Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Барановської територіальної обєднаної громади Баранівського району Житомирської області (далі також відповідач) про визнання права власності на майно по спадкуванню за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.11.2015 року в м. Баранівка Житомирської області у віці 91 рік померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на її майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Жари, вул.. Молодіжна, 15 Баранівського району Житомирської області, три земельні ділянки, дві з яких призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а одна площею 0.2500 га., призначена для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку та майновий пай члена КСП «Дружба». Земельні ділянки розташовані на території Жарівської сільської ради (в даний час Барановської територіальної обєднаної громади). Згідно довідки Жарівської сільської ради Баранівського району від 14.06.2016 року №120, за померлою [PERSON] в по господарській книзі Жарівської сільської ради зареєстрований житловий будинок в с. Жари вул.. Молодіжна, 15. В Новоград-Волинському міжміському бюро технічної інвентаризації не зареєстровано право власності за [PERSON] на даний будинок. Позивач є єдиною дитиною для спадкодавця [PERSON] та єдиним хто прийняв спадщину після її смерті. 14.06.2017 року державним нотаріусом Барановської державної нотаріальної контори видано на імя позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на майновий пай члена КСП «Дружба» померлої [PERSON] При зверненні до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, позивачу було відмовлено у звязку з тим, що на вище вказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. З огляду на викладене, не маючи інших шляхів для оформлення спадщини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію Баранівського районного суду подав заяву та просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив ухвалити рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію Баранівського районного суду надійшла заява згідно якої відповідач визнала заявлені позивачем вимоги, справу просили слухати за відсутності представника. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.11.2015 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №273198 (а.с. 7). Згідно довідки Жарівської сільської ради від 14.06.2016 р. №120 за померлою [PERSON] рахується житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул.. Молодіжна, 15, с. Жари Баранівського району Житомирської області (а.с. 8). Довідкою КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» підтверджено той факт, що за померлою [PERSON] не було зареєстровано право власності на вказаний будинок (а.с. 12). У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок нотаріусом Барановської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЯР №767872 [PERSON] є матірю позивача. (а.с. 6). Згідно матеріалів спадкової справи відносно померлої [PERSON] інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, окрім позивача не встановлено. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №15 по вул.. Молодіжній в с. Жари Баранівського району Житомирської області, будинок було збудовано в 1958 році, решту будівель в період з 1958 р. по 1980 р. (а.с. 13). Таким чином, будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що відповідає приписам ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємцем померлої та прийняв спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст. 1268, 1270 ЦК України, з огляду на неможливість іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця у зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що в даному випадку вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про послідуючу реєстрацію за ним права власності на вище вказане майно, у звязку з тим, що право послідуючої реєстрації спадкового майна не передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів визначених ст. 16 ЦК України, крім того таке право може бути реалізоване безпосередньо позивачем у встановленому законом порядку, зокрема ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікату.

Outcome: partial