Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з даною заявою та просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Посилається на те, що вона фактично опікувалася над [PERSON] , який помер [INFO] , матір`ю якого була [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до заповіту вона є єдиною спадкоємицею майна померлого [PERSON] . [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу та реєстраційного посвідчення належав житловий будинок в [ADDRESS] . Відповідно до норм цивільного законодавства, зокрема ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцем цього майна є [PERSON] , а відповідно після її смерті - [PERSON] . Те, що [PERSON] вступив в управління спадковим майном повністю підтверджується витягом із будинкової книги, із якої вбачається, що на день смерті своєї матері він проживав разом з нею. Однак, у 1978 році у вказаному будинку не була зареєстрована [PERSON] , а тому виникли труднощі в доказуванні того, що на день її смерті разом з нею проживала [PERSON] , і відповідно оформлення спадщини на вказане майно. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, попередньо 20.03.2020 року подала до суду заяву про розгляд справи у без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Від заінтересованої особи - Копичинецької міської ради Гусятинського району Тернопільської області 03.04.2020 року надійшла до суду заява про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення заяви не заперечують. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом, визначеним у положеннях ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Копичинці, Гусятинського району Тернопільської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане повторно 19.03.2019 року Гусятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області (а.с.6). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.08.1981 року (а.с.10). [PERSON] померла [INFO] в м. Копичинці, Гусятинського району Тернопільської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 01.12.2008 року Копичинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області (а.с.6). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.1960 року (а.с.9). [PERSON] на випадок своєї смерті заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія заповіту від 05.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Дудкою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 61 (а.с.11). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в м. Копичинці, Гусятинського району, Тернопільської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 25.03.2019 року Копичинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області (а.с.8). Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав законної сили 01 січня 2004 року вказаний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України в редакції 1963 року. Вказане також передбачено приписами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року). У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , до даних правовідносин застосовується Цивільний кодекс 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Положеннями ч.3 ст.12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами у відповідності до статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). В даному випадку заявником не надано доказів на підтвердження наявності обставини фактичного вступу [PERSON] , яка померла [INFO] в управління або володіння спадковим майном, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на яку і посилається в заяві [PERSON] , зокрема, в управління домоволодінням, яке розташоване по [ADDRESS] . Згідно з положеннями статті ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 553 ЦК України (1963 року) вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Пункт 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР N45/5 від 31.10.1975 р., яка діяла на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , передбачав, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.10.1961 року та реєстраційного посвідчення вчиненого Чортківським бюро технічної інвентаризації від 28.10.1961 року, домоволодіння по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.4-5). Проте із наданої заявником копії будинкової книги Розділ 3 Прописка вбачається, що за адресою в [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , 1934 року народження; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зокрема, [PERSON] , [INFO] , з 3 лютого 1989 року (а.с.3). Тобто, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , згідно дослідженої копії будинкової книги, була зареєстрована за адресою в [ADDRESS] з 1989 року. Доводи заявника, що своїм проживанням та реєстрацією в спадковому домоволодінні [PERSON] , яка померла, вступила в управління спадковим майном померлої [PERSON] - житловим будинком в [ADDRESS] , не ґрунтуються на матеріалах справи. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що оскільки заявником не доведено наявності обставини на яку вона посилалася як на підставу заявлених вимог, а також те, що [PERSON] , про встановлення факту прийняття спадщини якою після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , також померла [INFO] , то заявлені вимоги до задоволення не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed