Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № С-027/01/2009 від 23.01.2009 року, укладеного між ВАТ "КРЕДОБАНК " та [PERSON], перший надав останньому кредит в сумі 22000 гривень 00 копійок на термін до 23.01.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаним кредитним договором 23.01.2009 року [PERSON] уклав з ВАТ "КРЕДОБАНК " договір поруки № С-027/01/2009/S-1. Позичальник та поручитель є солідарними боржниками по відношенню до ВАТ "КРЕДОБАНК". Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі. Однак відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 05.08.2016 року наявна заборгованість перед позивачем в сумі 127331 гривня 64 копійки, яку в добровільному порядку сплатити відмовляються, що спонукало ПАТ "КРЕДОБАНК" звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача надав суду клопотання, в якому зменшив позовні вимоги та просив стягнути з позивача пеню у розмірі 18 668 гривень 80 копійок. Також позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Співвідповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, просив застосувати строк позовної давності стосовно нарахованої пені. Співвідповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 23.01.2009 року між ВАТ КРЕДОБАНК ( банк ), в особі директора Кіровоградської філії ВАТ "Кредобанк" [PERSON], що діє на підставі Положення про філію та довіреності, та [PERSON] (позичальник), укладено договір № С-027/01/2009 про надання грошового кредиту в розмірі 22000 гривень 00 копійок на строк до 23 січня 2012 року ( а.с.15-17). Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, за надання послуг позичальник сплачує банку комісії в розмірі та строки, встановлені тарифами банку, наступні комісії: за розгляд анкети-заяви на отримання кредиту, одноразово - 0 грн. ( нуль); за видачу кредиту одноразово -1705,00 грн.; за управління кредитом, щомісяця - 0 грн.( нуль). Згідно п. 3.2 договору, за користуванням кредитом позичальник сплачує банку 40,5 % річних. Відповідно до п.3.3 договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом факт/360 за ставкою, визначеною у п.3.2 цього договору з моменту видачі кредиту до терміну зазначеного у п.2.1 договору . Згідно п.3.4 договору, позичальник сплачує проценти щомісяця, в порядку встановленому п.4.1. договору. Відповідно до п.п. 3.6 договору, у випадку неповернення кредиту в строк, визначений у п.2.1 договору, на вимогу банку позичальник сплачує пеню вказану в п.5.1 цього договору. Відповідно до п. 4.1 договору, позичальник зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами та комісією за управління кредитом, відповідно до цього договору, рівними сумами по 1071 гривні протягом усього строку кредитування, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та додатками до нього. Згідно п.4.9 договору, банк у випадках передбачених п.2.9 цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п.5.1 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором позичальник , крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п.3.2. цього договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку заборгованості за кредитним договором С-027/01/2009 від 23.01.2009 року, яка надана 05.08.2016 року ВАТ КРЕДОБАНК , встановлено, що заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 05.08.2016 року становить 44370 гривень 29 копійок (а.с.11-13), згідно розрахунку пені по простроченій заборгованості - загальна сума пені становить 82961,35 гривень (а.с. 14). Відповідач [PERSON] в судове засідання надав письмову заяву, в якій просить застосувати спеціальну позовну давність до пені. Згідно змінених позовних, позивач просив стягнути змінену пеню у розмірі 18 668 гривень 80 копійок. Оскільки відповідач надав заяву про застосування спеціального строку позовної давності щодо стягнення пені, то суд зобов'язаний застосувати наслідки пропуску позовної давності, згідно положень ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, отже суд застосовує скорочений строк позовної давності для нарахування неустойки (пені). У відповідності з ч.1 п.1, ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих випадків вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог: про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Обставин, які б свідчили про переривання чи зупинення позовної давності сторонами суду не надані. Також суд враховує і ту обставину, що останній платіж відповідач здійснив у травні 2009 року. При цьому суд зазначає, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлено зобов'язання повернути весь борг до 23 січня 2012 року та встановлено самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, за умовами договору, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахунку пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266 частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, а тому в межах позовних вимог, які не перевищують суму пені за 12 останніх місяців, необхідно стягнути пеню у розмірі 18668, 80 гривень. Саме така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14), які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Згідно договору поруки № С-027/01/2009/S-1 від 23.01.2009 року укладеного між ВАТ КРЕДОБАНК (банк ) в особі директора Кіровоградської філії ВАТ "Кредобанк" [PERSON], що діє на підставі Положення про філію та [PERSON] ( боржник) з однієї сторони та [PERSON] (поручитель) - поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань в повному обсязі ( повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користуванням кредитом, пені, штрафів, неустойки ) за кредитним договором №С-027/01/2009 від 23.01.2009 року. Відповідно до п.5.1 договору за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань по цьому договору поручитель відшкодовує кредитору завдані йому збитки та крім того сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотки від суми заборгованості за кожний день прострочення. Згідно п.4.7 цей договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань по кредитному договору № С-027/01/2009 від 23.01.2009 року. Відповідно до п.2.1. кредитного договору №С-027/01/2009 від 23.01.2009 року, банк видає позичальнику кредит в сумі 22000 грн. на строк до 23 січня 2012 року. За положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи, що строк договором поруки не встановлений, а тому суд вважає, що порука є дійсною протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за забезпеченим нею кредитним договором. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-6цс14), строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку. Суд враховує, що початок перебігу такого строку пов'язується законодавцем із моментом настання строку виконання боржником основного зобов'язання за кредитним договором. Оскільки позичальник [PERSON] допустив порушення взятих на себе кредитних зобов'язань у січні 2012 року, а тому у кредитора виникло право вимоги щодо виконання кредитного зобов'язання в повному обсязі. Отже суд приходить висновку, що з 23 січня 2012 року для позивача розпочався перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON] щодо виконання порушеного позичальником кредитного зобов'язання, який на момент розгляду справи завершився і продовженню чи перериванню не підлягав. Доказів, що протягом зазначеного строку позивач до поручителя пред'являв вимоги про погашення кредитного зобов'язання не надав. Виходячи з того, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання банком не пред'явлено вимог поручителю, а отже строк пред'явлення таких вимог для банку сплив, у зв'язку з чим зобов'язання поручителя [PERSON] припинилося, а банком втрачено право для захисту свого права на отримання належно виконаного кредитного зобов'язання поручителем. Аналізуючи зібрані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору укладеного між ПАТ КРЕДОБАНК та [PERSON], оскільки останній не виконав взяті на себе зобов'язання згідно з умовами договору, щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту на загальну суму 63039 гривень 09 копійок . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . На підставі викладеного, ст.ст. 526, 553, 554, 611, 651,1050,1054, ЦК України,

Outcome: partial