Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання батьківства, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що він в період з 1999 року по 2016 рік проживав з [PERSON] в м. Вінниця, однією сімєю без реєстрації шлюбу. 13 квітня 2003 року в них народилася спільна донька [PERSON]. Позивач зазначає, що він не заперечував свого батьківства та забрав [PERSON] разом з донькою з пологового будинку. Проте, [PERSON] відмовилася від спільної заяви щодо походження її доньки, в звязку з чим в свідоцтві про народження дитини відомості про батька внесені відповідно до ст. 135 СК України. [PERSON] зазначає, що він з моменту народження доньки опікується нею та несе всі обов'язки передбачені розділом ІІІ СК України як батько, зокрема і витрати на її утримання. А також має намір продовжувати піклуватися про свою доньку, проте відповідач створює в цьому перешкоди. Так, [PERSON] посилається на те, що у [PERSON] немає батька, а тому всі вимоги [PERSON] щодо доньки є незаконними про що погрожує повідомити до органів поліції. Оскільки [PERSON] немає власного доходу, позивач вважає, що в інтересах своєї доньки та з метою опіки, піклування, виховання дитини, буде за доцільне встановити місце проживання неповнолітньої доньки з батьком, з покладенням на [PERSON] обовязку утримання доньки, у вигляді сплати аліментів. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить: - визнати його батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]; - встановити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття. Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Також даної ухвалою суду було \~запропоновано відповідачу в строк протягом пятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовна заява є необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. [PERSON] не заперечує того факту, що батьком її доньки [PERSON] є позивач. Донька знає, що [PERSON] являється її батьком та називає його так. Відповідач зазначає, що після народження доньки вона пропонувала позивачу написати спільну заяву до органів РАЦС щодо походження дитини від нього, проте він відмовився, так як перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. В звязку з цим, [PERSON] була вимушена записати дитину відповідно до ст. 135 СК України. Також вона зазначає, що спільно проживала з позивачем до 2014 року, а не 2016 року, як він повідомляє. Відповідач повідомляє, що її з пологового будинку забирав батько, а не позивач. На даний час ніщо не заважає [PERSON] піклуватися про доньку. Позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та стягнення з неї аліментів, на її думку, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Жодних підстав проживання доньки з батьком, в позовній заяві не наведено. [PERSON] зазначає, що вона створює всі належні умови для нормального виховання, навчання та розвитку донька. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просила відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] Ухвалою суду від 12 березня 2018 року заяву представника позивача [PERSON] задоволено та позов в частині вимог [PERSON] до [PERSON], за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали лише в частині визнання батьківства, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Судові витрати просили залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали та не заперечувати проти його задоволення. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради - [PERSON] просила задовольнити позов. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON], її представника [PERSON], представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради - [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони в період з 1999 року по 2014 рік проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу. З [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 09.09.2015 року вбачається, що матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Так, батьком дитини вказано [PERSON] (а.с. 6). Аналізуючи вищевикладені докази, суд приходить до висновку, що дитина народилася в період проживання позивача з відповідачем без реєстрації шлюбу. З пояснень, наданих в судовому засіданні позивачем, вбачається, що дитина була зареєстрована відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки на той час позивач перебував у зареєстрованому шлюбі та не бажав подати заяву до органів РАЦС щодо походження дитини від нього. Слід зазначити, що [PERSON] навчається в 9-В класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Вінницької міської ради (а.с. 7). Частиною першою ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд звертає увагу, що відповідачем [PERSON] в судовому засіданні було визнано факт батьківства позивача відносно її доньки [PERSON], [INFO]. З огляду на це та враховуючи положення ст. 82 ЦПК України, суд вважає, що факт батьківства не підлягає доказуванню. Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обвязки. Згідно зі ст. 121 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами СК України. Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, \~якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. За ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, законодавець встановлює перелік осіб, які вправі подати позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Таким чином позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року,\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи те, що позивач наполягає на своєму біологічному батьківстві доньки [PERSON], [INFO], тобто стверджує про кровне споріднення між ним та дитиною, а також враховує визнання відповідачем позову, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved