Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

10 грудня 2019 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у якому зазначив, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н, укладеної між ними 16 грудня 2015 року, відповідач отримала кредит в розмірі 6 221,13 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами угоди відповідач зобов`язалася погашати заборгованість з "1" по "25" число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Генеральною угодою, станом на 14 листопада 2019 року в неї утворилась заборгованість в розмірі 16 881,68 грн. яку позивач просив стягнути з відповідача та сплачений судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. Представник позивача в судове засідання направив заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Оскільки представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з`явилася в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2015 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6 221,13 грн., шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 18 % на рік на суму залишку заборгованості, строком на 36 місяців. В свою чергу відповідач зобов`язалася погашати заборгованість по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших платежів згідно Умов та Правил, шляхом внесення з "1" по "25" число кожного місяця щомісячного платежу в розмірі 225,70 грн. У відповідності до п.2.2, 2.8 Генеральної Угоди при порушені клієнтом строків погашення заборгованості більше, ніж на 31 день, клієнт сплачує банку пеню у розмірі вказаному в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Відповідач погодилася з тим, що вказана угода разом з запропонованими Умовами та правилами і Тарифами складає між нею та банком кредитний договір, про що свідчить її підпис (а.с.6-30). За умовами п.2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню в розмірі базової відсоткової ставки по договору за кожен день прострочення кредиту. На виконання вищевказаних умов Генеральної угоди банк передав відповідачу кредитну картку, однак остання не виконала взятих на себе зобов`язань, не сплатила у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом, а тому станом на 14 листопада 2019 року їй нараховано заборгованість за вказаною угодою в розмірі 16 881,68 грн., з яких: 5 762,67 грн. - заборгованість за кредитом; 3 489,00 грн. - заборгованість за відсотками; 7 630,01 грн. - заборгованість за пенею (а.с.4). Суму заборгованості відповідач перед позивачем в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.1054 зазначеного Кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушила умови Генеральної угоди та не в повному обсязі розраховувалася з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 16 881,68 грн. є обґрунтованою i підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved