Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом (а.с.1-7) до [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу. Мотивуючи позов тим, що 20.03.2015 року між ним та Чорноморською філією [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» в особі керуючого філією [PERSON], був укладений Договір банківського рахунку № 285-00. Предметом зазначеного Договору було відкриття клієнту Банком в порядку, встановленому чинним законодавством України, поточного рахунку номер (2620402907001) в національній валюті України та здійснення його розрахунково-касового обслуговування. На виконання умов зазначеного Договору ним, о 15:31:28 годині 20.03.2015 року, через працівника Чорноморської філії Банку [PERSON], якою безпосередньо і була проведена розрахунково-касова операція, був здійснений перерахунок грошових коштів в розмірі 103 800 грн. 00 коп. з поточного рахунку № 2600601106001, який раніше був ним відкритий у Чорноморській філії Банку на підставі Договору банківського рахунку № 514-00 від 17.04.2012 року, на поточний рахунок № 2620402907001, який було відкрито Банком 20.03.2015 року на підставі Договору банківського рахунку № 285-00, з призначенням платежу «власні кошти». Після проведення даної розрахунково-касової операції грошові кошти в розмірі 103\~800 грн.00 коп. були зараховані на поточний рахунок № 2620402907001. 23.03.2015 року, у звязку з неможливістю зняти кошти з поточного рахунку № 2620402907001, він звернувся до керуючого Чорноморською філією Банку [PERSON] з заявою про повернення йому грошей в розмірі 103 800 грн. 00 коп. з поточного рахунку № 2620402907001 проте, йому було відмовлено в поверненні грошей у звязку з тим, що постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» до категорії «неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонду) 19.03.2015 року, було прийняте рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Банку. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року по адміністративній справі № 826/22323/15, яка була частково залишена без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року, постанова Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 190 «Про віднесення ПАТ «[PERSON] Русь» до категорії «неплатоспроможних» була скасована та визнана протиправною. Цим же судовим рішенням, була визнана протиправною та скасована постанова Правління Національного банку України від 16.07.2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «[PERSON] Русь». У звязку з відновленням діяльності Банку, починаючи з кінця грудня 2016 року, він неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути гроші, проте до цього часу відповідач так і не повернув йому банківський вклад у розмірі 103\~800 грн. 00 коп., просить суд: - стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А, код ЄДРПОУ 24214088, МФО 319092) на користь [PERSON] (паспорт серія КМ № 636089, виданий 23.12.2009 року Іллічівським МВ ГУ МВС Україні в Одеській області, ідентифікаційний номер [NUMBER]) банківський вклад у розмірі 103 800 (сто три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., за Договором банківського рахунку № 285-00 від 20.03.2015 року про відкриття поточного рахунку № 2620402907001. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, надали суду заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, позов просять задовольнити (а.с. 178). Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» на судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії Договору банківського рахунку № 285-00 укладеного між [PERSON] та Чорноморською філією [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» 20.03.2015 року, відповідач взяв на себе зобовязання щодо відкриття клієнту в порядку, встановленому чинним законодавством України, поточного рахунку № 2620402907001, в національній валюті України та здійснення його розрахунково-касового обслуговування. Відповідно до копії платіжного доручення № 14 від 20.03.2015 р., позивачем, на виконання умов зазначеного Договору, о 15:31:28 годині 20.03.2015 р., був здійснений перерахунок грошових коштів в розмірі 103 800 грн. 00 коп. з поточного рахунку № 2600601106001, який раніше був ним відкритий у Чорноморській філії Банку на підставі Договору банківського рахунку № 514-00 від 17.04.2012 року, на поточний рахунок № 2620402907001, який було відкрито Банком 20.03.2015 року на підставі Договору банківського рахунку № 285-00, з призначенням платежу «власні кошти». Згідно копії постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015 року, було прийняте рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Банку. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року по адміністративній справі № 826/22323/15, яка була частково залишена без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року, постанова Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 190 «Про віднесення ПАТ «[PERSON] Русь» до категорії неплатоспроможних» була скасована та визнана протиправною. Цим же судовим рішенням, була визнана протиправною та скасована постанова Правління Національного банку України від 16.07.2015 р. № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «[PERSON] Русь». Заявою від 08.09.2017 року, позивач звернувся з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів в розмірі 103 800 грн. 00 коп. Відповіддю від 19.09.2017 року, за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» [PERSON], відповідач визнав кредиторську вимогу позивача у сумі 103\~800 грн. 00 коп. Відповідно до копій виписок з особових рахунків позивача, 20.03.2015 року грошові кошти в розмірі 103 800 грн. 00 коп. були перераховані з поточного рахунку № 2600601106001 на поточний рахунок № 2620402907001. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В силу п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязань внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.\~1\~ст.\~1066\~ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. В силу ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" подано такі визначення: виконавець - \~це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3); споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17). В силу\~ч.\~1,\~2\~ст.\~17\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" за\~всіма споживачами\~однаковою мірою\~визнається право\~на задоволення\~їх потреб\~у сфері\~торговельного та\~інших видів\~обслуговування.\~Встановлення будь-яких\~переваг,\~застосування прямих\~або непрямих\~обмежень прав\~споживачів не\~допускається,\~крім випадків,\~передбачених нормативно-правовими\~актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Така ж сама правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15, який прийшов до висновку про те, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на спірні правовідносини за договором банківського рахунку. Відповідно до\~ ст. 15 ЦПК України\~\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, зокрема, судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

Outcome: approved