Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування пояснила, що вона перебувала у трудових відносинах з КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» з 03.07.2012р. по 28.12.2012р. на посаді майстра. Позивач була звільнена на підставі наказу № 90-к від 28.12.2012р. за ст.40 п.1 КЗпП України. Станом на час звільнення позивачу була нарахована заробітна плата у сумі 5358,04грн., яка не була виплачена позивачу на час звільнення з підприємства. Також позивач з 21.01.2013р. по 11.03.2013р. працювала в «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» по договору про надання послуг № 1 від 21.01.2013р. На час звільнення по закінченню дії договору заборгованість за фактично виконану роботу складала у сумі 2104,99грн. До теперішнього часу дана сума позивачу не виплачена. Позивач просить стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за наказом № 90-к від 28.12.2012р. за ст.40 п.1 КЗпП України, яка складала на час розрахунку 5358,04грн. Відповідно до довідки № 899 від 20.12.2013р., виданої КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради», середньомісячна заробітна плата позивача складає 3418,60грн. Період невиплати заборгованості по заробітній платі складає з 29.12.2012р. по 23.12.2013р. Відповідач повинен виплатити позивачу середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 40471,88грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5000грн., посилаючись на те, що до теперішнього часу їй не виплачена заробітна плата, що погіршило її матеріально-побутові умови життя, завдало додаткових зусиль для відстоювання порушених прав. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні позовні заяві, і просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - ліквідаційної комісії КП «КАТП-032805 Краснолуцької міської ради» юрисконсульт [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилюючись на наступне. 14.02.2012р. на 18 сесії Краснолуцької міської ради було прийняте рішення № 34 «Про припинення юридичної особи КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» шляхом ліквідації. Виплата грошових сум кредиторам КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради», що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої ст.112 ЦК України, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] у сумі 5358,04грн. внесена до реєстру, що регламентує вимоги кредиторів та віднесена ліквідаційною комісією до платежів другої черги і погашається згідно затвердженого графіку погашення кредиторської заборгованості. Грошові кошти, отримані в ході проведення ліквідаційних заходів, розподіляються серед кредиторів відповідно до чинного законодавства. Заборгованість у сумі 2104,99грн., що виникла в наслідок виконання [PERSON] послуг по оформленню та корегуванню реєстру дебіторської заборгованості по населенню за надані комунальні послуги КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» відповідно до договору про надання послуг № 1 від 21.01.2013р. не є заборгованістю по заробітній платі. Вимога щодо виплати винагороди за виконані послуги відповідно до п.1 ст.112 ЦК України, належить до платежів четвертої черги. Відповідно до п.3 ст.112 ЦК України кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. Однак, [PERSON] до ліквідаційної комісії з відповідною заявою не зверталась, відмов не отримувала. Більш того, ліквідаційною комісією зазначена кредиторська заборгованість була врахована при складанні проміжного ліквідаційного балансу відповідача і віднесена до платежів четвертої черги, як то передбачено п.1 ст.112 ЦК України. А це значить, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заробітної плати, яка їй не нараховувалася відповідачем у 2013р., є безпідставними й не підлягають задоволенню. Позивачем в уточнюючій позовній заяві наведені незрозумілі розрахунки, а саме, кількість місяців поділена на гривні, помножена знову на ту ж кількість місяців дає суму належну їй до стягнення. Позивачем також не наведені належні підстави для виплати їй середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату, а значить її вимоги щодо їх виплат є безпідставними та не підлягають задоволенню. В частині стягнення моральної шкоди позовні вимоги [PERSON] є безпідставними й не підлягають задоволенню. Позивач про ліквідацію підприємства та її звільнення була повідомлена завчасно. Відомості про її очікуване звільнення були надані відповідно до чинного законодавства до Краснолуцького Центру зайнятості населення для подальшого її працевлаштування. Отже, процедура звільнення пройшла з додержанням всіх передбачених норм законодавства. При цьому відповідачем не було спричинено позивачу а ні стресу, а ні будь-яких страждань чи принижень. У своїй позовній заяві позивачем не зазначено, в чому саме полягає завдана їй моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Виходячи з вищенаведеного, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ліквідаційної комісії КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» відмовити у повному обсязі Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини "Кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права". Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є нерушимим. Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій не залежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності. Згідно наказу № 71-к від 03.07.2012р. позивач була прийнята до КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» майстром. Згідно наказу № 90-к від 28.12.2012р. позивач була звільнена з підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до довідки № 34 від 21.01.2014р., наданої ліквідаційною комісією КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» заборгованість КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» по заробітній платі на день звільнення [PERSON] складала 5358,04грн. У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Цю саму вимогу містить і ст.12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати. Стаття 116 КЗпП України чітко вказує, що при звільнені працівника власник чи уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в день звільнення виплатити працівникові всі не оспорюванні суми, що належать йому від підприємства. На даний час заборгованість по заробітній платі [PERSON] у сумі 5358,04грн. не виплачена. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених у ст.116 КЗпП України, за відсутності спору про їх розмір, установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, судом буде встановлено, що в день звільнення працівнику не виплачена заробітна плата, то на підставі ст.117 КЗпП України суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку за період з 29.12.2012р. по 23.12.2013р. у сумі 40471,88грн., виходячи з розрахунку: середньомісячна заробітна плата 3418,60грн. перемножується на час затримки розрахунку (грудень 2012р. : 3дн. х 110,28грн. = 330,84грн.; січень - листопад 2013р. : 3418,60грн. х 11 міс. = 37604,60грн.; грудень 2013р. : 23дн. х 110,28грн. = 2536,44грн.). Суд не може взяти до уваги даний розрахунок позивача і вважає, що вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 16.05.1995р. № 348). Відповідно до довідки № 49 від 03.02.2014р., виданої ліквідаційною комісією КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради», середньоденна заробітна плата позивача складає 112,09грн. Дану суму середньоденної заробітної плати сторони не оспорюють. Відповідно до довідки № 48 від 03.02.2014р., виданої ліквідаційною комісією КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради», за період з 28.12.2012р. по 23.12.2013р. кількість робочих днів складає 245. Оскільки з позивачем остаточно не був проведений повний розрахунок, то суд вважає, що відповідно до ст.117 КЗпП України, на користь позивача необхідно стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку з 28.12.2012р. по 23.12.2013р. Згідно графіку роботи КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» за період з 28.12.2012р. по 23.12.2013р. кількість робочих днів складає 245. За період з 28.12.2012р. по 23.12.2013р. середній заробіток за час затримки розрахунку повинен складати 27462,05грн., виходячи з розрахунку: середньоденна заробітна плата 112,09грн. перемножується на 245 днів - час затримки розрахунку. У відповідності до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" під час визначення розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середньомісячної зарплата за затримку розрахунку підлягають частковому задоволенню у сумі 5000грн. Представник відповідача не довела відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу всіх належних їй сум при звільнені з роботи, що є обов'язком відповідача відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснив сторонам їх права та обов'язки. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000грн., посилаючись на те, що їй були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що вона була позбавлена джерела існування, перенесла негативні емоції, змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Представник відповідача не довела відсутність вини відповідача в несвоєчасній виплаті позивачу всіх належних їй сум при звільнені з роботи. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема в порушенні нормальних життєвих зв'язків і не можливості продовження активного громадського життя, фізичного болю, перенесеного в результаті заподіяних страждань і при настанні інших негативних наслідків. При визначені розміру моральної шкоди, суд, як зазначає Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови «Про судову практику в справах відшкодування моральної шкоди», виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, і вважає, що в частині стягнення моральної шкоди вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 500грн. 14.02.2012р. на 18 сесії Краснолуцької міської ради було прийняте рішення № 34 «Про припинення юридичної особи КП «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» шляхом ліквідації». Позивач з 21.01.2013р. по 11.03.2013р. працювала в «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради» по договору про надання послуг № 1 від 21.01.2013р. На час звільнення позивача по закінченню дії договору заборгованість за фактично виконану роботу складала 2104,99грн., що підтверджується довідкою № 37 від 21.01.2014р., виданою ліквідаційною комісією «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради». До теперішнього часу дана сума позивачу не виплачена. Суд вважає за необхідне стягнути з «КАТП № 032805 Краснолуцької міської ради на користь позивача 2104,99грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, то відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 243,60грн. підлягає стягненню з відповідач на користь держави.

Outcome: partial