Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного Товариства "Райффайзен Банк Аваль"; третя особа [PERSON] про визнання поруки припиненою. Свої позовні вимоги обґрунтовую тим, що 29 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений договір поруки № 014/0077/74/75539/1, відповідно до умов якого, [PERSON] виступив поручителем перед банком за належне виконання Позичальником, [PERSON], взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору № 014/0077/74/75539 від 29 травня 2007 року. Позивач зазначає, що в подальшому, він отримав від відповідача вимогу №15-77/18-2619 про дострокове виконання грошових зобов'язань у строк до 30 липня 2009 року, а згодом, 24 лютого 2010 року, тобто після спливу шестимісячного строку, відповідач звернувся до суду з позовом, який був залишений без розгляду. Враховуючи зазначене позивач вважає, що оскільки від дати надіслання йому претензії й подання позову, залишеного без розгляду, строк передбачений п. 4 ст. 559 ЦК України, в шість місяців, значно перевищено, порука [PERSON] по договору №014/0077/74/75539/1 від 29 травня 2007 року, укладеного з Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", є припиненою з 30 січня 2010 року. В судовому засіданні представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши пояснення представників сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" 29 травня 2007 року був укладений Кредитний договір № 014/0077/74/75539 відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 605 000,00 (шістсот п'ять тисяч доларів 00 центів) доларів США під 13,25 % річних із кінцевим строком повернення кредиту - 29 грудня 2025 року. Як спосіб забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, було укладено між банком та [PERSON] Договір поруки № 014/0077/74/75539/1 від 29 травня 2007 року. Відповідно до п. 1.2 Договору поруки позивач по справі поручається перед банком за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, повернути до 29 грудня 2025 року отриманий [PERSON] кредит в сумі 605 000,00 (шістсот п'ять тисяч доларів 00 центів) доларів США. Згідно п. 4.1 Договору поруки, дія договору закінчується належним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань по кредитному договору № 014/0077/74/75539 чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами договору. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Підтримуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що [PERSON] отримав від відповідача вимогу №15-77/18-2619 про дострокове виконання грошових зобов'язань у строк до " 30 липня 2009 року", а звернувся відповідач до суду з позовною заявою про стягнення з боржника та його поручителя заборгованості лише 24 лютого 2010 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченому п. 4 ст. 559 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача наголосив на тому, що зазначена позовна заява була залишена без розгляду, у зв'язку з чим, за своєю правовою природою вважається не поданою. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача зазначила, що вимога №15-77/18-2619 про погашення заборгованості у строк до 30 липня 2009 року стосувалася, лише частини заборгованості, яка виникла по процентам та нарахованої пені. Суд погоджується з доводами представника відповідача, оскільки зі змісту вимоги №15-77/18-2619, вбачається вимога про необхідність погашення у строк до 30 липня 2009 року лише заборгованості по процентам та нарахованої пені. До того ж, під час судового засідання судом встановлено, що позовна заява від 24.02.2010 року ПАТ"Райффайзен Банк Аваль" в собі Одеської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області була залишена без розгляду. Тобто, зазначена позовна заява за своє правовою природою не тягне правових наслідків, у зв'язку з чим не може вважатися вимогою. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, Верховним Судом України зазначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Пунктом 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року визначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що договір поруки не може бути припинено, оскільки не припинилось забезпечене ним зобов'язання. Суд не бере до уваги пояснення представника позивача в тій частині, що порука припиняється, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу поручителю, оскільки строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором не наступив. Такі пояснення представника позивача є необґрунтованими, суд оцінює їх як спробу уникнути відповідальності поручителем перед банком за неналежне виконання зобов'язань по кредитному договору позичальника. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Оскільки позовна заява є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, то вона і не може бути задоволена.

Outcome: dismissed