Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] ла Гайард в м. Мелітополі Запорізької області. В цій квартирі було зареєстровано відповідача [PERSON], як колишню власницю оселі. Проте з листопада 2013 року відповідачка в цій квартирі фактично не проживає, що підтверджується довідкою з місця проживання. Адреса проживання відповідача на даний час позивачці невідома. На підставі вищевикладеного, ураховуючи, що відповідач не проживає в квартирі більше 3 років, позивачка просить суд визнати його таким, що втратив право користування квартирою № 90 в будинку № 6 по вул. Брів ла Гайард в м. Мелітополі Запорізької області та зняти відповідача з реєстрації. Позивачка в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла письмова заява з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не зявився з невідомих причин, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову не надіслав. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Згідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з вимог ст. 383 ЦК України, власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок /квартиру/, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Позивачці на праві власності належить квартира № 90 по вул. Брів ла Гайард 6 в місті Мелітополі Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу./а.с.5/ В вищезазначеній квартирі зареєстрований [PERSON], однак не проживає більше ніж 3 років, що підтверджується довідкою про склад сімї./а.с. 8/ Те, що відповідач не проживає в квартирі, але залишається зареєстрованим, порушує право позивачки передбачене Конституцією України, статтею 319 ЦК України, на повне, на власний розсуд володіння, розпорядження і користування належним їй майном. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 90 в будинку № 6 по вул. Брів ла Гайард в м. Мелітополі Запорізької області. Що стосується позовної вимоги позивача щодо усуннення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд приходить до наступного: Відповідно до\~статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі є підставою для зняття його з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації місяця проживання є зайвою та задоволенню не підлягає. Суд вважає, що задоволена судом вимога в межах визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у цілому відновить порушене право позивача на житло. Й зважаючи на встановлені правовідносини, застосовувати інші способи захисту порушеного права немає потреби.

Outcome: partial