Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненского міського суду з вказаним позовом. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], закріпити за ПАТ "ВіЕс Банк" права управителя щодо вказаного майна, виселити [PERSON] з зазначеної квартири. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення отримане 17.11.2014 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні наявність заборгованості по кредитному договорі визнав, проте вказав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки майно на яке просить звернути стягнення позивач є іпотечним майном, нерухомістю-квартирою, в якій він постійно проживає, площа житла не перевищує 140 кв.м., іншого нерухомого майна житла в нього немає. Згідно ЗУ "Про мароторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" накладено мораторій на примусове стягнення нерухомого майна. Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між ПАТ "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ "Електрон Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № KF50297, з додатками, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 25000,00 дол. США, з кінцевим строком погашення не пізніше 22.06.2023 року, під 12,5 % річних. Позивачем умови кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором, що стверджується заявою на видачу готівки № 1725_19 від 23.06.2008 року. Відповідач свої зобов'язання не виконував та порушив умови кредитного договору, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку визначеному кредитним договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивачем було надіслано лист-повідомлення № 09-3/19244 від 28.08.2014 року з вимогою повного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором та попереджено останнього про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно кредитного договору лист про виконання зобов'язань за кредитним договором повинен бути виконаний позичальником протягом 30 календарних днів. Однак, вищевказаний лист відповідачем виконаний не був, повне чи часткове погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем не проведено. У зв'язку із тим, що відповідач своїх договірних зобов'язань не виконав, станом на 15.10.2014 року він має заборгованість перед банком у розмірі 18 809,71 дол. США, що відповідно становить 243 613,19 гривень за курсом НБУ. Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до умов договору, він приймається судом до уваги. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF50297 від 23.06.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір від 23 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1118, згідно якого відповідач надав в заставу позивачу нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 13 іпотечного договору, право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя з наступних підстав. а) у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем-боржником основного зобов'язання; б) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків встановлених іпотечним договором. Згідно ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Таким чином предметом позову по справі є вимоги ПАТ "ВіЕс Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено належне виконання обов'язків останнього перед ПАТ "ВіЕс Банк" за кредитним договором № KF50297. В свою чергу п. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року за № 1304-VII визначено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. При цьому згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 25 жовтня 1997 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON], [INFO] є квартира в [ADDRESS]. До того ж загальна площа вищевказаної квартири становить 44,5 кв.м., тобто не перевищує 140 кв.м. Крім того в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перебування у власності відповідача іншого нерухомого майна. Таким чином, суд вважає, що на квартиру [ADDRESS], яка є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 23 червня 2008 року, розповсюджується Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року за № 1304-VII. На підставі наведеного суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивача та вважає за можливе відмовити у задоволені позову. Оскільки суд відмовляє у зверненні стягнення на предмет іпотеки, то і виселення відповідача з квартири не може проводитись на підставі Закону України «Про іпотеку».

Outcome: dismissed