Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

позивач через свого представника - адвоката Тішуніна О.А. звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «Естейт селлінг», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Н.С., про визнання не дійсним договору купівлі-продажу квартири та договору іпотеки, вказавши, що між нею та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», 21.02.2008 року було укладено кредитний договір № KRKWGA00151055, згідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 30374,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.02.2028 року. В якості забезпечення виконання кредитного Договору між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» 21.02.2008 року було укладено договір іпотеки квартири № KRKWGA00151055. Предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки № KRKWGA00151055 є квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,40 кв.м., що належала [PERSON] , на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 13.03.2007 року за реєстровим № 1-830. Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило своє найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується відомістю у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у неї перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість, яка станом на 18.07.2014 року становила суму у розмірі 76551,06 доларів США, за курсом 11,87 встановленим НБУ станом на 18.07.2014 року та складала суму у розмірі 891054,34 грн. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки по кредитному договору № KRKWGA00151055 від 21.02.2008 року. Відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 23 лютого 2015 р. у справі 211/1855/13-ц провадження 2/211/20/15 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRKWGA00151055 від21.02.2008 року, в розмірі 76551,06 доларів США, що за курсом 11,87 встановленим Національним банком України станом на 18.07.2014р. складає 891054,34 грн,- звернуто стягнення на трикімнатну квартиру на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею 57.40 кв.м, житловою площею 44.70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KRKWGA00151055 від 21.02.2008р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094. м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ "Приватбанк" щодо реєстрації права власності у Державній реєстраційній службі України на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від імені [PERSON] , для чого надати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в т.ч., але не виключно, заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ "Приватбанк" право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб в квартирі за адресою: [ADDRESS] , надати ПАТ КБ "Приватбанк" право отримувати довідки в БТІ, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання. Таким чином, суд тимчасово заборонив примусове стягнення (відчужувати без згоди власника) предмету іпотеки на час дії Закону України Про мораторій. Рішення набрало законної сили 15 травня 2015 р. В червні 2018 року, співробітниками АТ КБ «Приватбанк» їй була вручена претензія від 11.07.2017 року. Відповідно до претензії, стало відомо, що АТ КБ «ПриватБанк», без її згоди, відповідно до Договору купівлі-продажу від 14.03.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., номер запису про право власності 13683766, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 874556112110, продав квартиру за адресою: [ADDRESS] ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ». Після укладення договору купівлі-продажу, ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» 14.03.2016 р., відповідно до договору іпотеки, серія та номер 614, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., передає АТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Посилається на невиконання АТ КБ «Приватбанк» рішення Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 23 лютого 2015 р. у справі 211/1855/13-ц провадження 2/211/20/15. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» порушило ч.1, 2, 4, 5 ст.38 Закону України «Про іпотеку» та норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири. Зазначає про порушення приписів ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у якості підстави звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, наявність судового рішення Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 23 лютого 2015 р. у справі 211/1855/13-ц провадження 2/211/20/15, яке набрало законної сили, не дає право АТ КБ «Приватбанк» на укладання спірного договору купівлі-продажу квартири на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Укладення договору купівлі-продажу суперечить нормам, викладеним у ст.33, 36 Закону України «Про іпотеку». Крім того, представник Позивача зазначає, що Договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки його укладено з порушенням вимог Закону України N 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", (далі - Закон України N 1304-VII), яким було тимчасово заборонено відчужувати без згоди власника нерухоме майно, яке є предметом іпотеки і виступає як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, який був наданий в іноземній валюті. Встановлений зазначеним Законом мораторій тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки. Як вбачається зі змісту договору іпотеки квартири, іпотекою забезпечується виконання зобов`язання Позивача за споживчим кредитом в іноземній валюті (доларах США), загальна площа переданої в іпотеку квартири складає 57,40 кв.м, тобто не перевищує 140 кв.м. Вона використовує передану в іпотеку квартиру як місце постійного проживання, що стверджується паспортом, який містить відмітку про зареєстроване в цій квартирі її місце проживання, при цьому інше нерухоме житлове майно у її власності відсутнє, що стверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також зазначає, що оспорюваний договір купівлі-продажу є недійсним, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 216 ЦК України, має бути визнано недійсним і договір іпотеки квартири. З викладених підстав просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 14.03.2016 р., укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., номер запису про право власності 13683766, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 874556112110 та визнати недійсним Договір іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS] ., укладений між ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» та ПАТ КБ «ПриватБанк», серія та номер 614, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явилися. Раніше представник [PERSON] звертався до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Бродько А.І. раніше надав до суду письмові поясненя, в яких просив в позові відмовити, справу слухати без участі представника банку. Представник відповідача ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ » до суду не зявився, про слухання спраив повідомлялись відповідно до ст. 128 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Н.С. до суду не зявилася, про слухання справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21.02.2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № KRKWGA00151055, згідно до умов якого [PERSON] , отримала кредит у розмірі 30374,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.02.2028 року (а.с. 7-10). В якості забезпечення виконання кредитного Договору між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» 21.02.2008 року було укладено договір іпотеки квартири № KRKWGA00151055 (а.с. 11-12). Предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки № KRKWGA00151055 є квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,40 кв.м., що належала [PERSON] , на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 13.03.2007 року за реєстровим № 1-830. У відповідності до п.27 договору іпотеки квартири звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити Іпотекодавця; або - продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно п.33.2 договору іпотеки квартири, за цим договором забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором від 21.02.2008 р. № KRKWGA00151055, укладеного між Іпотекодержателем та Боржником ( [PERSON] ) по поверненню кредиту, у розмірі 30374,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 21.02.2028 року. В 2011 році АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 25 січня 2012 року у справі 2-25/11 позовні вимоги задоволені у повному обсязі, яке ухвалою суду від 25.03.2013 року було скасовано. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 23 лютого 2015 р. у справі 211/1855/13-ц провадження 2/211/20/15 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задоволено (а.с. 15-16). В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRKWGA00151055 від 21.02.2008 року, в розмірі 76551,06 доларів США, що за курсом 11,87 встановленим Національним банком України станом на 18.07.2014р. складає 891054,34 грн,- звернуто стягнення на трикімнатну квартиру на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею 57.40 кв.м, житловою площею 44.70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KRKWGA00151055 від 21.02.2008р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094. м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ "Приватбанк" щодо реєстрації права власності у Державній реєстраційній службі України на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від імені [PERSON] , для чого надати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в т.ч., але не виключно, заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ "Приватбанк" право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб в квартирі за адресою: [ADDRESS] , надати ПАТ КБ "Приватбанк" право отримувати довідки в БТІ, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року. 14 березня 2016 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» уклали договір купівлі-продажу, згідно п.1 якого за цим Договором Продавець ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - передає у власність Покупцю ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГг» - нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , а Покупець ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» - приймає у власність нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] та зобов`язується сплатити Продавцю за нерухоме майно певну грошову суму відповідно до умов цього Договору. Преамбула договору купівлі-продажу містить посилання на застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені, іпотекодавцями за яким є [PERSON] в договорі іпотеки квартири № KRKWGA00151055 від 21.02.2008р. Згідно п.4 договору купівлі-продажу, продаж вказаного у пунктах 1. 2 цього Договору нерухомого майна здійснюється відповідно до заочного рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 25 січня 2012 року у справі 2-25/11. Зважаючи на відомості викладені як у преамбулі, так і у п.4 договору купівлі-продажу квартири, суд приходить до висновку, що купівля-продаж здійснена відповідачами одночасно і на підставі викладеного в договорі іпотеки квартири застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і на підставі заочного рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 25 січня 2012 року у справі 2-25/11, яке було скасовано Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Ухвалою від 25 березня 2013 року у справі № 211/1241/13-ц. Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду яке було скасоване. Таким чином, у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відсутні правові підстави звертати стягнення на предмет іпотеки на підставі заочного рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 25 січня 2012 року у справі 2-25/11. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, вказані приписи Закону України «Про іпотеку» не передбачають одночасного застосування у якості підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду та договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи зі змісту наведених приписів ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у якості підстави звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, зважаючи на наявність рішення Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 23 лютого 2015 р. у справі 211/1855/13-ц провадження 2/211/20/15, яке набрало законної сили, укладання спірного договору купівлі-продажу квартири на підставі застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя суперечить нормам, викладеним у ст.33, 36 Закону України «Про іпотеку». З приводу застосування відповідачами при укладанні договору купівлі-продажу квартири такої підстави звернення стягнення на предмет іпотеки як судове рішення, суд відзначає наступне. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. У відповідності до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на дату укладання спірного правочину) умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються цим Законом. Питання реалізації предмета іпотеки за рішенням суду унормовані ст.39 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 23 лютого 2015 р. у справі 211/1855/13-ц, визначено звернути стягнення на трикімнатну квартиру на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею 57.40 кв.м, житловою площею 44.70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KRKWGA00151055 від 21.02.2008р.) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094. м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року. В рішенні суд визначив процедуру продажу відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмету іпотеки шляхом його продажу від свого імені, але тільки після скасування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача на порушення відповідачами вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так 7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Таким чином, встановлений зазначеним Законом мораторій тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц (провадження №14-111 цс19). Як вбачається зі змісту договору іпотеки квартири, іпотекою забезпечується виконання зобов`язання за кредитом в іноземній валюті (доларах США), загальна площа переданої в іпотеку квартири складає 57.40 кв.м, тобто не перевищує 140 кв.м. Позивач використовує передану в іпотеку квартиру як місце постійного проживання, що підтверджується копією паспорта [PERSON] , який містить відмітку про зареєстроване в цій квартирі місце проживання, при цьому інше нерухоме житлове майно у власності позивача відсутнє, що стверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказані обставини, звернення стягнення на квартиру позивача не підлягало виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», отже при укладанні спірного договору купівлі-продажу квартири відповідачі діяли всупереч цьому Закону. Саме такі висновки щодо тлумачення та застосування зазначеного вище Закону викладені у постановах Верховного Суду України у справах № 6-46цс15 від 15 квітня 2015 року, № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року, № 6-492цс15 від 16 вересня 2015 року, № 6-969цс16 від 06 липня 2016 року. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Разом з тим мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону. Зазначене вище відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Як передбачено ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, виходячи з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири є недійсним, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 216 ЦК України, має бути визнано недійсним і договір іпотеки квартири хоча і на момент укладення оспорюваного правочину предмет іпотеки належав ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ». У зв`язку з недійсністю договору купівлі-продажу квартири від 14 березня 2016 року, зміст оспорюваного договору іпотеки суперечить вимогам законодавства, зокрема ст. 5 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої предметом іпотеки може бути об`єкт нерухомого майна, що належить іпотекодавцю на праві власності. Наведене також узгоджується з положенням ст. 204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду. Таким чином, право власності ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» на предмет іпотеки набуте без належних правових підстав. Частина 1 ст. 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частини 1 та 2 ст. 319 ЦК України встановлюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України встановлює, що: - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); - особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2). Уклавши договір купівлі-продажу Відповідачі, незаконно, позбавили Позивачку права власності на квартиру. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири та іпотечний договір укладені відповідачами з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір в розмірі 1536,80 грн., та заявлено вимогу про відшкодування судового збору. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача у рівних частинах з кожного з відповідачів у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved