Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Херсонської міської ради за участю третьої особи Третьої Херсонської державної нотаріальної контори про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON], яка згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В. заповіла все своє майно [PERSON]. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Красногвардійської районної державної адміністрації від 29 листопада 1996 року № 1144, який було втрачено, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Агрофірма колгосп «Дружба народів», що розташована на території [ADDRESS]. 11 січня 2014 року позивач звернулась до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак листом від 15 червня 2016 року Третьою херсонською державною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. У зв'язку з чим просить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) розміром 2,19 га із земель колективної власності КСП «Агрофірма колгосп «Дружба народів», що розташована на території [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Херсонської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких представником зазначено, що позов пред'явлено до неналежного відповідача. Крім того, у позивача відсутній документ про право власності на спірну земельну ділянку, а сертифікат на земельну частку (пай) не є правовстановлюючим документом на землю, а також відсутня постанова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з чим, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог та проводити розгляд справи за відсутності представника. Представник третьої особи Третьої Херсонської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 35). Після смерті якої відкрилася спадщина, яка складає з земельної частки (паю) розміром 2,19 га із земель колективної власності КСП «Агрофірма колгосп «Дружба народів», що розташована на території [ADDRESS] (а.с.9-9 зв.) Згідно заповіту, посвідченого 03 липня 1998 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Ліною Володимирівною, [PERSON], заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося [PERSON] (а.с. 8). Позивач просить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) розміром 2,19 га із земель колективної власності КСП «Агрофірма колгосп «Дружба народів», що розташована на території [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Підставою зазначає відмову на її звернення 11 січня 2014 року до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.32 зв.). 15 червня 2016 року листом Третьої херсонської державної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а.с.42). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ст.1223 ЦК України). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки),нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців останнього. Судом встановлено, що 29 листопада 1996 року на підставі рішення № 1144 Красногвардійською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай), яка знаходиться в межах Петрівської сільської ради Красногвардійського району Автономної Республіки Крим, серії [NUMBER], та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 4249. Згідно оголошення в газеті «Наддніпрянська правда» № 95-96 від 22 вересня 2017 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Красногвардійської районної державної адміністрації №1144 від 29 листопада 1996 року на ім'я [PERSON] та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 4249, вважається недійсним у зв'язку з втратою (а.с. 110-115). Згідно статті 1 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідного до нього. Частиною третьою статті 6 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) передбачена передача земельних ділянок у власність громадян місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, відповідно до пункту 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Проте, моментом виникнення права власності на землю, відповідно до статті 22 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року), є встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, зокрема, право власності на землю посвідчується державним актом (стаття 23 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року). У відповідності до абз.3 п.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Крім того, як передбачено п.2,3 та 4 зазначеногоУказу при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Згідно з п.5 цього Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Пунктом 1 розділу Х Перехідних положень Земельного Кодексу України ( в редакції 2001 року) передбачено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, Прикінцеві та Перехідні положення актів цивільного законодавства вказують, яким чином регулюються відносини, які виникли до набрання чинності цими актами. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року (зі змінами від 17.11.2009 року) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 3 Закону власники сертифікатів, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), повинні подати до відповідної сільської, селищної, міської ради або до районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). До такої заяви власники додають і свій сертифікат на право власності на земельну частку (пай). На підставі такої заяви сільський, селищний, місцева рада або районна державна адміністрація приймає рішення. Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Далі сільської, селищної, міської ради або районна державна адміністрація: 1. уточнюють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); 2. уточнюють розташування, межі та площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); 3. укладають з землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що засвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету ; Місцева рада або райдержадміністрація укладають з землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення паїв, або ж сприяють укладенню таких договорів. 4. сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ і організацій, які орендують земельні частки (паї), ??проектів технічної допомоги тощо; 5. передають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Після здійснення таких дій, в роботу вступають землевпорядні організації (повинні мати ліцензію на проведення землевпорядних робіт), які: 1. проводять рекогносцировку місцевості - уточнюють на місцевості земельні масиви, які підлягають паюванню, і визначають місця встановлення межових знаків; 2. проводять геодезичні роботи - встановлюють межові знаки на місцевості. Межі земельних масивів та межові знаки визначаються в державній системі координат; 3. проводять кадастрове картографування - виконують кадастрову зйомку земельних масивів, які приватизуються. 4. розробляють проект організації території земельних часток (паїв) - на підставі виконаної кадастрової зйомки розробляють проект організації території земельних часток на території відповідної ради. Проект розробляється з урахуванням родючості грунтів, рельєфу, дорожньої мережі і т.д. На проекті організації території позначаються межі запроектованих земельних ділянок, їх кадастрові номери, площі в фізичних гектарах, лісозахисні смуги, захисні гідротехнічні споруди і т.д. Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розглядається та узгоджується певним сільським, селищним, міським радою або районною державною організацією і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв). Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - це документ, яким проектуються земельні ділянки, які повинні бути виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Такий проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) зберігається у відповідному сільському, селищному, міському раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів. 5. Останній етап - відведення земельних ділянок в натурі та видача державних актом на право власності. Після затвердження розробленого проекту землеустрою зборами власників земельних ділянок, землевпорядна організація виготовляє державні акти, які після реєстрації передаються до відповідної ради для вручення громадянам. Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, які перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один акт на право власності на земельну ділянку, відзначають юристи правової палати. Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності або спільній сумісній власності. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Згідно ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" Земельного кодексу України. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Оскільки [PERSON] за життя не набула права власності на земельну частку (пай) розміром 2,19 га із земель колективної власності КСП «Агрофірма колгосп «Дружба народів», що розташована на території [ADDRESS], не отримала державного акта на землю та не зареєструвала права власності на земельну ділянку, за таких підстав земельна ділянка не увійшла до спадкової маси. Тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Херсонської міської ради за участю третьої особи Третьої Херсонської державної нотаріальної контори про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом слід відмовити.

Outcome: dismissed