Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач в особі Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення зазначивши, що між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПУМБ", та [PERSON] укладений кредитний договір № 6562597 від 07.07.2008 року, за яким Відповідачу було видано кредит у сумі 99 500,00 доларів США зі сплатою 13,99% річних, строком до 07.07.2028 для придбання двох будинків за адресою: [ADDRESS]. У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Відповідачем було передано в іпотеку Позивачу будинок жилий [ADDRESS], про що між Позивачем та Відповідачем-1 укладений договір іпотеки № 6578951 від 07.07.2008, посвідчений Морозовою В.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 07.07.2008 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2531; а також будинок житловий літ. Ф-2 [ADDRESS], про що між Позивачем та Відповідачем-1 укладений договір іпотеки № 6578995 від 07.07.2008, посвідчений Морозовою В.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 07.07.2008 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2529. У зв'язку з невиконанням умов Кредитного договору Позивачем до Ленінського районного суду м. Запоріжжя було подано позов до Відповідача-1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2012 року з Відповідача-1 стягнуто заборгованість у сумі 140 066,66 доларів США 253 330,51 гривень, а також судовий збір у сумі 3 219,00 гривень. 17.07.2012 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, який був пред'явлений на примусове виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Згідно з постановою від 20.07.2012 Ленінським ВДВС відкрито виконавче провадження, в ході якого звернуто стягнення на будинки, знаходяться в іпотеці Позивача. Але державним виконавцем було з'ясовано, що у буди зареєстровані Відповідач 1 та 2. Проте, на час укладення Договору іпотеки. тобто 07.07.2008 року у будинку Відповідачі зареєстровані не були. А відповідно до п. 1.7.4. Договору іпотеки Відповідач-1 не мав права реєструвати без письмового погодження з Банком осіб на житловій площі, що входить до складу предмету іпотеки. Але, у супереч цього зобов'язання Відповідач зареєстрував у спірному будинку [PERSON], що підтверджується довідкою №23 від 31.10.2С виданою квартальним комітетом №70. Крім того, позивач посилаючись на пп.13, 14 п. 1.4. Договору іпотеки Відповідач-1 стверджував, що предмет іпотеки не є для нього та членів його сім'ї єдиним можливим місцем проживання та/ дохід членів сім'ї достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки; а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користуватися квартирою, що є Предметом іпотеки. 08.05.2014 року, банк, цінним листом направив відповідачам вимогу про виселення, в яких попереджено про необхідність виселення їх з квартири, яка є предметом іпотеки. Проте, вказана вимога у відділенні поштового зв'язку не отримана відповідачами. На підставі викладеного, позивач просить суд звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на предмет іпотеки: за Договором іпотеки № 6578951 від 07.07.2008, посвідченого Морозовою В.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 07.07.2008 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2531, а саме: будинок, жилий, за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці 1197 кв.м, розташований жилий будинок, шлакоблок, житловою площею 36,3 кв.м, позначений на плані літерою «А», жила прибудова, шл/блок, житловою площею 7,6 кв.м, позначені в плані літерою «А-1», гараж, позначений в плані літерою «В», сарай, позначеній в плані літерою «С», паркан, позначений в плані цифрою «6», погріб, позначений в плані літерами «пг», замощення, позначене в плані цифрою «І», колодязь, позначений в плані цифрою «З», зливна яма, позначена в плані цифрою «4», ворота, позначені в плані цифрою «7», замощення, позначене в плані цифрою «II», зливна яма, позначена в плані цифрою «8», водопровід, позначений в плані цифрою «2». Загальна площа 68,3 кв.м. Крім того на земельній ділянці розташований житловий будинок літ.Ф-2; за Договором іпотеки № 6578995 від 07.07.2008, посвідченого Морозовою В.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 07.07.2008 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2529, а саме: будинок, житловий літ.Ф-2, за адресою: [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці 1197 кв.м, житловий будинок, черпаш. обкл. цеглою, житловою площею 132,6 кв.м, позначений в плані літерою «Ф-2», загальною площею 198,8 кв.м, крім того на земельній ділянці розташовано: жилий будинок А, житлова будова А1, гараж В. сарай С, погріб пг, водопровід № 2, колодязь №3, замощення І, яма зливна №4, паркан № 6, ворота № 7, яма зливна №8, замощення II, які належить [PERSON] для задоволення вимог за кредитним договором № 6562597 від 07.07.2008 у сумі 140 066,66 дол. США та 253 330,51 грн., в тому числі: 98 655,23 дол. США - заборгованість за сумою кредиту; 41 411,43 дол. США - заборгованість за непогашеними процентами за користування кредитом за період з 07.01.2009 по 05.01.2012; 151 105,81 грн. - пеня; 7 949,85 грн. - штраф за порушення обов'язку дострокового повернення кредиту; 94 274,85 грн. - штраф за невиконання умов страхування предмета іпотеки. Встановити спосіб реалізації будинку [ADDRESS] шляхом проведення публічних торгів. Встановити початкову ціну реалізації будинку [ADDRESS] на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселити з будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] без надання іншого житла та зняти їх з реєстраційного обліку в Ленінському районному відділі Управління державної міграційні служби України в Запорізькій області. У судовому засіданні представник позивача наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги банка у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення повідомлялися згідно ч.9 ст.74 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявляли, заперечень проти позову не надавали. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідачів про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169, 224 ЦПК України, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПУМБ", та [PERSON] укладений кредитний договір № 6562597 від 07.07.2008 року, за яким Відповідачу було видано кредит у сумі 99 500,00 доларів США зі сплатою 13,99% річних, строком до 07.07.2028 для придбання двох будинків за адресою: [ADDRESS]. У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Відповідачем було передано в іпотеку Позивачу будинок жилий [ADDRESS], про що між Позивачем та Відповідачем-1 укладений договір іпотеки № 6578951 від 07.07.2008, посвідчений Морозовою В.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 07.07.2008 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2531; а також будинок житловий літ. Ф-2 [ADDRESS], про що між Позивачем та Відповідачем-1 укладений договір іпотеки № 6578995 від 07.07.2008, посвідчений Морозовою В.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 07.07.2008 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2529. У зв'язку з невиконанням умов Кредитного договору Позивачем до Ленінського районного суду м. Запоріжжя було подано позов до Відповідача-1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2012 року з Відповідача-1 стягнуто заборгованість у сумі 140 066,66 доларів США 253 330,51 гривень, а також судовий збір у сумі 3 219,00 гривень. 17.07.2012 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, який був пред'явлений на примусове виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції . Згідно з постановою від 20.07.2012 Ленінським ВДВС відкрито виконавче провадження, в ході якого звернуто стягнення на будинки, знаходяться в іпотеці Позивача. Але державним виконавцем було з'ясовано, що у буди зареєстровані Відповідач 1 та 2. Проте, на час укладення Договору іпотеки. тобто 07.07.2008 року у будинку Відповідачі зареєстровані не були. А відповідно до п. 1.7.4. Договору іпотеки Відповідач-1 не мав права реєструвати без письмового погодження з Банком осіб на житловій площі, що входить до складу предмету іпотеки. Але, у супереч цього зобов'язання Відповідач зареєстрував у спірному будинку [PERSON], що підтверджується довідкою №23 від 31.10.2С виданою квартальним комітетом №70. Крім того, позивач посилаючись на пп.13, 14 п. 1.4. Договору іпотеки Відповідач-1 стверджував, що предмет іпотеки не є для нього та членів його сім'ї єдиним можливим місцем проживання та/ дохід членів сім'ї достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки; а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користуватися квартирою, що є Предметом іпотеки. 08.05.2014 року, банк, цінним листом направив відповідачам вимогу про виселення, в яких попереджено про необхідність виселення їх з квартири, яка є предметом іпотеки. Проте, вказана вимога у відділенні поштового зв'язку не отримана відповідачами. В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За загальними положеннями ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 585 ЦК України передбачає, що право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. За змістом ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог вказаної норми закону, позивачем було направлено письмову вимогу про виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак відповідач залишив їх поза увагою. Згідно з п. 37 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року: «Невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України». Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобовязань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним кредитним договорам, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, за змістом частин 1, 2 статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. У пункті 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звертається увага на те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до п.39 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ... суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п.4.6.4. договору іпотеки - є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб. При цьому суд, при ухвалені рішення, враховує положення п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст.39 Закону України «Про іпотеку», а так і положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України. Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог саме у такий спосіб, суд виходить з того, що зареєстроване за Іпотекодавцем право власності на предмет іпотеки, яке не припинено, може стати підставою для відмови у реєстрації права власності за Іпотекодержателем, що вбачається із змісту ст.19, п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». З метою захисту прав та інтересів позивача, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, існують всі підстави для припинення права власності іпотекодавця (в т.ч. право володіння, користування і розпорядження) на предмет іпотеки, оскільки за змістом ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані у квартирі, що є предметом іпотеки зі зняттям їх з реєстрації, оскільки за змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», лише після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII, відповідно до якого на даний час не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»такого ж висновку дійшов Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року, ухваливши постанову у справі №6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в інвалюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Тому, не підлягає виконанню й рішення в частині виселення на час дії цьогоЗакону, також висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2947цс15 від 03 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Аналізуючи зміст вказаних вище норм права та розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені ним при зверненні до суду судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218,00грн.

Outcome: partial