Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" (далі - ПАТ "Міський комерційний банк") про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що з 13 серпня 2013 року до 08 серпня 2014 року він працював начальником відділень №56 та №49 ПАТ "Міський комерційний банк". Після звільнення, як стверджував позивач, роботодавець на виплатив йому заробітну плату за серпень 2014 року у сумі 4050,00 грн та грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 10126,08 грн. Також [PERSON] вказував, що усупереч поданій ним заяві ПАТ "Міський комерційний банк" не сплатило кошти шляхом видачі готівки в касі банку. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату у сумі 4050,00 грн, грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 10126,08 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахований на час ухвалення рішення у справі. У ході розгляду справи [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ПАТ "Міський комерційний банк" на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату та грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 9210,04 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18079,49 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідач про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. У своїх письмових запереченнях проти позову, поданих через канцелярію суду, представник ПАТ "Міський комерційний банк" не просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, з 13 серпня 2013 року до 14 липня 2014 року [PERSON] працював начальником відділення №56 ПАТ "Міський комерційний банк". 15 серпня 2014 року позивач був переведений на посаду начальника відділення №49 ПАТ "Міський комерційний банк" (а. с. 3-4). П. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є угода сторін. Наказом ПАТ "Міський комерційний банк" від 08 серпня 2014 року №518-П [PERSON] був звільнений з роботи за угодою сторін, за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 3-4). Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Також на власника або уповноважений ним орган законодавцем покладено обов'язок в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. За приписами ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У день звільнення позивача ПАТ "Міський комерційний банк" повернуло йому належним чином оформлену трудову книжку, що підтверджується його особистим підписом в книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них. Крім того, у цей же день відповідач сплатив [PERSON] заробітну плату за серпень 2014 року у сумі 4050,00 грн та грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 10126,08 грн, що за вирахуванням податків та зборів склало 11373,52 грн, зарахувавши грошові кошти на поточний рахунок [NUMBER], відкритий у банку на ім'я [PERSON] (а. с. 6, 17-20, 38, 39-40). Зазначені обставини визнав у судовому засіданні позивач. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24. грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Зважаючи на те, що роботодавець своєчасно та у повному обсязі виплатив позивачеві усі належні йому при звільненні суми шляхом зарахування коштів на його банківський рахунок, підстави для покладення на ПАТ "Міський комерційний банк" відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, відсутні. У судовому засіданні [PERSON] стверджував, що він не може розпорядитися коштами, які знаходяться на його поточному рахунку [NUMBER], в тому числі заробітною платою, сплаченою йому за серпень 2014 року, та грошовою компенсацію за невикористану відпустку. Проте, як вбачається з виписки по рахунку за період з 01 серпня 2014 року по 03 жовтня 2014 року, після звільнення позивач отримував готівкові кошти з його банківського рахунку через касу банку (по 500,00 грн щоденно) (а. с. 38). З наведеного вбачається, що у даному випадку виник спір з приводу належного виконання ПАТ "Міський комерційний банк" зобов'язань за договором банківського рахунка, а не щодо виконання ним обов'язку зі своєчасної та у повному обсязі виплати працівникові усіх належних йому при звільненні сум. Таким чином, для захисту своїх прав позивачеві слід звернутись до суду з позовом про визнання протиправними дій банку щодо обмеження власника поточного рахунка у праві вільно та у повному обсязі розпоряджатися коштами, які обліковуються на цьому рахунку, а не з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За таких обставин,

Outcome: dismissed