Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В березні 2015 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк (скорочено ПАТ КБ) "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 21 червня 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений строковий кредитний договір № CVF0GA00000036, згідно умов якого відповідачу було видано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості кредит в сумі 8000 доларів США на споживчі цілі строком до 20 червня 2017 року, а також в сумі 900 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу). В забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором 21 червня 2007 року між ним і відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки № CVFOGA00000036 та № CVF0GA00000036/2, відповідно до пункту четвертого яких у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак відповідач [PERSON] систематично не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у звязку з чим станом на 11 грудня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить суму 23967 доларів 93 центи США, в тому числі: по кредиту суму 7105 доларів 58 центів США, прострочених відсотках за користування кредитом суму 6507 доларів 93 центи США, комісії за користування кредитом суму 1002 долари 02 центи США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань суму 9352 долари 40 центів США. Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на його користь несплачену заборгованість за кредитним договором № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року в сумі 23967 доларів 93 центи США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11 грудня 2014 року (1 долар еквівалентно 15 грн. 67 коп.) становить суму 375577 грн. 46 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. Ухвалою суду від 08 травня 2015 року провадження по справі в частині позовних вимог до поручителя [PERSON] закрито у звязку з його смертю. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" позовні вимоги підтримала повністю, просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року в сумі 23967 доларів 93 центи США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11 грудня 2014 року становить суму 375577 грн. 46 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що 21 червня 2007 року між банком та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № CVF0GA00000036, згідно умов якого йому було видано кредит в сумі 8000 доларів США. Також 21 червня 2007 року її син з друзями в м. Заставні Чернівецької області попросили її підписати якісь документи, а пізніше вона дізналась, що це був договір поруки, однак ніяких грошей вона не отримувала і не знала, що підписує, погашати таку суму заборгованості у неї немає коштів. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що порядок виконання відповідачкою [PERSON] своїх зобовязань за договором поруки викладений у пунктах 5, 6 договору поруки, якими встановлено, що у випадку невиконання боржником будь-якого зобовязання, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань. Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі пяти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору. Відповідно до ч.1 п.7 (Особливі умови) Кредитного договору періодом сплати вважається період з 20 по 24 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 127,08 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідач [PERSON] мав сплачувати позивачу кошти у відповідності до графіка погашення заборгованості, проте виконував їх неналежним чином, починаючи з 25 червня 2009 року. Пунктом 11 договору поруки, укладеним з відповідачкою [PERSON], передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитно-заставним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється, зокрема із закінченням строку її чинності. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина 4 ст.559 ЦК України передбачає три визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя, тобто цією нормою застосовуються поняття предявлення вимоги та предявлення позову як умови чинності поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що за збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом предявлення позову, кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань, застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання» як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Виходячи з цих положень, вважає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту, в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно сплив шести місяців від настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням припиняє поруку за таким черговим платежем за умови, що кредитор не звернувся з позовом до поручителя. Вважає, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до пункту 7 кредитного договору чергові платежі боржник повинен був здійснювати, починаючи з 20 по 24 число поточного календарного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, вважає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким є правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку, що згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою нормою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Позивачем було направлено вимогу поручителю [PERSON] про погашення заборгованості № 30.1.0/2-160 від 18 лютого 2015 року, в якій банк вказує про існування заборгованості за кредитним договором та пропонує погасити заборгованість у добровільному порядку. Однак на час отримання цієї письмової вимоги позивача про невиконання позичальником своїх зобовязань щодо сплати тіла кредиту, процентів за користування кредитом частина зобовязань поручителя за договором поруки була автоматично припинена у звязку з відсутністю вимог від позивача протягом шести місяців від дня настання виконання основного зобовязання, а саме: частина заборгованості, що була нарахована в період з 25 грудня 2009 року в сумі 8006 доларів 04 центи США згідно ч.4 ст. 559 ЦК України. Таким чином, і пеня на суму заборгованості нарахована невірно, оскільки була нарахована на всю суму заборгованості, в тому числі і на ту частину заборгованості, яка була автоматично припинена. Частиною 2 статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В даному випадку має місце різний обсяг відповідальності боржника та поручителя, оскільки частина його зобовязань припинена, що виключає солідарну відповідальність. З врахуванням того, що частина зобовязань поручителя [PERSON] була автоматично припинена відповідно до вимог чинного законодавства, відсутні підстави для солідарного стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог ч.2 ст. 554 ЦК України. В даному випадку позивач як кредитор має право на предявлення вимоги до поручителя окремо на підставі відповідного договору поруки, укладеного між ним та поручителем. Просить в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення солідарно з [PERSON] заборгованості в сумі 23967 доларів 93 центи США за кредитним договором № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявлявся, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON] та її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення. Згідно ст.1054 ч.ч.1 та 2, ст.1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що 21 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем [PERSON] був укладений строковий кредитний договір № CVF0GA00000036 (копія договору на а.с.5-7), згідно умов якого відповідачу було видано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості кредит в сумі 8000 доларів США на споживчі цілі строком до 20 червня 2017 року, а також в сумі 900 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Погашення заборгованості за кредитом відповідно до п.7.1. договору здійснюється щомісяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу), яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов і становить суму 127 доларів 08 центів США. Позивач свої зобовязання за цим кредитним договором виконав, надав [PERSON] кредитні кошти, визначені умовами договору, які той отримав згідно заяви на видачу готівки (копія на а.с.10). В забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором 21 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", і відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки № CVF0GA00000036 та № CVF0GA00000036/2 (копії договорів на а.с.8-9), відповідно до пункту четвертого яких, у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак відповідач [PERSON] систематично не виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, з грудня 2010 року взагалі не сплачував отриманий кредит та відсотки за користування ним, у звязку з чим станом на 11 грудня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить суму 23967 доларів 93 центи США, в тому числі: по кредиту суму 7105 доларів 58 центів США, прострочених відсотках за користування кредитом суму 6507 доларів 93 центи США, комісії за користування кредитом суму 1002 долари 02 центи США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань суму 9352 долари 40 центів США, що підтверджується розрахунком (а.с.11-14), яку відповідачі на момент розгляду справи не погасили, доказів погашення цієї заборгованості суду не надано. Суд вважає, що згідно умов укладеного між сторонами договору № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року, з чим погодився відповідач [PERSON], підписавши його без жодних застережень, з нього на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" належить стягнути в погашення заборгованості по тілу кредиту суму 7105 доларів 58 центів США, що еквівалентно сумі 168911 грн. 33 коп., прострочених відсотках за користування кредитом суму 6507 доларів 93 центи США, що еквівалентно сумі 154704 грн. 21 коп., комісії за користування кредитом суму 1002 долари 02 центи США, що еквівалентно сумі 23819 грн. 66 коп., а всього суму 14615 доларів 53 центи США, не застосовуючи строки позовної давності, так як платежі є періодичні, оскільки відповідач про це не заявив. Що стосується пені, яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд враховує наступне: Правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Цивільного кодексу України про зобовязання та договір, так і вимоги ст.627 ч.2 цього Кодексу, де передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ст.ст.546 ч.1, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, можу бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно пункту 4.1 кредитного договору № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ст.258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст.ст.549 та 258 ч.2 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах загального строку позовної давності за основною вимогою. Суд вважає, що нарахована позивачем сума пені 9352 долари 40 центів США за період з 05 жовтня 2009 року по 11 грудня 2014 року включно згідно умов укладеного кредитного договору № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року не відповідає вимогам ст.ст.258 ч.2, 549 ЦК України, а тому належить зменшити розмір пені, стягнувши її з відповідача за останній рік перед зверненням з позовом до суду, тобто за період з 17 березня 2014 року по 17 березня 2015 року згідно розрахунку в сумі 3853 долари 80 центів США, що еквівалентно сумі 85747 грн. 05 коп., оскільки відповідач [PERSON] не виконував умови кредитного договору, за порушення яких повинен нести матеріальну відповідальність, задовольнивши частково позовні вимоги в цій частині. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки [PERSON] солідарно зі [PERSON] заборгованості за договором поруки № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року є безпідставними і не підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Пунктом 2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктами 5 та 6 договору поруки № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року передбачено, що у випадку невиконання боржником, тобто відповідачем [PERSON], будь-якого зобовязання, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань. Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі пяти календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, тобто даними пунктами визначений порядок виконання відповідачкою [PERSON] своїх зобовязань за договором поруки. Пунктом 11 договору поруки, укладеним позивачем з відповідачкою [PERSON], передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитно-заставним договором. Частина 4 статті 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого договором поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування права кредитора і обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, це означає, що за збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом предявлення позову, кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань, застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання» як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Виходячи з цих положень, суд вважає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту, в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно сплив шести місяців від настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням припиняє поруку за таким черговим платежем за умови, що кредитор не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно пункту 7.1. кредитного договору № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року періодом сплати вважається період з 20 по 24 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 127,08 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідач [PERSON] мав сплачувати позивачу кошти у відповідності до графіка погашення заборгованості, проте виконував їх неналежним чином, починаючи з 25 червня 2009 року, не сплачував кредит та проценти за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до цього пункту кредитного договору чергові платежі боржник [PERSON] повинен був здійснювати, починаючи з 20 по 24 число поточного календарного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя [PERSON] У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України вимогу до поручителя [PERSON] про виконання нею солідарного з боржником [PERSON] зобовязання за кредитним договором позивачем повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, так як умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Таким є правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку, що згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою нормою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Позивачем було направлено вимогу поручителю [PERSON] про погашення заборгованості № 30.1.0/2-160 від 18 лютого 2015 року (а.с.16), де зазначено про існування простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 22112 доларів 18 центів США, яку пропонує погасити у добровільному порядку протягом пяти календарних днів з дня одержання цього повідомлення. Однак на час отримання цієї письмової вимоги позивача про невиконання позичальником своїх зобовязань щодо сплати тіла кредиту, процентів за користування кредитом частина зобовязань поручителя [PERSON] за договором поруки була автоматично припинена у відповідності до вимог ст. 559 ч.4 ЦК України у звязку з відсутністю вимог від позивача протягом шести місяців від дня настання виконання основного зобовязання, а саме: частина заборгованості, що була нарахована в період з 25 червня 2009 року по 17 серпня 2014 року. Таким чином і пеня на суму заборгованості нарахована позивачем невірно, оскільки була нарахована на всю суму заборгованості, в тому числі і на ту частину заборгованості, яка була автоматично припинена. Частиною 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В даному випадку має місце різний обсяг відповідальності боржника та поручителя, оскільки частина його зобовязань припинена, що виключає солідарну відповідальність. З врахуванням того, що частина зобовязань поручителя [PERSON] була автоматично припинена відповідно до вимог чинного законодавства, відсутні підстави для солідарного стягнення з позичальника [PERSON] та неї всієї суми заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог ст.554 ч.2 ЦК України. Тим більше, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України позивачем не надано на вимогу суду розрахунок заборгованості по кредитному договору за період з 18 серпня 2014 року, за що несе відповідальність відповідачка [PERSON] як поручитель. В цьому випадку позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор має право на предявлення вимоги до поручителя окремо на підставі договору поруки, укладеного між ним та поручителем [PERSON] в межах строку дії поруки, який встановили сторони в п.11 договору поруки. Оскільки позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано розрахунок суми заборгованості з 18 серпня 2014 року, яку належить солідарно стягнути з відповідачки [PERSON] та відповідача [PERSON], а суд не може самостійно вирахувати дану суму, оскільки для цього необхідні бухгалтерські дані та відповідна програма розрахунку, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до відповідачки [PERSON] про стягнення з неї як поручителя заборгованості солідарно з позичальником належить відмовити. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON], як позичальника, за кредитним договором № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року згідно умов цього договору належить стягнути на користь позивача заборгованість по кредиту в загальній сумі 18469 доларів 33 центи США, в тому числі: по кредиту суму 7105 доларів 58 центів США, що еквівалентно сумі 168911 грн. 33 коп., прострочених відсотках за користування кредитом суму 6507 доларів 93 центи США, що еквівалентно сумі 154704 грн. 21 коп., комісії за користування кредитом суму 1002 долари 02 центи США, що еквівалентно сумі 23819 грн. 66 коп., пені за несвоєчасне виконання зобовязань суму 3853 долари 80 центів США, що еквівалентно сумі 85747 грн. 05 коп., а всього суму 18469 доларів 33 центи США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26 листопада 2015 року (100 доларів = 2377,1646 грн.) еквівалентно сумі 433182 грн. 25 коп., частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. згідно платіжного доручення (а.с.4), оскільки позовні вимоги частково задоволені. На підставі викладеного, ст.ст.526, 527, 530, 536, 546, 549, 552, 554, 559, 610, 611, 612, 1047-1050, 1054, 1055 ЦК України, кредитного договору № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON], договору поруки № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON],

Outcome: partial