Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: ПП «Транссервіс» «Про стягнення заборгованості за кредитним договором», мотивуючи свої вимоги тим, що 18.10.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПП «Транссервіс» було укладено кредитний договір №89/КВ-07, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 352 615,00 грн. на придбання вантажного тягача, а ПП «Транссервіс» у свою чергу зобов'язувалось погасити кредит до 17.10.2012 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 19,5% річних. Крім того, в якості забезпечення виконання ПП «Транссервіс» своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №89/Zпор-2-07 від 18.10.2007 року. Відповідно до зазначеного договору поруки [PERSON] зобов'язувався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ПП «Транссервіс» зобов'язань, передбачених кредитним договором від 18.10.2007 року. Між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» 30.06.2010 року укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора за кредитним договором №89/КВ-07 від 18.10.2007 року, який укладено між ТОВ «Український промисловий банк» та ПП «Транссервіс». Позивач виконав умови кредитного договору та надав ПП «Транссервіс» зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість ПП «Транссервіс» перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням ПП «Транссервіс», поручителем якого є [PERSON], умов кредитного договору від 18.10.2007 року, а саме: через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (у т.ч. за допомогою оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 06.11.2015 року за №207(5581), про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.10.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПП «Транссервіс» було укладено кредитний договір №89/КВ-07, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 352 615,00 грн. на придбання вантажного тягача, а ПП «Транссервіс» у свою чергу зобов'язувалось погасити кредит до 17.10.2012 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 19,5% річних (а.с.18-21). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «Український промисловий банк» виконав умови згаданого кредитного договору та надав ПП «Транссервіс» у кредит грошові кошти у сумі 352 615,00 грн. Також судом встановлено, що ПП «Транссервіс» умови договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував банку станом на 18.08.2015 року грошові кошти у сумі 814 928,60 гривень, вказана сума складається із заборгованості за простороченим кредитом у сумі 22 139,00 гривень; пені за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 65 491,58 гривень; 3% річних від суми простроченого кредиту у сумі 3371,30 гривень; заборгованості за строковими процентами у сумі 2904,60 гривень; заборгованості за простроченими процентами у сумі 295 435,83 гривень, пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 83 036,92 гривень, 3% річних від суми простроченого кредиту у сумі 4269,37 гривень, штрафу у сумі 136 280,00 гривень. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.5-6), який перевірено судом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] в рамках згаданого кредитного договору від 18.10.2007 року було укладено договір поруки №89/Zпор-2-07 від 18.10.2007 року (а.с.24). Відповідно до п.1. вказаного договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №89/КВ-07 від 18.10.2007 року, укладеним між кредитором та боржником, за умовами якого останній зобов'язаний кредитору по 17.10.2012 року включно у порядку, строки та на умовах, встановлених кредитним договором, повернути кредит у розмірі 352 615,00 гривень, сплатити проценти за користування ним у розмірі 19,5% процентів річних, комісії та штрафні санкції у розмірі випадках, передбачених кредитним договором. Згідно до п.2 договору поруки шляхом підписання цього договору, поручитель підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами кредитного договору. Відповідно до п.3 договору поруки відповідальність поручителя за цим договором настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором. Згідно п.4 договору поруки поручитель та боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування ними, комісій, штрафних санкцій та відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» 30.06.2010 року укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора за кредитним договором №89/КВ-07 від 18.10.2007 року, який укладено між ТОВ «Український промисловий банк» та ПП «Транссервіс» (а.с.26-29). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (а.с.32). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 року №71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно (а.с.33). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 року №147 "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», яким продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" по 02.10.2015 року включно (а.с.34). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі за текстом - Закон, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Згідно ч. 1 ст. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч. 1 п. 8, ч. 2 ст. 4 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 1 ст. 35 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Відповідно до п. 17 ст. 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Як визначено абзацом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 36 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 37 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 37 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно ч.ч. 1,6 ст. 38 Закону уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку та вжити передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Також, частиною 1 п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору. Норми п. 1 ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про судовий збір» не містять заборон передоручати уповноваженій особі Фонду власні повноваження іншій особі. В свою чергу п.22 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" не визначає конкретний процесуальний статус заявника. Аналіз наведених обставин та вимог закону, дозволяє суду зробити висновок про те, що виконання зобов'язань порушено з вини відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved