Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

\~17.07.2018\~року [PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON]\~про визнання\~права власності\~на 1/8\~частину квартири\~[ADDRESS] в\~порядку спадкування\~за законом\~після смерті\~матері [PERSON],\~яка померла\~26\~липня 2015\~року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 липня 2015 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями після померлої [PERSON] є: [PERSON] мати спадкодавця, [PERSON] син спадкодавця. До нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2018р. по цивільній справі № 331/6929/16-ц за позовом [PERSON] до ЖБК № 9 «Машинобудівник» змінено рішення суду першої інстанції в частині ? частини спірної квартири, яку спадкувала [PERSON] ([PERSON]) Biктopiя Станіславівна. Також за [PERSON] визнано право власності на ? частину спадщини, відкритої після смерті [PERSON] ([PERSON]) Biктopії Станіславівни, а саме на 1/8 частину квартири [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] не був учасником по cпpaвi, він був позбавлений можливості подати зустрічний позов на стадії апеляційного розгляду, тому право власності за ним на 1\\8 частину cпірнoї квартири не було визнано. Однак суд апеляційної встановив, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері. [PERSON] на час смерті проживав разом з матірю без реєстрації, оскільки на той час був зареєстрований у гуртожитку як студент Дніпропетровського державного aграрно-економічного університету. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 19 червня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 26 липня 2015 року [PERSON], [INFO], на 1/8 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від неї до суду не надходило. Відповідно до частини першої ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210\~ЦПК України\~визначено,\~що суд\~має розпочати\~розгляд справи\~по суті\~не пізніше\~ніж через\~шістдесят днів\~з дня\~відкриття провадження\~у справі,\~а у\~випадку продовження\~строку підготовчого\~провадження -\~не пізніше\~наступного дня\~з дня\~закінчення такого\~строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. \~ \~ \~ \~З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяву представника позивача, а також з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з'явилася в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до\~статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалою суду від 30 листопада 2018 року вирішено проводити заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2018 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 28-29) 14 серпня 2018 року на запит суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] до суду надійшла копія спадкової справи № 51/2018, заведеної після смерті [PERSON], померлої 26.07.2015 року. (а.с. 40-54) Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 60) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, копію спадкової справи після смерті [PERSON], перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз'яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 26 липня 2015 року померла [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть І-ЖС № 333294, видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 5328. (а.с. 6) Позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] І-ЖС № 324259, яке видане 14.11.1995 р. Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого району м. Запоріжжя та свідоцтвом про переміну прізвища [PERSON] на [PERSON], яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя 30.12.2005 р. (а.с. 7) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями після померлої [PERSON] є: [PERSON] мати спадкодавця, [PERSON] син спадкодавця. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/6929/16-ц від 19 грудня 2016 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як на частку в спільному майні подружжя; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON]. (а.с. 8-9) Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2018 р. по цивільній справі № 331/6929/16-ц за позовом [PERSON] до ЖБК № 9 «Машинобудівник», [PERSON] про визнання права власності\~ на частки у квартирі, як на частку в спільному майні подружжя та на частку в порядку спадкування за законом, апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, рішення суду\~першої інстанції змінено. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], померлого 10 квітня 1996 року; визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ([PERSON]) Biктopії Станіславівни, померлої 26 липня 2015 року. (а.с. 11-12) Отже, право власності за [PERSON] на 1/8 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ([PERSON]) Biктopії Станіславівни, померлої 26 липня 2015 року визнано постановою Апеляційного\~суду Запорізької\~області від\~27.03.2018\~р.\~по цивільній\~справі №\~331/6929/16-ц. 05 червня 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті матері. (а.с. 41) Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 19 червня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 26 липня 2015 року [PERSON], [INFO], на 1/8 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Підставою відмови стала відсутність реєстрації [PERSON] на день смерті разом з спадкодавцем. (а.с. 19, 52-53) Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час смерті проживав разом з матірю без реєстрації, оскільки на той час був зареєстрований як студент Дніпропетровського державного aграрно-економічного університету за адресою гуртожитку: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 42, що підтверджується наступними доказами: - копія паспорту [PERSON]; - договором № ВМ-1286 від 15.08.2013 року між [PERSON] та Дніпропетровським державним аграрним університетом, згідно якого [PERSON] зарахований до університету студентом за денною формою навчання на 4 роки з 01.09.2013 року по 01.07.2017 року (а.с. 13); - довідкою № 26/5707, виданою деканом Дніпропетровського державного aграрно-економічного університету від 01.03.2018 року згідно якого [PERSON] навчався в університеті за денною формою навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року (а.с. 14); - випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, в якій зазначено місце проживання [PERSON]: [ADDRESS] (а.с. 16); - довідками № 26/2407 від 11.09.2017 року та № 26/5690 від 16.02.2018 року, які видані деканом Дніпропетровського державного aграрно-економічного університету, згідно яких [PERSON] є студентом університету за денною формою навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2019 року (а.с. 17-18); - актом від 25.09.2017 року щодо проживання особи, згідно якого сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] постійно проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім'ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення понад\~шість місяців\~у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Факт проживання позивача [PERSON] зі своєю матірю [PERSON] ([PERSON]) Biктopiєю Станіславівною за адресою: [ADDRESS], також підтверджується поясненнями свідків, які допитані у судовому засіданні.: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що знає позивача з народження, була кумою померлої [PERSON] Позивач постійно мешкав разом з матірю. В роки, коли він навчався в Дніпропетровському університеті, мешкав там у гуртожитку, але на вихідні приїжджав додому. Також він мешкав постійно вдома на канікулах. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що знає позивача та померлу [PERSON], як сусідів. Позивач все життя мешкав разом з матірю. В роки, коли він навчався в Дніпропетровську вона його бачила в Запоріжжі дуже часто, майже всі вихідні та влітку під час канікул. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що померла [PERSON] була йому тещею. Позивач все життя мешкав разом з матірю за адресою: [ADDRESS]. Коли [PERSON] навчався в Дніпропетровську, хоча фактично мешкав з матірю, приїзджав на канікулах. Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.ст.1216,\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст.1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.ч. 3, 5\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є сином померлої [PERSON] ([PERSON]) Biктopiї Станіславівни та мешкав з нею на день смерті 26 липня 2015 року за адресою: [ADDRESS], а отже прийняв спадщину. Згідно\~ст.1218 Цивільного кодексу\~України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. За вимогами\~ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2\~ст.1299 ЦК України). Згідно\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Згідно зі\~ст.392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України №19/32-319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в судовому порядку. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року та постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2018 р. по цивільній справі № 331/6929/16-ц встановлений правовий режим спірного майна та факт відсутності у [PERSON] ([PERSON])\~Biктopії\~Станіславівни правовстановлюючих документів на свою частину квартири [ADDRESS], у звязку з тим, що вона не оформила спадщину після смерті свого батька [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved