Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

07 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] року, а також з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 700,00 грн. щомісяно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 43). Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач є матір»ю неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] року, інформація про батька дітей записана зі слів матері, на підставі частини 1 статті 135 СК України. 10 жовтня 2016 року службою у справах дітей Маловисківської РДА Кіровоградської області було здійснено обстеження умов проживання дітей, за наслідками якого був складений акт і у зв»язку із відсутністю належних умов для проживання дітей останні були вилучені та тимчасово поміщені до Маловисківської центральної районної лікарні. Під час перебування дітей у Маловисківській центральній районній лікарні відповідач не відвідувала своїх дітей. В подальшому 21 листопада 2016 року неповнолітня [PERSON] була влаштована до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, а неповнолітній [PERSON] до Кіровоградського будинку дитини, при цьому мати та близькі родичі дітей не відвідували їх у відповідних дитячих закладах та не цікавилися їхнім життям та розвитком. Рішенням Комісії з прав захисту дитини Маловисківської районної державної адміністрації від 31 січня 2017 року № 01-23/34/1 було визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] року, у зв»язку із тим, що відповідач тривалий час ухиляється від викоання батьківських обов»язків, систематично вживає алкогольні напої та не створила належних умов для виховання і розвитку своїх дітей. Таким чином, позивач вважає, що діючи в найкращих інтересах дітей, з метою захисту їхніх прав та охоронюваних законом інтересів позов необхідно задовольнити, позбавивши відповідача батьківських прав відносно її 2-х (двох) неповнолітніх дітей та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред»явлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що діти у неї доглянуті. Дітей у неї вилучали два рази, оскільки не було створено належних умов для їхнього виховання, але після першого разу дітей повернули, а в подальшому, останній раз, у жовтні 2016 року забрали та не повернули. Крім того, відповідач пояснила суду, що електроенергії у будинку не має і їй не відомо у зв»язку із чим її вимкнули, приготування їжі для дітей здійснює на газу, а діти до дитячого садочку не ходять у зв»язку із тим, що вона їх туди не віддавали, так як останні не бажають його відвідували. В подальшому, після оголошення у справі перерви, відповідач неодноразово в судові засідання не з»являлася, у зв»язку із чим розгляд справи здійснювався у її відсутність та на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи: Комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» в судові засідання не з»являвся, засобами поштового зв»язку направив до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує (а.с. 90, 104). Представник третьої особи: Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, в судові засідання не з»являвся, проте надав до суду заяву в якій просив позов задовольнити (а.с. 101). Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], є матір»ю неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвами про народження дітей та Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відомості про батька дитини внесені зі слів матері, на підставі частини 1 статті 135 СК України (а.с. 9-13). Згідно характеристики виданою сільською радою громадянка [PERSON] характеризується незадовільно (а.с. 16). З Актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 01 вересня 2016 року, від 13 вересня 2016 року, 16 вересня 2016 року, 10 жовтня 2016 року, 19 жовтня 2016 року вбачачається, що за місцем проживання неповнолітніх дітей їм не забезпечені належні умови проживання та виховання (а.с. 17-21). Актами від 19 жовтня 2016 року було вилучено у відповідача її дітей з подальшим їхнім влаштуванням на лікування до закладу охорони здоров»я, а в подальшому діти, кожен окремо, були влаштовані до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради та Комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» (а.с. 22-25). Судом роз»яснювалося відповідачу право відвідувати дітей, під час їхнього перебування у відповідних дитячих закладах, і вжиття заходів щодо підтримки з ними зв»язку та прийняття участі у їхньому вихованні. Однак, за час розгляду справи відповідач не відвідувала своїх дітей та не цікавилася їхнім життям, здоров»ям та вихованням, що підтверджується відповідними Актами складеними уповноваженими особами Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 12 квітня 2017 року, Кіровоградської обласної ради та Комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» від 24 квітня 2017 року, 07 липня 2017 року (а.с. 54-57, 91, 107). Судом встановлено, що рішенням Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області 31 січня 2017 року, як органом опіки та піклування, було визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] року (а.с. 5-6). Згідно частини 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно статті 59 Закону України "Про освіту" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини як особистост і на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов'язані: постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей; поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв; виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни; сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу; виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини. Держава надає батькам і особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків, захищає права сім'ї. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дітьми; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи ту обставину, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування необґрунтованості та безпідставності позовних вимог щодо необхідності позбавлення її батьківських прав, за час розгляду справи у суді відповідач не цікавилися життям та вихованням своїх дітей, після їхнього вилучення у неї в жовтні 2016 року, разом із тим позивачем надані докази на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог, тому суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов»язків по вихованню своїх дітей, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 2 статті 27 Конвенції Генеральної Асамблеї ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Приписами стаття 182 СК України та пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлені обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів. Позивач, в інтересах дітей звернувся до суду з позовом 07 лютого 2017 року коли частина 3 статті 181 СК України була в наступній редакції, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Також, частина 2 статті 182 СК України, в редакції на час звернення позивача з позовом до суду передбачала, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При цьому позивач просив стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, в подальшому позивач уточнив свої позові вимоги і просив стягнути з відповідача аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 700,00 грн. щомісяно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 43). Разом із тим, на дату ухвалення рішення у справі, норми Сімейного кодексу України, в частині розміру стягнення аліментів зазнали змін, у зв»язку із чим частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до приписів частини 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку норми закону передбачають обов'язковість батьків утримувати своїх малолітніх та неповнолітніх дітей з моменту пред'явлення позову. Частини 2, 3 статті 193 СК України встановлюють, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. При таких обставинах, а також зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів того, що вона не може сплачувати аліменти у відповідному розмірі на утримання своїх доньки і сина, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь своїх дітей та на їх утримання аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Відповідно до статті 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнений від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, за кожну заявлену позовну вимогу 640,00 грн. судового збору, а всього - 1280,00 грн.. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Крім того, суд вважає, необхідним роз'яснити сторонам, зокрема відповідача, що відповідно до частини 1 статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved