26.07.2011 року в відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, був розірваний (а.с. 11). З актів МКП "ЖЕК №6" від 13.04.2016 року та від 12.09.2017 року вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS], однак не проживають в ній з 17 вересня 2015 року по теперішній час (а.с. 12, 13). Підтверджено даний факт в судовому засіданні показами свідка [PERSON] яка є сусідкою позивача. Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг ВМР, наданої на запит суду, відповідач [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с. 28). Аналогічний факт також підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2017 року по справі № 127/20162/17 (а.с. 85-86). Суд не приймає до увагу інші письмові докази, надані представником позивача, про оспорювання батьківства та боргові зобов'язання відповідачів, оскільки вони не стосуються предмета позову. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачів у квартирі [ADDRESS] понад один рік, а саме з 17 вересня 2015 року, а також те, що останні не оплачують комунальні послуги, які нараховуються також на них, як на осіб, які зареєстровані в даній квартирі, не несуть інших витрат по утриманню квартири, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на прохання її та представника. На підставі викладеного та

Outcome: approved