Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

07 березня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом, в якому позивач вказував, що з відповідачем по справі [PERSON] 12 червня 2008 року ПАТ КБ "Приват Банк" уклало договір кредиту № КТН3GА0000000027, згідно якого Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 58210 грн. з кінцевим терміном повернення 12 червня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 12 червня 2008 року був укладений договір іпотеки. Згідно вказаного договору [PERSON] передала в іпотеку належний їй житловий будинок загальною площею 82.90 кв.м., житловою площею 41.60 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину законом. В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] своїх обов'язків по виконанню договору кредиту не виконувала, позивач звернувся до суду до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. 09 грудня 2013 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду позовні вимоги ПриватБанку були задоволені, В зв'язку з цим, позивач просить виселити відповідачів з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 15 вересня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" подало уточнену позовну заяву, в якій збільшено позовні вимоги, та просить виселити з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON], та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди представника позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, хоч був повідомлений про час та місце судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину законом. Згідно договору іпотеки КТН3GА0000000027 від 12 червня 2008 року, [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № КТН3GА0000000027 від 12 червня 2008 року надав в іпотеку вищевказаний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про звернення стягнення на спірний будинок задоволені повністю. Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КТН3GА0000000027 від 12 червня 2008 року звернути стягнення на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки будь-яким способом, з правом укладання договору купівлі-продажу ПАТ КБ "ПриватБанк" від імені [PERSON] з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ Кб "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. (а.с.26-30). Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При вирішенні позовних вимог в частині виселення відповідачів з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], суд керується вимогами ч. 3 ст. 109 ЖК України, ст. 39, 40 Закону "Про іпотеку", відповідно до яких звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього житлового приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2014 року за вихідним номером 24.1.14-111 на адресу, за зареєстрованим місцем проживання відповідачів [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] позивачем було направлено повідомлення, яким відповідачам було запропоновано добровільно звільнити житлове приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], протягом 30 днів з дня отримання повідомлення у зв'язку з тим, що Краматорський філіал ПАТ КБ "ПриватБанк" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. (9). Наведене свідчить про належне виконання позивачем вимог ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України щодо порядку виселення мешканців при зверненні стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання. Як з достовірністю було встановлено у судовому засіданні, ПАТ КБ "ПриватБанк" було прийнято рішення звернути стягнення на вищевказаний житловий будинок про що відповідачів було належним чином повідомлено. Таке рішення кредитора ґрунтується на судовому рішенні щодо звернення стягнення на нерухоме майно, крім того ПАТ КБ "ПриватБанк" було виконано вимоги Закону щодо позасудового врегулювання питання добровільного виселення відповідачів. З огляду на викладене, з врахуванням того, що відповідачі своїми діями перешкоджають позивачу в реалізації свого права звернути стягнення на дану квартиру, таке право підлягає судовому захисту. У відповідності до паспортних даних, [PERSON] була зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] з 18 квітня 2002 року, знята з реєстрації за вказаною адресою 22 січня 2008 року. Після чого знову зареєстрована з 22 жовтня 2009 року (а.с. 31, 38). Як встановлено в судовому засіданні, договір іпотеки між [PERSON] та позивачем був укладений 13 червня 2008 року (а.с. 21-25). За змістом довідок Прелеснянської сільської ради у будинку, розташованому по [ADDRESS], зареєстровані на даний час: [PERSON], [INFO], - з 22 жовтня 2009 року; [PERSON], [INFO], - з 22 жовтня 2009 року; [PERSON], [INFO], - з 07 липня 2010 року; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], зареєстрований з 07 березня 1997 року. У відповідності до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 травня 2013 року, згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Виходячи з наведеного, враховуючи, встановлені обставини в справі, суд дійшов до висновку, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] на момент укладання договору іпотеки не мали права користування житлом у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а також не мали права власності на вказане житло, а тому у суду немає підстав, вважати, що права дітей були порушені при укладанні договору іпотеки. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, реєстрація місця проживання [PERSON] та її дітей у спірному житловому будинку відбулася після укладення договору іпотеки без згоди іпотекодержателя, банком була дотримана передбачена Законом України "Про іпотеку" процедура повідомлення про виселення іпотекодавців. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити. Суд також стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору з кожного по 81 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved