Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 14 грудня 2016 року, [PERSON], що є машиністом у КП «Теплоенерго» ДМР керуючи службовим ескаватором «Борекс 3106», державний номерний знак Т 00003 АЕ, під час руху по вул. Січових Стрільців в м. Дніпрі, не проконтролював технічний стан транспортного засобу, чим порушив п. 2.3б Правил дорожнього руху України, що призвело до створення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було спричинено матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортному засобу CHERY TIGGO 2.4i, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок даної ДТП позивачу було спричинено тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани голови. По даному факту Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було відкрито та розглянуто справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП України, внаслідок чого 13.03.2017 року було винесено постанову, в якій суд прийшов до висновку про наявність ознак провини механіка автотранспортної дільниці КП "Теплоенерго" ДМР, який не проконтролював технічний стан вказаного транспортного засобу. У звязку з чим, просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 32\~757,74 грн., яка складається з: 25\~457,74 грн. розмір упущеної вигоди, внаслідок порушення прав, як приватного підприємця; 7\~000,00 грн. вартість юридичних послуг; 300 грн. вартість проведення компютерної топографії головного мозку, моральну шкоду у розмірі 25\~000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1280,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на недоведеність вимог позивача, суду надав заперечення проти позову. Вислухавши пояснення сторін, які приймають участь у справі, позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 та 2\~ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як встановлено судом, що 14 грудня 2016 року, [PERSON], працюючи машиністом у КП «Теплоенерго» ДМР керуючи службовим ескаватором «Борекс 3106», державний номерний знак Т 00003 АЕ, під час руху по вул. Січових Стрільців в м. Дніпрі, не проконтролював технічний стан транспортного засобу, чим порушив п. 2.3б Правил дорожнього руху України, що призвело до створення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було спричинено матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортному засобу CHERY TIGGO 2.4i, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] По даному факту Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було відкрито та розглянуто справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП України, внаслідок чого 13.03.2017 року було винесено постанову, в якій суд прийшов до висновку про наявність ознак провини механіка автотранспортної дільниці КП "Теплоенерго" ДМР, який не проконтролював технічний стан вказаного транспортного засобу. Внаслідок ДТП позивачу було заподіяно тілесних ушкоджень у вигляді рубленої рани голови. У звязку з чим, позивача було направлено до Спеціалізованої клініко діагностичної лабораторії «Байер» КЗ «Дніпропетровське клінічне обєднання швидкої медичної допомоги» задля проведення компютерної топографії головного мозку. Вартість даної процедури становить 300 грн., що підтверджується чеком ІД 000039727792 від 14.12.2016 року (а.с.6). В судовому засіданні позивач, який був допитаний судом в якості свідка, пояснив, що при спуску вниз по вул. Артема у м. Дніпрі, дійсно сталась дана ДТП за участю водія екскаватора «Борекс» та автомобіля, в якому він знаходився в якості пасажира. В результаті ДТП йому нанесені тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани голови. Одразу після ДТП в лікарні йому зашивали голову. Дана операція була дуже болісна, оскільки здійснювалась без застосування наркозу, оскільки обезболювання в голову не вводиться. Рана була дуже велика - 15 см. Топографія кісток голови показала, що кістка ціла. Протягом неділі він не міг спати, лежати, оскільки рана займала більшу частину кожного покрову голови. 10 днів позивач не міг нормально існувати, знаходився у нервовому та знесиленому стані через те, що позивач не міг спати, оскільки голову взагалі не можливо було будь до чого притулити через біль. Отже, суд приходить до висновку, що в результаті ДТП позивачеві нанесена моральна шкода і вимога позивача про стягнення 25\~000 грн. в якості її відшкодування підлягає задоволенню в повному обсязі, як і матеріальна шкода в розмірі 300 грн. за проведення компютерної топографії головного мозку. Що стосується вимог про стягнення 25\~457,74 грн. упущеної вигоди та 7000,00 грн. витрат на правову допомогу, то в цій частині слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до ст.128 ГК України, громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється із залученням або без залучення найманої праці, самостійно або спільно з іншими особами. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями представника позивача у судовому засіданні, позивач є фізичною особою підприємцем та здійснює господарську діяльність. Відповідно до ст.42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, враховуючи вказане, спір щодо відшкодування не отриманого прибутку фізичної особи підприємця, якщо шкоду було завдано юридичною особою, повинен розглядатися в порядку господарського судочинства. Крім цього, суд зазначає, що збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) (ч.2 ст.22 ЦК України). Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі здійснення його підприємницької діяльності. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Як вбачається з пояснень представника позивача у судовому засіданні, позивач використовує найману працю, особисто не здійснює підприємницьку діяльність, а тому доказів того, що позивач поніс збитки при здійсненні вказаної діяльності, суду не надано. Крім того, позивачем не доведено, що підприємницька діяльність позивача була зупинена в період його перебування на лікуванні, навпаки, підприємство не припиняло своєї діяльності в наслідок хвороби позивача. Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до п.п.47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2017 року, право на правову допомогу гарантовано\~статтями 8,\~59\~Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року\~№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року\~№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у\~розділі III\~Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6\~Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,\~42,\~56\~ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року\~№ 4191-VI\~"Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у\~пункті 2\~частини третьої статті 79,\~статтях 84,\~88,\~89\~ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, в якості підтвердження витрат на правову допомогу, суду було надано договір про надання юридичних послуг №20-02-17/17 від 20.02.2017 року та рахунок фактура №02/17 від 20.02.2017 року. Однак, суд заанчає, що належним доказом надання правової допомоги є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. Проте, жодного підтверджуючого документу про оплату юридичних послуг суду не надано. Крім того, суд зазначає, що вказаний договір про надання юридичних послуг №20-02-17/17 від 20.02.2017 року укладений між ФОП та ТОВ «Лорендж», що є по суті господарським договором. На підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial