Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "МІГФІНАНС" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №2013-01-00364 від 01.08.2013 року в загальному розмірі 32700,00 грн., у тому числі: 2500,00 грн. боргу, 250,00 грн. штрафу, 15150,00 грн. відсотків та 14800,00 грн. пені. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Представник позивача, Махонін К.О., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява, в якій представник позивача просить суд розглянути справу без його участі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, яка повернулась на адресу суду з відміткою поштової установи: "за закінченням терміну збурігання". Відповідно до ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне. 01.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІГФІНАНС" (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики №2013-01-00364, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику позику у розмірі 2500,00 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2 (два) % за кожен день користування позичальником грошовими коштами. Позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання за Договором позики №2013-01-00364 надавши відповідачу 2500,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №2013-01-00364 від 01.08.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідач, в свою чергу, не виконав належним чином свої договірні зобов'язання та не повернув грошові кошти в строки, встановлені в договорі. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не виконується зобов'язання щодо своєчасного повернення позики. За таких обставин, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за сумою позики, розмір якої складає 2500,00 гривень, законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Відповідно до пункту 1 статті 1048 Цивільного кодексу України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Умови нарахування та сплати відсотків за користування позикою встановлені п. 1.1 Договору. Сума нарахованих та несплачених процентів за Договором позики №2013-01-0034 станом на 30.05.2014 року склала 15150,00 грн. Суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за нарахованими відсотками за користування позикою у розмірі 15150,00 грн. законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що згідно з п. 7.2 Договору у разі невиконання позичальником зобов'язань по погашенню позики у терміни, вказані в п. 3.1 договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 14800,00 грн. пені є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу у розмірі 250,00 грн., нарахованої позивачем на підставі п. 7.1 договору, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, за змістом вказаної норми закону пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. За таких обставин Товариство з обмеженою відповідальністю "МІГФІНАНС" просить застосувати до боржника [PERSON] подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч. 1ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 250,00 грн. штрафу. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в загальній сумі 324,50 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial