Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: ЖКС «Північний», ТОВ «Інфоксводоканал», ПАТ «Одесагаз», ПАТ Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», КП Теплопостачання міста Одеси» про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], про виділ [PERSON] в користування кімнату площею 18,2 кв.м., зазначену в технічному паспорті, який виготовлений 09.08.2012 року КП «ОМБТІ та РОН» під №4, залишити приміщення №1, №2, №7, №8, №9 в загальному користуванні, про зобов'язання ЖКС «Північний», ТОВ «Інфоксводоканал», ПАТ «Одесагаз», ПАТ Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», КП «Теплопостачання міста Одеси » укласти з [PERSON] окремі договори з надання відповідних послуг. Обґрунтовує свої вимоги тим, що на підставі договору дарування, який посвідчений 05.12.2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., та зареєстрований в реєстрі за №9519, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками, в рівних частках кожний, 516/1000 частин квартири [ADDRESS]. 186/1000 частини вказаної квартири належить [PERSON], 298/1000 частини вказаної квартири належить [PERSON] Між сторонами, як співвласниками цього майна, вникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Із витягу реєстру прав власності на нерухоме майно №35215353, який складений 17.08.2012 року, щодо реєстрації вказаного нерухомого майна вбачається, що за заявою власників для складання договору про порядок користування між співвласниками, у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться у користуванні кв.24, 516/2000 коридорів - 1, 2, житлової- 4, площею 18,2 кв.м., 516/2000 кухні - 7, 516/2000 туалету - 8, 516/2000 ванної - 9; у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться у кв.24, 516/2000 коридорів - 1,2, житлової- 3, площею 12,6 кв.м., 516/2000 кухні -7, 516/2000 туалету -8, 516/2000 ванної - 9. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.51). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (а.с.56). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Судові повістки про виклик відповідачів повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до абз.2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що вони були повідомлені належним чином (а.с.57-58, 59-60). Представники третіх осіб ПАТ Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», ТОВ «Інфоксводоканал» у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість та недоказаність вимог позивачки. Представники третіх осіб ЖКС «Північний», ПАТ «Одесагаз», КП «Теплопостачання міста Одеси» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили (а.с.54,55,63). У зв'язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення третіх осіб, суд дійшов висновку, про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що на підставі договору дарування, який посвідчений 05.12.2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., та зареєстрованого в реєстрі за №9519, [PERSON] та [PERSON] є власниками, в рівних частках кожний, 516/1000 частин квартири [ADDRESS] (а.с.6-7); Відповідно до технічного паспорту, який виготовлений КП «ОМБТІ та РОН» від 09.08.2012 року, у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться у квартирі №24, 516/2000 коридорів - 1, 2, житлової- 3, площею 12,6 кв.м., 516/2000 кухні - 7, 516/2000 туалету - 8, 516/2000 ванної - 9 (а.с.8-11); Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №35215353, який складений КП «ОМБТІ та РОН» від 17.08.2012 року, щодо реєстрації вказаного нерухомого майна, за заявою власників для складання договору про порядок користування між співвласниками, у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться у користуванні кв.24, 516/2000 коридорів - 1, 2, житлової- 4, площею 18,2 кв.м., 516/2000 кухні - 7, 516/2000 туалету - 8, 516/2000 ванної - 9 (а.с.12); Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб - ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України. Статтею 317 ЦК України встановлено зміст права власності: власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Квартирою відповідно до ч.1 ст.382 ЦК України є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначеним та придатним для постійного проживання в ньому. За положеннями ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Визначення права спільної власності надане у ст.355 Цивільного кодексу України - це майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними - ч.1 ст.369 ЦК України. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. №45) власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням - п.10 Правил. Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Одним зі способів захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного цивільного права за ст. 16 ЦК України є зміна правовідношення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Разом із тим, такого способу захисту цивільних прав як поділ особових рахунків законодавством України не передбачено. Правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах. Статтею 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та ін. За положеннями ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою - ст.29 Закону України „Про житлово-комунальні послуги". Статтями 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Правовідносини з приводу споживання природного газу регулюються Правилами надання послуг з газопостачання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року. Згідно з п.4 вказаних правил у разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір - відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому законом порядку - з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі. Відповідно до п.2 Правил об'єкт споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Відтак, відкриття окремих абонентських рахунків на кожного із співвласників (наймачів) квартири можливе лише після виділення часток в натурі та встановлення окремих опалювальних приладів. Однак, відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачання України та Державних будівельних норм встановлення декілька газових приладів чи засобів обліку для реального визначення кількості спожитого природного газу кожним співвласником цієї квартири є неможливим. Окрім того, розмір частки у спільному майні не впливає на визначення вартості спожитого природного газу, так як відповідно до п.10 Правил розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 р. за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу. Відповідно до п.4 ст.4 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів є актами цивільного законодавства, тому Правила користування електричної енергією для населення, затверджені Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН), обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форми власності. Пункт 3 ПКЕЕН визначає, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з типовим договором про користування електричною енергією. Відповідно до п. 2 ПКЕЕН об'єктом споживача є житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування. А за положеннями п. 9 ПКЕЕН у квартирах, або інших об'єктах споживача, розташованих за однією адресою, встановлюється один прилад обліку, не залежно від кількості господарських будівель. Згідно п. 2 ПКЕЕН технічні умови - документ, що видається споживачу енергопостачальником і містить перелік технічних вимог, які необхідно виконати для приєднання електроустановок нового споживача до електромережі, реконструкції діючих електроустановок споживача або зміни категорії надійності електропостачання споживача. Відповідно до Правил приєднання електроустановок до електричних мереж затверджених Постановою НКРЕ від 17.01.2013р. № 32 технічні умови - на приєднання до мереж (об'єктів) електроенергетики - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта замовника електричною енергією, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо електропостачання, та є невід'ємним додатком до договору про приєднання. За умовами п. 41 ПКЕЕН підключення до електричної мережі можливо лише у разі виконання правил користування електричною енергією, тобто після набуття окремої поштової адреси на об'єкт споживача, отримання технічних умов, укладення договору на постачання електричної енергії, з урахуванням вимог ЦК України, ЗУ «Про електроенергетику», ПКЕЕН, Правилами користування електричною енергією надалі (ПКЕЕ) затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28, Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених 17.01.2013р. постановою НКРЕ №32 та іншими нормативними документами. Згідно п.3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 27.06.2008 року № 190, рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. У випадках, коли засоби обліку на вводах субспоживачів відсутні, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу водоспоживання. Відповідно до положень ст.ст. 6, 19 Закону України „Про теплопостачання", п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630 плата за які відпускаються в квартиру -т плову енергію і гарячу воду, здійснюється на підставі договірних відносин між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. З матеріалів справи вбачається, що частки сторін у спірній квартирі реально не виділені, окремі прилади обліку споживання газу, води, теплової та електричної енергії не встановлені, договори про надання послуг теплопостачання, гарячої та холодної води, водовідведення, утримання будинку та прибудинкової території - не укладені. Відтак позивач, який звернувся до суду з метою упорядкування своїх обов'язків зі сплати комунальних платежів, має право звернутися до комунального підприємства «житлово-комунальний сервіс «Північний», комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»для укладення відповідних договорів і тільки у разі виникнення спору має право звернутися до суду з позовом про захист споживчих прав. Суд критично ставиться до посилань позивача, на відмову вказаних постачальних організацій щодо укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, так як позивачем не надано до суду жодного письмового доказу цього всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, за положеннями ст. 150 ЖК України користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 158 ЖК України передбачено право власника укладати договір найму жилого приміщення - між власником будинку (квартири) і наймачем договір укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін - ст. 162 ЖК України. Проте плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами та наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як роз'яснює в своїй постанові N 2 від 12.04.1985р. „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" Пленум Верховного Суду України в п. 5 при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Зокрема, за положеннями аз.2 ч.1 ст. 822 ЦК України якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено про те, що позивач не надав суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог, не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed