Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» (далі ТОВ «Авто просто») про захист прав споживача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» (далі ТОВ «АТ Сервіс»). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в травні 2013 року вирішив придбати автомобіль «Chevrolet Malibu», який на той час коштував 203600 грн., але не маючи достатньої кількості грошових коштів, вирішив скористатися послугами ТОВ «Авто просто». 31 травня 2013 року між ним та представництвом ТОВ «Авто просто», розташованому в м. Донецьку, був укладений договір № 700700 про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) в групах. Одночасно із зазначеним договором він уклав 31 травня 2016 року з АТ «Сервіс» договір доручення № 700700, згідно якого був зобовязаний перерахувати гроші в сумі 7329,60 грн. на рахунок ТОВ «АТ Сервіс», які дане підприємство мало перерахувати як винагороду на рахунок ТОВ «Авто просто» після того, як цим товариством будуть виконані умови договори з адміністрування фінансових активів, а саме його договір повинен бути включений до системи ТОВ «Авто просто», включено до створеної групи покупців і, відповідно, він мав отримати порядковий номер у цій групі, про що буде відповідним чином у письмовій формі повідомлений. На виконання вказаних договорів 31 травня 2013 року він перерахував на рахунок АТ «Сервіс» гроші в сумі 7329,60 грн. 2 липня 2013 року на його адресу було направлено повідомлення ТОВ «Авто просто» про те, що укладений з ним договір на придбання автомобіля за системою «Авто просто» включено до групи № 001190 з порядковим номером у групі 082, групу сформовано 19 червня 2013 року. На виконання взятих на себе зобовязань він здійснював щомісячні фіксовані платежі: в липні 2013 року 3437,74 грн., 15 серпня 2013 року 3437,74 грн., 15 вересня 2013 року 3437,74 грн., 15 жовтня 2013 року 3437,74 грн., 15 листопада 2013 року 3437,74 грн., 15 грудня 2013 року 3437,74 грн., 15 січня 2014 року 3437,74 грн., 15 лютого 2014 року 3437,74 грн., 25 березня 2014 року 2711,23 грн., всього було сплачено 37542,75 грн. Отримавши квитанцію за березень 2014 року, він дізнався про те, що в ній зазначена більша сума, ніж це було передбачено договором, а саме 3812,58 грн. За телефоном його було повідомлено про те, що він може сплати суму частинами, у звязку з чим він оплатив 2711,23 грн. Але через декілька днів прийшло повідомлення від відповідача, що він повинен сплатити гроші в сумі 4187,42 грн. За зазначених умов він припинив здійснювати платежі і звернувся до ТОВ "Авто просто" із заявою про надання роз'яснень з приводу завищення суми щомісячних платежів, але на його адресу продовжували надходити повідомлення із зазначенням в них квитанцій на суми, які значно перевищують встановлені щомісячні платежі, із зазначенням, що ціна на автомобіль зросла, у зв'язку з чим він повинен сплачувати платежі в більших розмірах, і що заборгованість по щомісячним платежам зросла. Його ці обставини не влаштували, у зв'язку з чим він вирішив розірвати укладений договір і повернути сплачені ним кошти. 10 жовтня 2013 року він направив на адресу ТОВ "АТ Сервіс" листа з проханням розірвати договір та повернути йому грошові кошти, яке повідомило його, що після отримання від ТОВ "Авто просто" повідомлення про те, що 19 червня 2013 року договір № 700700 було включено до групи 1190 під порядковим номером 082, і у зв'язку з чим ТОВ "АТ Сервіс" перерахувало на рахунок ТОВ "Авто просто" винагороду, договір припинив свою дію. На підставі отриманої відповіді він направив листа аналогічного змісту до Головного офісу ТОВ "Авто просто", відповідь на який не отримав до теперішнього часу. Оскільки договір про надання фінансової послугу містить в собі несправедливі положення, які унеможливлюють повернення сплаченої винагороди за послуги у випадку розірвання договору, які містяться в пунктах 9.3, 12.1 Договору, на підставі п.2 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" просив визнати ці положення договору недійсними, визнати розірваним договір № 700700 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, укладений 31 травня 2013 року між ним та ТОВ "Авто просто", а також стягнути на його користь сплачені ним кошти в сумі 37542,75 грн., інфляційні витрати в сумі 4279,87 грн., три проценти річних в сумі 1126,28 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач надав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності його представника, позовні вимоги не визнав. В письмових запереченнях проти позову послався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, яку просив застосувати за заявою. В якості підстав для спростування підстав для звернення позивача до суду з позовом, відповідач послався на те, що 19 січня 2012 року ТОВ "Авто просто" було зареєстровано як фінансову установу та видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. Згідно п.11-1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. Відповідно до п.5 ч.1 цього ж Закону фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. На виконання розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1676 від 09.10.2012р. "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах", 15 січня 2013 року ТОВ "Авто просто" отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придання товарів у групах № 198421 від 15.01.2013р. З наведеного вбачається, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі Договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ "Авто просто" перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Про природу правочину, перелік прав і обов'язків позивача, а також перелік прав та обов'язків ТОВ "Авто просто" позивачу було відомо. [PERSON] підписаний сторонами і містить детальний опис послуг, що надаються відповідачем. В момент підписання договору позивач отримав примірник договору, який містить детальний опис послуг, що надаються відповідачем. Безпідставність посилань відповідача на обман з боку відповідача підтверджується тим, що до підписання договору позивачем було подано ТОВ "Авто просто" заяву про намір укласти договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару у групі через систему АвтоТак, де зазначено, що він з правилами надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придання товарів у групах ТОВ "Авто просто" ознайомлений. Учаснику додатково надається 14 днів з дати підписання договору для детального вивчення його умов та можливості його розірвання без втрати коштів. 19 червня 2013 року [PERSON] № 700700 підписаний між ТОВ "Авто просто" та [PERSON], на виконання умов якого відповідача було включено до групи № 1190 та надано порядковий номер 82 в групі. Жодної умови договору або прав позивача, наданих його договором або законом, відповідачем порушено не було. Постановою Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року було встановлено, що ТОВ "Авто просто" не здійснює діяльність, заборонену Законом України "Про захист прав споживачів" та не порушує ст.18 цього Закону. Лише 15 січня 2016 року позивач звернувся до ТОВ "Авто просто" із заявою про розірвання договору. 11 лютого 2016 року ТОВ "Авто просто" було направлено на адресу позивача відповідь, якою повідомлено, що у зв'язку з невиконанням ним умов ст.4 Розділу 1 Договору № 700700 та ст.2, п.2.3 Розділу П Договору, у відповідності до положень ст.13, п.13.4 Розділу П Договору, ТОВ "Авто просто" 31 березня 2015 року розвівало з ним договір. Крім того, позивачу було роз'яснене, що згідно положень ст.13, п.13.4 Розділу П повернення сплачених ним періодичних внесків після вирахування відступного відбудеться у строки та у розмірі, який розраховується відповідно до положень п.12.1.1, 12.01.2 ст.12 Розділу П Договору, тобто у строк, який не може перевищувати двох років з дня отримання ТОВ "Авто просто" заяви про дострокове розірвання договору. Вказаний лист повернувся на адресу ТОВ "Авто просто" не врученим з відміткою "за закінченням терміну зберігання". З наведеного вбачається, що посилання позивача на розірвання ним Договору у 2016 році не мають під собою підґрунтя, оскільки станом на дату направлення ним заяви про розірвання договору, договір вже було розірвано за ініціативою ТОВ "Авто просто" у зв'язку з тривалим невиконанням позивачем системи взятих на себе зобов'язань. Посилання позивача на збільшення ціни автомобіля, яке відбулося у 2014 році, не мають жодного відношення до направлення заяви про розірвання договору у 2016 році. Більш того, звертаючись до ТОВ "Авто просто" із заявою про розірвання договору, позивач не посилався на підвищення вартості автомобіля, а прямо посилався на п.12.1 ст.12 Договору та виявив бажання розірвати договір за власним бажанням. Також в своєму листі позивач зазначає про те, що він 10 жовтня 2014 року звертався до ТОВ "АТ "Сервіс" із заявою про розірвання договору та 16 жовтня 2014 року отримав відповідь із роз'ясненнями щодо дій для розірвання Договору з ТОВ "Авто просто". Після цього позивач на протязі 2 років не здійснював жодних дій щодо розірвання Договору, тобто не бажав правових наслідків, пов'язаних з його розірванням. Так, позовна заява не містить законодавчого обґрунтування підстав для визнання певних положень Договору недійсним, а місить в собі лише жодним чином не взаємопов'язані посилання на різні пункти та статті Закону України "про захист прав споживачів" без жодної їх логічної прив'язки до пунктів Договору. З тексту позовної заяви взагалі неможливо встановити підстави звернення до суду, підстави для визнання частини правочину недійсним. Застосування ст.625 ЦК України, за думкою відповідача, є недоречним, оскільки зазначена стаття регламентує відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Права та обов'язки сторін виникають з умов Договору № 700700 від 31.05.2013р. Договором не передбачено зобов'язання відповідача повернути позивачу всі сплачені ним кошти інакше ніж на підставі розірвання Договору на протязі 14 днів з дати його укладення, а порядок повернення коштів в інших випадках детально викладено в умовах Договору та строк повернення коштів не може перевищувати два роки з дати розірвання Договору за ініціативою однієї із сторін. Враховуючи те, що [PERSON] було розірвано 31 березня 2015 року, - кінцевий строк для повернення коштів - 31 березня 2017 року ще не настав, а отже звернення з такими вимогами є передчасним. На підставі наведеного позивач просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду повідомлена шляхом направлення повістки на її електронну адресу, її представник в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, у зв'язку з чим на підставі ч.3 ст.36 ЦПК України справу розглянуто за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. 31 травня 2013 року між [PERSON] та ТОВ "Авто просто" був укладений договір з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі № 700700 (далі - [PERSON]), предметом якого є надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак (а.с.6-10). Згідно з додатком № 1 до зазначеного Договору позивач отримав право на придбання автомобіля марки Chevrolet моделі Malibu поточною ціною на день укладення Договору 203 600 грн. (а.с.5). Статтею 2 Договору передбачено зобов'язання відповідача забезпечення функціювання системи АвтоТак, ознайомлення Учасників з умовами Договору, Внутрішніми правилами та надання інформації, передбаченої чинним законодавством, об'єднання учасників системи АвтоТак у групи з метою придбання автомобілів, формування групи, включення Учасника у групу та повідомлення Учасника про дату створення групи протягом семи робочих днів дати її створення, укладення Договору з Постачальником та забезпечення визначення поточної ціни товару Постачальником, проведення Розподілу товару, придбання та розподіл автомобілів між учасниками групи, отримання періодичних платежів та формування фонду групи, ведення реєстру учасників групи, облік періодичних платежів учасників групи, організацію передачу Автомобіля у власність Отримувача товару, здійснення повернення періодичних платежів за достроково розірваними Договорами, в строки та на умовах, визначених Договором, здійснення оплати Автомобіля Постачальнику та забезпечення передачі Постачальником Автомобіля у власність Учасника в строки та на умовах, визначених Договором, адміністрування групи, до складу якої входить Учасник до завершення строку її існування - закриття групи, вчинення інших дій, спрямованих на придбання Учасником автомобіля через систему за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників. Відповідно до ст.4 Договору Учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Договором про адміністрування, в порядку та строки, визначні Договором: сплатити Винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи АвтоТак та формуванням групи протягом 10 днів після повідомлення Товариством Учаснику номера групи, до якої він належить, та дати створення групи, сплатити Винагороду адміністратора за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учаснику, після надання Права на отримання автомобіля, щомісячно не пізніше 15-го числа кожного місяця сплачувати періодичні платежі разом із помісячною винагородою, надати визначені Договором про адміністрування, засоби забезпечення зобов'язань за Договором, зокрема договір поруки та договір застави, укласти договір страхування КАСКО отриманого Автомобіля, який передбачатиме виплату страхового відшкодування на користь Авто просто у межах суми, розмір якої не перевищуватиме розміру загальної заборгованості Учасника за Договором про адміністрування, укласти [PERSON] обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника Автомобіля, отриманого за Системою АвтоТак, отримати Автомобіль згідно з умовами Договору, підписати акт із ТОВ "Авто просто", що свідчить про виконання зобов'язань за Договором, за вимогою Авто просто надавати копії квитанцій про здійснення сплат за Договором, виконувати інші зобов'язання, передбачені Договором. На виконання умов Договору відповідачем на час звернення до суду з позовом сплачено 37 542,75 грн. (а.с.16-18). 31 травня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Сервіс" та [PERSON] був укладений договір доручення № 700700, за умовами якого між Довірителем та ТОВ "Авто просто" укладено [PERSON] про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) в групах через систему АвтоТак № 700700 від 31 травня 2013 року. Умовами Договору про адміністрування передбачений обов'язок Довірителя по сплаті на користь ТОВ "Авто просто" винагороди в розмірі 7329,60 грн., що визначена у Договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ "Авто просто", пов'язані з включенням Договору про адміністрування до системи АвтоТак та формуванням групи (а.с.12). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний злочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч.ч.1, 2, п.2 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). Згідно ч.5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну позову, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна прийти до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 УК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Із змісту п.9.3 Договору вбачається, що якщо різниця в ціні зазначених у п.9.2 марок та/або моделей Автомобіля перевищує 20%, Учасник, який ще не одержав Автомобіль, має право достроково розірвати [PERSON]. Повернення сплачених таким Учасником періодичних платежів відбуватиметься відповідно до положень Статті 12 п.12.1 Розділу П Договору, але без сплати Відступного за відмову від Договору. Як передбачено п.12.1 Договору Учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати [PERSON] за власним бажанням, про що має повідомити Авто просто у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, авто просто розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених у цій Статті. 14 квітня 2016 року позивач направив на адресу відповідача заяву про розірвання договору та повернення внесків на підставі ст.3 та п.21.1 ст.12 Договору. Статтею 4 Розділу 1 Договору передбачено обовязки Учасника, зокрема, щомісячно не пізніше 15-го числа кожного місяця сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою. Згідно п.2.3 Розділу П Договору Учасник зобовязаний повністю сплатити періодичні платежі та щомісячну винагороду згідно з Графіком внесків. Учасник зобовязаний сплачувати періодичний платіж разом із щомісячною винагородою протягом перших 15 календарних днів місяця. Авто просто щомісяця надсилає рахунки на сплату періодичного платежу разом із щомісячною винагородою за адресою, вказаною Учасником у Договорі. Неотримання рахунка на сплату за вказаною адресою не звільняє Учасника від обовязку вчасно сплачувати періодичний платіж разом із щомісячною винагородою на банківський рахунок Авто просто. Відповідно до положень п.13.4 Розділу П Договору якщо Учасник, який не отримав Автомобіль, не сплатить 3 (три) або більше послідовних або вибіркових періодичних платежів разом із щомісячною винагородою, Авто просто має право розірвати [PERSON] в односторонньому порядку. Повернення сплачених періодичних внесків, після вирахування Відступного, таким Учасникам відбувається в строки та у розмірі, який розраховується відповідно до положень п.12.1.1, 12.1.2 Статті 12 Розділу П Договору. Останній періодичний внесок в сумі 2711,23 грн. було сплачено позивачем 25 березня 2014 року. З листа ТОВ «Авто просто» від 11.02.2016р. на імя [PERSON] вбачається, що у звязку з невиконанням позивачем умов ст.4 Розділу 1 Договору та ст.2, п.2.3 Розділу П Договору, у відповідності до положень ст.13, п.13.4 Розділу П Договору 13 березня 2015 року воно розірвало з позивачем [PERSON], позивача повідомлено про процедуру та строки повернення сплачених періодичних внесків (а.с.52). З наведеного вбачається, що [PERSON] між сторонами було розірвано за ініціативою ТОВ «Авто просто» у звязку з тривалим невиконанням Учасником взятих на себе зобовязань, що унеможливлює повторне його розірвання за ініціативою позивача за власним бажанням, а також визнання його окремих положень недійсними. Зі змісту п.12.1.2 Розділу П Договору випливає, що максимальний строк повернення періодичних платежів згідно п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання Авто просто заяви про дострокове розірвання Договору, для чого Учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані кошти. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення періодичних внесків, а також трьох процентів річних та інфляційних витрат заявлені передчасно у звязку не спливом станом на дату звернення до суду з позовом встановленого Договором строку повернення відповідачем зазначених внесків. На підставі наведеного в задоволенні позивачу необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed