Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне. 15 грудня 2016 року між Кредитною спілкою „Союз - Дніпро" (позивачем) як кредитором та [PERSON] як позичальником був укладений Кредитний договір № 3151/16. Згідно умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 67 734 грн. 00 коп., строком на 24 місяці, починаючи з 15 грудня 2016 року по 14 грудня 2018 року, а відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем 15 грудня 2016 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 3320 від 15 грудня 2016 року на суму 67 734 грн. 00 коп. Відповідно до умов Кредитного договору № 3151/16 від 15 грудня 2016 року, [PERSON] зобов'язалась погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно у період з „10" по „16" число кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості по Кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 14 грудня 2018 року. Відповідач повинна була повернути 67 734, 00 грн. - що є сумою кредиту, та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів, відповідно до п.4.4 Кредитного договору. Станом на 16 вересня 2018 року сума кредиту не повернена за плановим розрахунком та залишок за кредитом складає 56 436, 73 грн. Згідно Кредитного договору та розрахунку заборгованості, відповідачка повинна повернути: - залишок по кредиту - 56 436, 73 грн.; - проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 125 919, 37 грн. (141 261, 10 - 15 341, 73 = 125 919, 37 грн.). Тобто, заборгованість становить 182 356 грн. 10 коп. В якості забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] перед позивачем був укладений Договір поруки № 3151/16 від 15 грудня 2016 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, представники позивача неодноразово спілкувались з відповідачами, вимагали погасити суму боргу. На адресу відповідачів направлялись претензії з вимогами погасити існуючу заборгованість, але відповідачі проігнорували їх вимоги та самоусунулись від виконання зобов'язань. В зв'язку з чим вимушені звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримала і просила суд задовольнити його в повному обсязі. Відповідачі про день та час розгляду справи по суті були повідомлені належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями за останнім відомим місцем проживання, які повернулись без вручення за сплином терміну зберігання. Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідачів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на підставах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Принцип забезпеченості кредиту означає наявність для захисту своїх інтересів, недопустимість збитків від неповернення боргу із-за неплатоспроможності боржника. Кредит видається також на принципі повернення, строковості та платності, що означає, що кредит може бути повернутий Позичальником у встановлений в кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування, тобто сплатою відсотків. Як встановлено в судовому засіданні, 15 грудня 2016 року між Кредитною спілкою „Союз - Дніпро" (позивачем) як кредитором та [PERSON] як позичальником був укладений Кредитний договір № 3151/16 (а.с.4-5). Згідно умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 67 734 грн. 00 коп., строком на 24 місяці, починаючи з 15 грудня 2016 року по 14 грудня 2018 року, а відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем 15 грудня 2016 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 3320 від 15 грудня 2016 року на суму 67 734 грн. 00 коп. (а.с.8). Відповідно до умов Кредитного договору № 3151/16 від 15 грудня 2016 року, [PERSON] зобов'язалась погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно у період з „10" по „16" число кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості по Кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 14 грудня 2018 року. Відповідач повинна була повернути 67 734, 00 грн. - що є сумою кредиту, та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів, відповідно до п.4.4 Кредитного договору. Станом на 16 вересня 2018 року сума кредиту не повернена за плановим розрахунком та залишок за кредитом складає 56 436, 73 грн. Згідно Кредитного договору та розрахунку заборгованості, відповідачка повинна повернути: - залишок по кредиту - 56 436, 73 грн.; - проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 125 919, 37 грн. (141 261, 10 - 15 341, 73 = 125 919, 37 грн.). Тобто, заборгованість становить 182 356 грн. 10 коп. (а.с.23). В якості забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] перед позивачем був укладений Договір поруки № 3151/16 від 15 грудня 2016 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (а.с.6-7). З метою врегулювання спору в досудовому порядку, представники позивача неодноразово спілкувались з відповідачами, вимагали погасити суму боргу. На адресу відповідачів направлялись претензії з вимогами погасити існуючу заборгованість (а.с.9-14), але відповідачі проігнорували їх вимоги та самоусунулись від виконання зобов'язань. В зв"язку з тим, що відповідачами сума боргу добровільно не сплачена, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість по кредиту з відповідачів примусово. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів і судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved