Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] в особі законного представника опікуна [PERSON], посилаючись на те, що житловий будинок [ADDRESS], 1991 року побудови, належав до майна колгоспного двору головою якого була [PERSON], а членами її чоловік [PERSON] та їх дочка (інвалід дитинства) [PERSON], які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули права на майно колгоспного двору в рівних частках. [PERSON] з народження страждає на олігофренію в стадії імбецильності та є інвалідом 2 групи. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого спадщину за законом прийняли дружина останнього [PERSON] та дочка [PERSON] як особи, які постійно до дня смерті проживали разом із спадкодавцем та вступили у володіння та управління спадковим майном. [INFO] померла [PERSON], після смерті якої спадщину прийняли дочка [PERSON], як особа, що постійно до дня смерті проживала разом із спадкодавцем та вступила у володіння та управління спадковим майном, та дочка [PERSON], яка взяла правовстановлюючі документи (сертифікат на право на земельну частку (пай)). Остання 28 вересня 2007 року в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельну частку (пай) (за реєстровим №3126), без виділення частки в спадковому майні [PERSON], яку вона опікувала. 24 грудня 2008 року на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримала державний акт на бланку [NUMBER] на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 2,9465 га, розташовану на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане свідоцтво порушило право на спадщину [PERSON] на ? частину спадкового майна її матері [PERSON]. Відповідно державний акт, виданий на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, порушував права [PERSON], не враховував її частку в спадщині, крім того, містить невірний кадастровий номер, що підтверджується публічною кадастровою картою України, де за цим номером вказана інша земельна ділянка. [INFO] [PERSON] померла, спадщину після смерті якої прийняв відповідач. Житловий будинок загальною площею 37,5 кв. метри, житловою площею 14,1 кв. метри, вартістю 128793 гривень розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. Позивач просить: - визнати вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON] в частині ? частини права на земельну частку (пай) в [ADDRESS] недійсним; - визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на ? частину права на вищевказану земельну частку (пай) вартістю 12177 гривень; - визнати недійсним вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку серії [NUMBER] та - визнати за нею (позивачем) право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку; право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на 1/6 частину даного житлового будинку; право власності на 1/3 частину цього житлового будинку як на частку в майні колгоспного двору, а всього на ? частин житлового будинку вартістю 96594 гривні 75 копійок. Представник позивача [PERSON]. - [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] всудове засідання не прибув, подав до суду заяву, відповідно до якої обставини, викладені в позові, та позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у його відсутність. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду подали заяви, відповідно до яких проти задоволення позову не заперечують, справу просять розглядати у їх відсутність. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши заяву відповідача про визнання позову, та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Розкішнянської сільської ради за 1991 - 1995 роки житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні [PERSON] (голова двору), її чоловік [PERSON] та їх дочка (інвалід дитинства) [PERSON], як члени двору, які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули право на майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/3 його частину. Членами вказаного колгоспного двору до 12.12.1990 року також були [PERSON] (дочка [PERSON]. і [PERSON]), її чоловік [PERSON] та їх дочка [PERSON], [INFO], які після вибуття із вказаного двору не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору, і через сплив трирічного строку давності втратили право на її витребування. Спірний житловий будинок загальною площею 37,5 кв. метри житловою площею 14,1 кв. метри вартістю 128793 гривень розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. 1 листопада 1991 року на підставі рішення виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №153 від 11.10.1988 року Розкішнянською сільською радою було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (голови двору), яке було зареєстроване в Білоцерківському МБТІ (книга № 2 реєстровий [NUMBER]) (а. с. 20). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Позивач [PERSON] з народження страждає на олігофренію в стадії імбецильності та є інвалідом 2 групи (а. с. 6-9), тому суд вважає, що через вказану хворобу вона нездатна була захистити своє право на витребування частки з майна колгоспного і це є поважною причиною пропуску нею строку позовної давності на звернення до суду, тому суд вважає за можливе поновити позивачу встановлений ст. 71 ЦК України (1963 р.) трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. [INFO] помер [PERSON] (а. с. 15 зв.), після смерті якого спадщину за законом прийняли спадкоємці першої черги дружина останнього [PERSON] та дочка [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 529, 548, ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), як особи, які постійно до дня смерті проживали разом із спадкодавцем та вступили у володіння та управління спадковим майном (а. с. 15-16). Решта спадкоємців спадщину не приймали (а. с. 48). [INFO] в селі Розкішна Ставищенського району Київської області померла [PERSON], після смерті якої спадщину прийняли відповідно ч. 1 ст. 529, 548, ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) дочка [PERSON], як особа, що постійно до дня смерті проживала разом із спадкодавцем та вступила у володіння та управління спадковим майном, та дочка [PERSON], яка взяла правовстановлюючі документи (сертифікат на право на земельну частку (пай)). 28 вересня 2007 року в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельну частку (пай) (за реєстровим №3126), без виділення частки в спадковому майні [PERSON] (а. с. 52 зв.). 24 грудня 2008 року на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримала державний акт на бланку [NUMBER] на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 2,9465 га, розташовану на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на підставі розпорядження Ставищенської районної адміністрації від 26 серпня 2008 року № 626, який був зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER]. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК україни (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи викладене, оскільки спадщину після смерті [PERSON] прийняли два спадкоємці першої черги шляхом вступу у фактичне володіння майном - [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що слід визнати недійсними вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельну частку (пай) (реєстровий № [NUMBER]) та вищевказаний державний акт, виданий на підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON], як голова колгоспного двору, її чоловік [PERSON], за їх життя, та їх дочка (інвалід дитинства) [PERSON], як члени двору, набули право власності на вищевказаний житловий будинок, кожен на 1/3 його частину, відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.); після смерті [INFO] [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом набули [PERSON] та позивач [PERSON]., кожен на 1/6 частину будинку, а після смерті [INFO] [PERSON] на належну їй ? частину будинку (1/3 + 1/6) право власності в порядку спадкування за законом набули її дочки - позивач [PERSON] та [PERSON], кожен на ? частину даного будинку. [INFO] [PERSON] померла, спадщину після смерті якої прийняв відповідач [PERSON](а. с. 53-58), який обставини, викладені в позові, та позовні вимоги визнає. Оскільки позивач в особі законного представника опікуна [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору бере на себе, суд не покладає на відповідача обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved