Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

13.04.2017 року представник ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідча-служби у справах дітей Виноградівської РДА про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення із житлового будинку. Вимоги позову мотивовано тим, що 10 лютого 2006 року між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та гр. [PERSON], було укладено Кредитний договір № KF36064 з додатками, згідно якого позивач надав грошові кошти в сумі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч доларів США 00 центів), з кінцевиг. строком погашення не пізніше 12.02.2021 року (пункт 1.1, 1.2., 1.3 Кредитного договору) під 13,00 % річних. Відповідачка [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконала, станом на 10.03.2017 року, заборгувала позивачу ПАТ «ВіЕС Банк», кошти у загальній сумі 17910,64 доларів США (сімнадцять тисяч дев'ятсот десять дол. США 64 центи), що = 481950,82 гривень (чотириста вісімдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят гривень 82 копійки), (по курсу НБУ станом на 10.03.2017р, становить: 1$ = 26,908632 грн.), з яких: 10237,28 $ = 275471,20 гривень - заборгованість по кредиту; 3226,87 $ = 86830,66 гривень - заборгованість по відсотках. Згідно п. 6.2 та 6.3 Кредитного договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Пеня станом на 10.03.2017 становить 4446,49 $ = 119648,96 гривень. Для забезпечення виконання умов кредитного договору 10.02.2006 року між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 29 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 288, згідно якого відповідачка [PERSON], (іпотекодавець) надала в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 98,6 (дев'яносто вісім цілих шість десятих) м.кв., житловою площею 69,8 (шістдесят дев'ять цілих вісім десятих) м.кв., що на плані значиться літерою «А», під літерою «Б» - сарай (цегла), під літерою «В» - сарай (цегла), під літерою «Г» - уборна (цегла), під літерою «Д» - літня кухня (саман), під літерою «Ж» - літня кухня (саман), під цифрою «1-2» - огорожа (шляхетна), що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Виноградівський р- н., м. Виноградів, вул. Ардовецька. буд.102, який належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу будівлі від 29 грудня 2005 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № KF36064 від 10.02.2006 року між позивачем та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 29 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 901, згідно якого відповідачка [PERSON], (Іпотекодавець) надала в заставу Позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 2121210100:00:001:0067, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Виноградівський р-н., м. Виноградів, вул. Ардовецька, буд.102, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004186 від 07 квітня 2006 року. Згідно п.14 Іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя з наступних підстав: а) у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем-Боржником основного зобов'язання; б) у разі порушення Іпотекодавцями обов'язків (умов) всановлених іпотечним договором. Згідно п.4 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору. Згідно п. 15 Договору іпотеки [PERSON] надіслано іпотечне повідомлення - вимогу за вих. №09-4/7766 від 15.04.2015 року. Відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надіслано повідомлення вимоги про звільнення предмету іпотеки за вих. № 10-3/18341 від 26.10.2016 року, вих. № 10-3/18342 від 26.10.2016 року, № 10-3/18345 від 26.10.2016 року, № 10-3/18346 від 26.10.2016 року, № 10-3/18344 від 26.10.2016 року. Однак дані вимоги залишені без виконання. На основі вищевикладеного позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів із вищезазначеного житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд такі задоволити, та зазначив, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач та його представник до суду не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового розгляду від них не надходило. Представник відповідча [PERSON], який діє в інтересах відповідача [PERSON], в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог заявленого позову, та зазначив що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», заборонено проводити примусове стягнення нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали. Суд розглядає справу на підставі наявних письмових доказів у справі. Представник третьої особи-служби у справах дітей Виноградівської РДА до суду не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгяд даної справи за відсутності представника органу опіки та піклування Виноградівської РДА. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10, 11, 57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Дослідивши подані докази, повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 10 лютого 2006 року між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та гр. [PERSON], було укладено Кредитний договір № KF36064 з додатками, згідно якого позивач надав грошові кошти в сумі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч доларів США 00 центів), з кінцевиг. строком погашення не пізніше 12.02.2021 року (пункт 1.1, 1.2., 1.3 Кредитного договору) під 13,00 % річних. Відповідачка [PERSON] свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором (п. 5.2), не виконує та порушила умови Кредитного договору, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку визначеному Кредитним договором. Відповідачка [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконала, а саме заборгувала позивачу ПАТ «ВіЕС Банк», кошти у загальній сумі 17910,64 доларів США (сімнадцять тисяч дев'ятсот десять дол. США 64 центи), що = 481950,82 гривень (чотириста вісімдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят гривень 82 копійки), (по курсу НБУ станом на 10.03.2017р, становить: 1$ = 26,908632 грн.), з яких: 10237,28 $ = 275471,20 гривень - заборгованість по кредиту; 3226,87 $ = 86830,66 гривень - заборгованість по відсотках. Згідно п. 6.2 та 6.3 Кредитного договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Пеня станом на 10.03.2017 становить 4446,49 $ = 119648,96 гривень. Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору від 10.02.2006 року між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та відповідачкою [PERSON] укладено укладено Іпотечний договір від 29 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 288, згідно якого [PERSON], (Іпотекодавець) надала в заставу позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 98,6 (дев'яносто вісім цілих шість десятих) м.кв., житловою площею 69,8 (шістдесят дев'ять цілих вісім десятих) м.кв., що на плані значиться літерою «А», під літерою «Б» - сарай (цегла), під літерою «В» - сарай (цегла), під літерою «Г» - уборна (цегла), під літерою «Д» - літня кухня (саман), під літерою «Ж» - літня кухня (саман), під цифрою «1-2» - огорожа (шляхетна), що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Виноградівський р- н., м. Виноградів, вул. Ардовецька. буд.102, який належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу будівлі від 29 грудня 2005 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № KF36064 від 10.02.2006 року між позивачем та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 29 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 901, згідно якого відповідачка [PERSON], (Іпотекодавець) надала в заставу Позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 2121210100:00:001:0067, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Виноградівський р-н., м. Виноградів, вул. Ардовецька, буд.102, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004186 від 07 квітня 2006 року. Згідно п.14 Іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя з наступних підстав: а) у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем-Боржником основного зобов'язання; б) у разі порушення Іпотекодавцями обов'язків (умов) всановлених іпотечним договором. Згідно п.4 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору. Згідно п. 15 Договору іпотеки [PERSON] надіслано іпотечне повідомлення - вимогу за вих. №09-4/7766 від 15.04.2015 року. Згідно п.16 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснювати на підставі рішення суду, виконавчого напису та договору про задоволення вимог іпотекодержателя; Згідно п. 19 Іпотечного договору реалізація предмету іпотеки може здійснюватись шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі- продажу на підставі рішення суду; Пунктом 20 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців (користувачів), зареєстрованих в установленому порядку за місцезнаходженням (адресою) нерухомого майна, що є предметом іпотеки по даному договору. Після прийняття Іпотекодержателем - Позивачем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці (користувачі) зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іпотеки протягом одного календарного місця з дня отримання такої вимоги. Згідно даного пункту відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надіслано повідомлення вимоги про звільнення предмету іпотеки за вих. № 10-3/18341 від 26.10.2016 року, вих. № 10-3/18342 від 26.10.2016 року, № 10-3/18345 від 26.10.2016 року, № 10-3/18346 від 26.10.2016 року, № 10-3/18344 від 26.10.2016 року. Однак дані вимоги залишені без виконання. Відповідачка [PERSON] свої зобов'язання щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконала і станом на 10.03.2017 року утворилася заборгованість на загальну суму 17910,64 доларів США (сімнадцять тисяч дев'ятсот десять дол. США 64 центи), що еквівалентно 481950,82 гривень (чотириста вісімдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят гривень 82 копійки). Розмір та наявність заборгованості не заперечуються відповідачами. Відповідно до вимог ч. 1-5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За частинами 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 589 Цивільного кодексу України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частина 2 статті 590 ЦК України передбачає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У пункті 9 Постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз'яснив, що виключно позивачеві належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо). Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд приходить до висновку про правомірність пред'явлення позивачем вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, що є його правом. Так, пунктом 14 Іпотечного договору від 14.02.2006 року, зареєстрованого за реєстровим номером: №288 (а.с.14), передбачено право банку звернути стягнення на іпотечне майно незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбаченого умовами кредитного договору. Відповідно ч.1 ст.590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо тверджень представника позивача, щодо заборони проводити примусове стягнення нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань відповіднодо вимог ЗУ Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то такі не ґрунтується на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах та вимогах Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014 року. Так, приймаючи рішення, суд враховує, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Матеріали цивільної справи містять докази того, що позичальник отримав кредит в іноземній валюті на споживчі цілі - купівлю та ремонт нерухомого майна (п.1.4 Кредитного договору № KF36064 від 10.02.2006 року), загальна площа такого нерухомого житла, що перебуває в іпотеці становить 98,6 кв.м., а отже не перевищує встановлені Законом норми у 250 кв.м. для будинків; дане житло використовується як місце постійного проживання [PERSON] та її сім'ї; у власності останньої відсутнє, згідно реєстру прав власності на нерухоме майно, інше нерухоме майно (а.с.8). Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у Постанові від 30.09.2015 року у справі №6-1825цс15 встановлено, що мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. З огляду на наведене, Закон України «Про мораторій» не є підставою для відмови в захисті порушених, визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. При цьому рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню. Згідно з договору іпотеки, звернення стягнення та реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмету іпотеки від імені Іпотекодавця. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу» Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом ПАТ «ВіЕС Банк» у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, проаналізувавши підтверджені наданими доказами обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення і реалізації предмета іпотеки підлягають задоволення. Однак рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. При цьому враховуючи, що строк дії Закону України «Про мораторій» на момент розгляду справи передбачити не можливо, як і встановити коло осіб, які на момент припинення дії вищевказаного закону будуть зареєстровані та проживати у спірному майні, за адресою: м.Виноградів, вул. Ардовецька 102, Виноградівського району, суд вважає позовні вимоги щодо виселення осіб з вище зазначеного будинку заявлені передчасно, а тому не підлягають задоволенню. При цьому суд роз'яснює позивачу право на повторне звернення до суду з даною вимогою після того як вказані обставини перестануть існувати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати сплачені ним при зверненні з позовом до суду, а також витрати пов'язані із зверненням до апеляційної, касаційної інстанції та Верховного Суду України. На підставі ст.ст. 526, 589, 590 ЦК України, Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Outcome: partial