Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

06 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я у розмірі 360000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що він в період з 13 грудня 2004 року по 22 квітня 2019 працював на шахті «Інгульська» ДП «СхідГЗК». За весь час роботи позивач займав різні посади, зокрема працевлаштувався на посаду підземного гірника на маркшейдерських роботах шахта 4 розряду; з 12 вересня 2005 року був переведений підземним гірником на маркшейдерських роботах шахти по 5 розряду; з 28 липня 2008 року працював учнем машиніста бурової установки геологорозвідувальних робіт підземної дільниці з повним робочим днем у підземних умовах; з жовтня 2008 року був переведений підземним машиністом бурової установки геологорозвідувальних робіт, зайнятий повний робочий день на підземних роботах по 6 розряду; з 01 січня 2014 року переведений підземним машиністом бурової установки геологорозвідувальних робіт, з повним робочим днем у підземних умовах по 7 розряду та на даній посаді позивач працював до моменту свого звільнення з підприємства. Враховуючи тривалі трудові відносини позивача з відповідачем в шкідливих умовах праці, це зрештою негативно вплинуло на стан здоров`я позивача та призвело до незворотних несприятливих наслідків для позивача у вигляді встановлення йому хронічного професійного захворювання. В лютому 2020 року було проведено розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за результатами якого складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. ДУ «Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини» м. Кривого Рогу позивачеві було установлено остаточно основний діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з полірадикулойнеропатією (L4, L5, S1, C6, С7) з вираженими порушеннями біомеханіки хребта стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей, що підтверджується актом та медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання. За результатами розслідування було встановлено зв`язок між захворюванням позивача та його роботою в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДІЇ «Схід ГЗК» та зроблено висновок, що причинами виникнення в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) стала робота в умовах шкідливої дії: рівень вібрації технологічна до 109 дБ при нормі 92 дБ, локальна до 117 дБ при нормі 112 дБ; запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: до 2,7 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони + 13,8° С при нормі + 17...+ 26 °С; рівень вологості до 93 % при нормі < 75 %; швидкість руху повітря до 0,64 при нормі 0,6-0,5 м/с; за показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу . За результатами огляду МСЕК позивачу було визначено 60% втрати професійної працездатності та одразу встановлено третю групу інвалідності з подальшим переоглядом в 2021 року. Пройшовши в лютому 2021 року повторно огляд в МСЕК позивачеві було підтверджено 60 % втрати працездатності та З групу інвалідності, що фактично підтверджує сталий розвиток захворювання позивача. Зрештою, вказане комплексне професійне захворювання (оскільки основний діагноз містить декілька діагнозів щодо різних захворювань) спричинили невідворотні негативні наслідки для позивача щодо стану його здоров`я, чим унеможливили відновлення нормального стану здоров`я, а виключно створили можливість для підтримання захворювань у стадії ремісії, щоб не допускати погіршення. Робота позивача у відповідача при недосконалому технологічному процесі, в умовах праці, які не є безпечними та не відповідають державним нормам з охорони праці призвела до виникнення у нього хронічного професійного захворювання, яке зрештою назавжди змінило життя позивача та призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я. Позивач, при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2021 року та оцінює моральну шкоду в 60 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 60*6000 грн (місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року встановлений ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік») = 360000 (триста шістдесят тисяч) грн. Просив стягнути з ДП "СхідГЗК" на його користь 360000 (триста шістдесят тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року по справі було відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року було частково задоволено клопотання представника відповідача та здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до судового розгляду на 15.06.2021 року. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача у зв`язку з зайнятістю в засіданні ЛЕК. 30 квітня 2021 року на адресу суду, від ДП "Схід ГЗК" надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП "СхідГЗК" позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими нормами трудового законодавства і такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що дійсно, [PERSON] в період з 13 грудня 2004 року по 22 квітня 2019 року працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» за професіями «підземний гірничий робітник на маркшейдерських роботах шахти по 4 та 5 розрядах», «учнем машиніста бурової установки» та «підземним машиністом бурової установки геологорозвідувальних робіт по 6 та 7 розрядах». Наказом від 22.04.2019 № 173 о/с [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України. ДП «СхідГЗК» заперечує проти доводів позивача, що саме відповідачем позивачу завдано моральну шкоду та вважає що позивачем не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу, наявність протиправних дій відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача. ДП «СхідГЗК» відповідно до вимог розділу 7 «Охорона праці» Колективного договору на 2019 рік (діючий на час трудових правовідносин позивача з відповідачем) організовував безпечні умови праці, належний стан санітарно-гігієнічних умов на робочих місцях згідно з вимогами Законів України. Також, ДП «СхідГЗК» в повному обсязі виконувало обов`язки, визначені Вимогами щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, Колективного договору на 2019 рік, що в свою чергу і є належним виконанням вимог ст.43 Конституції України та ст.153,158 КЗпП. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.02.2020 (пункт 17) обставинами виникнення професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», недосконалість технологічного обладнання, що призводить до перевищення ГДК загальної технологічної вібрації та пилу при виконанні функціональних обов`язків. На думку відповідача, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з незабезпеченням з боку ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних профзахворювань та ненадання роботодавцю відповідних рекомендацій щодо подальшої роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК». Відповідно до вимог чинного законодавства та на забезпечення права працівника на здорові й безпечні умови праці при наявності на його робочому місці несприятливих факторів виробничого середовища відповідачем компенсувалося наданням щорічної додаткової оплачуваної відпустки, було встановлено підвищений рівень оплати праці за роботу у важких та шкідливих умовах, скороченою тривалістю робочого часу, забезпеченням засобами індивідуального захисту, спецодягом, забезпеченням безплатним лікувально-профілактичним харчуванням, а збоку державних гарантій - призначенням пенсії за віком на пільгових умовах, що підтверджено Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці № 72 від 29.11.2013. Крім того, відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Позивачем, на думку відповідача, не надано жодних доказів порушення відповідачем Вимог щодо безпеки захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування. А тому, факт вини відповідача в порушенні законних прав позивача, визначених ст. 43 Конституції України, ст. 153, ст. 158 КЗпП України, є недоведеним. Таким чином, відсутня умова, за наявності якої наступає відповідальність відповідача. Крім того, ДП «СхідГЗК» зазначив, що у отриманні професійного захворювання не можна виключати і вину самого позивача, адже згідно виписки із медичної амбулаторної карти [PERSON] перші ознаки погіршення самопочуття у позивача були виявлені ще в 2016 році. Але позивач на власний розсуд продовжував працювати в умовах шкідливих факторів, погіршуючи стан свого здоров`я. Позивач, працюючи на підприємстві відповідача, щорічно проходив медичний огляд згідно наказу МОЗ від 21.05.2007р., № 246 Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій (далі - Порядок), і за висновком комісії був придатним працювати за професіями «підземний гірничий робітник на маркшейдерських роботах шахти по 4 та 5 розрядах», «учнем машиніста бурової установки» та «підземним машиністом бурової установки геологорозвідувальних робіт по 6 та 7 розрядах». За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави розірвання трудового договору з позивачем, а позивач усвідомлюючи вплив шкідливих факторів на його організм та погіршення стану здоров`я за власною ініціативою продовжував працювати. А тому, відповідач вважає, що власні дії позивача і стали наслідком погіршення стану його здоров`я, що призвели до втрати професійної працездатності та інвалідності. Окрім того, зазначили, що позивач маючи 60% втрати професійної працездатності та зі встановленою групою інвалідності не позбавлений права продовжувати працювати в умовах, які йому заборонені висновком МСЕК. Позивач не позбавлений можливості реалізовувати свої бажання та звички. Також ДП «СхідГЗК» заперечує та вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки позивач втратив працездатність лише на 60%, йому встановлено третю групу інвалідності, тому враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 №752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи всі вище викладені обставини ДП "СхідГЗК" просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. В заяві зазначив, що позов підтримує. Представник відповідача подала до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Враховуючи, що розгляд справи за клопотанням представника відповідача вже відкладався ухвалою від 15.06.2021, клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача надійшло вдруге, тому судом прийнято рішення, з урахуванням положень п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, про необгрунтованість клопотання та розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши подані сторонами докази, на підтвердження обставин, на які посилаються, матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] , виданої на ім`я позивача - [PERSON] , останній дійсно працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК»: в період з 13.12.2004 року - на посаді підземного гірника на маркшейдерських роботах шахта по 4 розряду з повним робочим днем; з 12.09.2005 року - переведений на посаду підземного гірника на маркшейдерських роботах шахти по 5 розряду; з 28.07.2008 року переведений учнем машиніста бурової установки геологорозвідувальних робіт підземної дільниці з повним робочим днем у підземних умовах; з 20.10.2008 року переведений підземним машиністом бурової установки геологорозвідувальних робіт, зайнятий повний робочий день на підземних роботах по 6 розряду; з 01.01.2014 року переведений підземним машиністом бурової установки геологорозвідувальних робіт з повним робочим днем у підземних умовах по 7 розряду. Наказом №173 о/с від 22.04.2019 звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.9-10). Актом Форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.02.2020 року було встановлено, що професійне захворювання позивача [PERSON] виникло за таких обставин: тривалий стаж роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», недосконалість технологічного обладнання станок НКР-100М та перфоратор ПТ-48, що призводить до перевищення ГДК загальної технологічної вібрації та пилу при виконанні функціональних обов`язків. Відповідно до п.18 акту Форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання позивача є: рівень вібрації технологічна до 109 дБ при нормі 92 дБ, локальна до 117 дБ при нормі 112 дБ; запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: до 2,7 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони + 13,8° С при нормі + 17...+ 26 °С; рівень вологості до 93 % при нормі < 75 %; швидкість руху повітря до 0,64 при нормі 0,6-0,5 м/с; за показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу (а.с.11-13). Відповідно до Довідки Серії 12ААА №085529 Кропивницького обласного МСЕК №1 від 18.02.2020 [PERSON] встановлена третя група інвалідності із втратою 60% працездатності за професійним захворюванням. Довідкою до акта МСЕК Серії 12ААБ №571049 від 18.02.2020 [PERSON] встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням до 01.03.2021; протипоказана робота в умовах впливу вібрації пилу (а.с.14). Відповідно до Довідки Серії 12ААА №012459 Кропивницького обласного МСЕК №2 від 10.02.2021 [PERSON] встановлена третя група інвалідності із втратою 60% працездатності. Довідкою до акта МСЕК Серії 12ААБ №575165 від 10.02.2021 [PERSON] встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням до 01.03.2023; протипоказані фізичні навантаження, робота в умовах вібрації, пилу (а.с.15). З Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність хронічного професійного захворювання №21 від 09.01.2020 вбачається, що у [PERSON] встановлено професійний характер захворювання (а.с.16-17). Відповідно до виписок №18/8, №3402/765 із медичної картки стаціонарного хворого КНП «ЦПМСД №2», під час перебування у стаціонарі з 02.01.2020 по 10.01.2020 та з 23.09.2020 по 07.10.2020, [PERSON] було встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з полірадикулойнеропатією (L4, L5, S1, C6, С7) з вираженими порушеннями біомеханіки хребта стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання професійні, 09.01.2020 року (а.с.18-19, 20-21). Вищезазначений діагноз також підтверджується виписками з медичної карти амбулаторного хворого від 26.06.2020, 22.01.2021; випискою із медичної карти №1477 стаціонарного хворого від 16.04.2019 (а.с.22,23,24-25). Крім того, 10.02.2021 обласною МСЕК №1 [PERSON] була встановлена індивідуальна програма реабілітації інваліда №122 (а.с.36-37). Вказане комплексне професійне захворювання спричинили невідворотні негативні наслідки для позивача щодо стану його здоров`я, чим унеможливили відновлення нормального стану здоров`я, а виключно створили можливість для підтримання захворювань у стадії ремісії, щоб не допускати погіршення. Робота позивача у відповідача при недосконалому технологічному процесі, в умовах праці, які не є безпечними та не відповідають державним нормам з охорони праці призвела до виникнення у нього хронічного професійного захворювання, яке зрештою назавжди змінило життя позивача та призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Суд під час розгляду цивільної справи керується та застосовує наступні положення Законів. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) (далі - Постанова) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. В силу ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. Аналізуючи наведені вище докази та вищезазначені норми Законів, суд вважає доведеним, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч.4 ст.10 Цивільного процесуального Кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. На думку суду, в даній справі підлягає застосуванню вище вказане рішення Європейського суду з прав людини, оскільки суд застосовує принцип визначення розміру моральної шкоди, а не сам факт спричинення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини визначив заявнику Ромашову моральну шкоду в розмірі 3000 Євро, при цьому вважаючи цей розмір не є надмірним. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). Таким чином, суд, при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2021 року та оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 60 %професійної працездатності, строкове призначення позивачу третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача,

Outcome: partial