Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження, у твердій грошовій формі в сум 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що діти знаходяться на її утриманні і проживають спільно з нею. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, не приймає участі в їх вихованні, тому вона змушена звернутися до суду. Ухвалою від 21 жовтня 2021 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні на 15 листопада 2021 року, про що повідомлено сторонам. Позивач про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщена належним чином, до суду не з`явилася, проте на адресу суду надала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим належним чином, в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, пояснень, заперечнь на спростування доводів позивача не подавав. Відповідач в судове засідання 15 листопада 2021 року не з`явився, причини неявки суду не повідомляв, рекомендований йому лист з повідомленням з надісланою судовою повісткою повернувся з відміткою "Адресат відсутній дома". В судове засіданні, призначене на 06 грудня 2021 року, відповідач викликався через оголошення, розмішене на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст.128 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьова проти України" зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції"). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.180-184, 191 СК України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7, 141 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно положень ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст. 141 СК України. Положеннями ст.ст.3, 18, 27 Конвенції ООН Про права дитини визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Положеннями ч.2 ст.141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно положень ст.181 СК України - способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2006 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований 25 жотня 2010 року Кривоозерським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (а.с.8). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) 07 квітня 2021 року(а.с.9), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 07 квітня 2021 року(а.с.10). За даними довідки №290 від 27 липня 2021 року, виданої службою у справах дітей Кривоозерської селищної ради, встановлено, що діти [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2018 року народження, проживають разом з матір"ю [PERSON] , перебувають на її утриманні. Відповідно до положень ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у 2021 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Позивач надала суду достатні докази, які можуть слугувати підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про його незадовільний стан здоров`я, про перебування на його утриманні інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, а також те, що у нього відсутні можливості надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Відповідно до положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 27 серпня 2021 року і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дітей. Таким чином, враховуючи, що відповідач, являючись батьком дітей зобов`язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, проте домовленості про утримання дітей між сторонами не досягнуто, та вони знаходяться на повному утриманні позивача [PERSON] , приймаючи до уваги, що батьки мають рівні права та несуть рівні обов`язки по вихованню та утриманню дитини, приймаючи рішення виключно в інтересах дітей, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з урахуванням положень ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 908.00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved