Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся ПАТ АБ «Укргазбанк» з позовом до [PERSON]? [PERSON], діючої в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки [PERSON], в якому просив суд прийняти рішення про виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON](2009року народження), що мешкають за адресою [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Визнати зазначених осіб такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 12 травня 2008року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203/1001 , за яким банк надавав останньому кредит в сумі 15 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.05.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 12.05.2008 року, було укладено договір іпотеки № 664 між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] за яким останній, як іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно - цілий житловий будинок за адресою : [ADDRESS]. 09.02.2011року рішенням Слов"янського міськрайонного суду було стягнуто з відповідача на користь банку суму заборгованості за вказаним кредитним договором. Для виконання рішення було заведено виконавче провадження у виконавчій службі. Однак під час проведення виконавчих дій пов'язаних з реалізацією зазначеного будинку, встановлено , що там зареєстровані відповідачі по справі. Вважає, що на підставі ст.40 ЗУ «Про іпотеку», ст.109 ЖК України є підстави для виселення відповідачів із спірного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Відповідач- [PERSON] повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився , його інтереси в суді представляв представник - [PERSON], який вимоги не визнав в повному обсязі зазначивши, що передбачених законом підстав для виселення відповідача не має.. Відповідач- [PERSON]., повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась , подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа- Служба у справах дітей виконкому Слов"янської міської ради, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з'явилась, що не є перешкодою для розгляду справи, тому судом прийнято рішення про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Так в судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що 12 травня 2008року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203/1001 , за яким банк надавав останньому кредит в сумі 15 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.05.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 12.05.2008 року, було укладено договір іпотеки № 664 між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] за яким останній, як іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно - цілий житловий будинок за адресою : [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено нотаріально. Оскільки позичальник [PERSON] порушував умови договору кредиту, строки повернення кредиту та сплати відсотків, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. 09.02.2011року рішенням Слов'янського міськрайонного суду вимоги було задоволено в повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 25.05.2011року в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №644 від 12.05.2008року- цілий житловий будинок за адресою : [ADDRESS], було відмовлено, в решті вимог, в частині стягнення заборгованості за кредитом , рішення місцевого суду залишено без змін. /а.с.21-24/ Для виконання рішення суду , в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14563,96 доларів США та 10199,45грн. з [PERSON] , було передано в ДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції. Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. /а.с.25/ Однак під час проведення виконавчих дій пов'язаних з реалізацією зазначеного будинку, встановлено , що там зареєстровані відповідачі по справі. Листом державного виконавця, банку було запропоновано звернутись до суду з вимогою про зняття з реєстрації відповідачів, зареєстрованих у спірному будинку. /а.с.32/ Судом встановлено, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які регулюються Законом України „Про іпотеку", ст.109 ЖК України, ст.ст. 1048, 1049, 1054, 526, 527, 530 ЦК України. Відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з п.3.1.5; 3.1.6 Договору іпотеки №664 від 12.05.2008року, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання Іпотекодавцем якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами договору. /а.с.13-20/ В суді також встановлено, що відповідач - [PERSON] в порушення умов договору кредиту, перестав сплачувати кредит та відсотки за користування, передбачені умовами договору. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач порушив умови договору кредиту стосовно строків сплати кредиту та відсотків за ним, передбачені договором кредиту і таким чином настали підстави передбачені п.3.1.5; 3.1.6 (порушення Позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору) вищезазначеного договору іпотеки, за яких позивач як кредитор та іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 34 цього Закону, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку" або шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Згідно з ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно з ч.1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Таким чином, реалізація заставленого (іпотечного) майна може бути реалізована відповідно до вимог ст. 38 Закону України „Про іпотеку". З огляду на наведені вимоги діючого законодавства, звернення стягнення на нерухоме майно передане в іпотеку здійснюється у спосіб визначений ст. 33, 34, 38 ЗУ «Про іпотеку» , однак цьому повинно передувати визначений законом та умовами договору про іпотеку, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. В суді встановлено, що позивач звертався із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в 2011році, однак судом в цьому йому було відмовлено. Доказів того, що звернення стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок [ADDRESS], у передбачений законом та умовами договору спосіб, відбулось позивач суду не надав. За умовами договору іпотеки №644 від 12.05.2008року без оформлення заставної, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін. (п.6.3 Договору)/ а.с.18/ Відповідно з ч.3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 40 Закону України „Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. До цього часу рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не приймалось і позивач доказів на це не надав суду. В суді встановлено, що позивач звертався до ДВС Слов"янського міськрайонного управління юстиції про примусове виконання рішення суду від 09 лютого 2011року про стягнення заборгованості за кредитним договором. Під час виконання цього рішення суду державним виконавцем було рекомендовано стягувачу звернутись до суду з вимогами про зняття відповідачів з реєстрації . Разом з тим слід зазначити, що реалізація предмета іпотеки, передбачена ЗУ «Про іпотеку» та задоволення вимог стягувача за рахунок майна боржника, передбачена вимогами ЗУ «Про виконавче провадження» не є тотожними за своєю правовою природою і регулюють різні за природою правовідносини. Звертаючись же із вимогами про виселення відповідачів із спірного житлового будинку, що є предметом договору іпотеки, позивач посилається саме на вимоги ЗУ «Про іпотеку», вважаючи, що саме ці норми закону регулюють виниклі між ними правовідносини. Між тим наведені вище норми даного закону та встановлені у справі обставини, свідчать про те, що передбачених ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ч.3 ЖК України, умов для виселення відповідачів не настало, оскільки не прийняте рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, можна зробити висновок про те, що вимоги позивача про виселення відповідачів є передчасними, не грунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. Окрім того ПАТ АБ «Укргазбанк» звертався із вимогами про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] Такі свої вимоги позивач нічим не обгрунтував, посилаючись лише на те, що відповідачі підлягають виселенню, а тому вважаються такими , що втратили право користування житловим приміщенням, яке було передано в іпотеку.

Outcome: dismissed