Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в особі філії „Запорізьке регіональне управління" ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, в якому вказав, що 11 травня 2006 року між [PERSON] та ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит"), був укладений кредитний договір № 594-056 К, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні ресурси в сумі 39 000 доларів США, строком повернення кредитних ресурсів до 11 травня 2009 року, з оплатою по процентній ставці 16,00 % річних. Пунктом 6.1 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника щодо прострочення виконання договірних зобов'язань, відповідно до якого, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Станом на 17.10.2013 року сума пені, нарахована по кредитному договору № 594-056К від 11.05.2006 року, за період з 17.10.2012 року по 17.10.2013 року становить 2 564 000,82 грн. Крім того, за період з 11.02.2008 року по 17.10.2013 року відповідач має заборгованість по процентам у розмірі 47 741,59 доларів США, що згідно з курсом Національного Банку України (799,3 грн. за 100 доларів США) станом на 01.11.2013 року становить 381 598,53 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по процентам у розмірі 381 598,53 грн., пеню у розмірі 2 564 000,82 грн., а також судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 11 травня 2006 року між [PERSON] та ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит"), був укладений кредитний договір № 594-056 К, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні ресурси в сумі 39 000 доларів США, строком повернення кредитних ресурсів до 11 травня 2009 року, з оплатою по процентній ставці 16,00 % річних (а.с. 5-6). Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2010, ухваленого у справі за позовом ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в особі філії „Запорізьке регіональне управління" ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором у розмірі 589 328, 95 грн. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на заставлене нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили 13.09.2010 року (а.с. 13-14). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача нарахованих процентів за період з 11.02.2008 року по 17.10.2013 року за користування кредитом за вищезазначеним кредитним договором у загальному розмірі 47 741,59 доларів США, що згідно з курсом Національного Банку України (799,3 грн. за 100 доларів США) станом на 01 листопада 2013 року складає 381 598,53 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, що кореспондується з положенням п. 3.4 кредитного договору, яким передбачено обов'язок позичальника достроково повернути кредитні ресурси, нараховані проценти та неустойку, передбачену умовами договору. У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Разом з цим, згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 3.2 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 11 травня 2009 року. Оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припинило правовідносин сторін кредитного договору, воно не звільнило боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавило кредитора права на отримання сум, передбачених умовами кредитного договору, тому суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача суми заборгованості за процентами у розмірі 11 749,42 доларів США, яка виникла за період з 11 лютого 2008 року по 11 травня 2009 року, що відповідає строку повернення кредиту - 11 травня 2009 року і саме до цієї дати, на думку суду, мають нараховуватися проценти за користування кредитом (а.с. 16). Пунктом 6.1 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника щодо прострочення виконання договірних зобов'язань, відповідно до якого, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. З матеріалів справи вбачається, що передбачена п. 6.1.кредитного договору - пеня за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту 1 % нарахована позивачем за період з 17 жовтня 2012 року по 17 жовтня 2013 року та становить 2 564 000 грн. 82 коп. (а.с. 17-18). Разом з тим, суд вважає, що доводи відповідача викладені ним у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 52-54) щодо занадто великого розміру неустойки порівняно з основним боргом заслуговують на увагу. Відповідно до частини 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Зважаючи на те, що розмір нарахованих Банком штрафних санкцій значно перевищує розмір боргу за кредитом, а також враховуючи, що за рішенням суду від 31 серпня 2010 року (а.с. 13-14) судом була стягнута на користь банку сума пені за простроченими платежами з основного боргу, суд вважає за можливе на підставі ст. ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити загальну суму нарахованих Банком за кредитним договором штрафних санкцій. Враховуючи, що заборгованість позичальника за процентами, що підлягають стягненню у судовому порядку, у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, складає 11 749,42 доларів США (станом на 01.11.2013 року гривневий еквівалент 11 749,42 х 7,993 = 93 913 грн. 11 коп.), а нарахований загальний розмір пені складає 2 564 000 грн. 82 коп., що значно перевищує основний борг, суд вважає за можливе скористатись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір неустойки до 11 749,42 доларів США (станом на 01.11.2013 року гривневий еквівалент 11 749,42 х 7,993 = 93 913 грн. 11 коп.), що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, справедливості та розумності. У зв'язку із зменшенням розміру неустойки зменшується і загальний розмір суми заборгованості, яка буде складати в такому разі 11 749,42 доларів США + 11 749,42 доларів США = 23 493,84 доларів США, або 23 493,84 х 7,993 = 187 826 грн. 22 коп. Тому, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в особі філії „Запорізьке регіональне управління" ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" за кредитним договором № 594-056 К від 11 травня 2006 року з відповідача слід стягнути суму у розмірі 187 826 грн. 22 коп. Інші доводи відповідача, а саме про необхідність застосування до спірних правовідносин строків основної та спеціальної позовної давності, щодо необхідності закриття провадження у справі у зв'язку з наявністю судового рішення про стягнення боргу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а отже судом не приймаються до уваги при вирішенні спору. ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в особі філії „Запорізьке регіональне управління" ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат пропорційно до задоволених судом вимог, зокрема судового збору у розмірі 1 878 грн. 26 коп.

Outcome: partial