Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

19.02.2015 року ПАТ "Діамантбанк" звернулось в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказує, що 22 квітня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним банком "Діамант" був укладений Кредитний договір № 08-04- 22-0010 166/К17, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 100000 грн. з позичкового рахунку [NUMBER], шляхом видачі готівки з каси [PERSON] з терміном повернення до 21 квітня 2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26% річних, та комісії у розмірі 0,6% щомісячно, в термін до 05 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом що становить 600 грн. Згідно умов договору, відповідач зобов'язався у валюті кредиту повертати кредит, сплачувати проценти за користування ним, а також комісію - рівними платежами у розмірі 4629 грн. щомісячно, в термін до 05 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом та повернути банку фактично отримані кредитні кошти не пізніше терміну повернення кредиту. Однак [PERSON] були порушені умови кредитного договору щодо погашення кредиту, комісії та сплати процентів, не виконується зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати комісії та нарахованих процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Того ж дня, у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, між банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки. Станом на 06.02.2015 року за кредитним договором рахується заборгованість в розмірі 265479,98 грн. Просить стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 265479,98 грн. та судові витрати. Представник позивача Бакай А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що вимоги банку про стягнення із відповідачів одночасно пені та штрафу є неправомірними, оскільки за нормою ч. 1 ст. 61 Конституції України імперативно визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Окрім того, до заявлених банком вимог щодо стягнення пені слід застосувати строки позовної давності, оскільки та нарахована поза межами річного строку. Вказала, що банк знав про порушення свого права ще у 2009 році, однак з позовом про стягнення заборгованості звернувся лише в лютому 2015 року, а тому до вимог про стягнення заборгованості та відсотків слід застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подали. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі дослідивши та оцінивши подані суду докази, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з врахуванням наступного. Судом встановлено, що22 квітня 2008 року між АБ "Діамантбанк", правонаступником якого є ПАТ "Діамантбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 08-04- 22-0010 166/К17 (далі - кредитний договір), відповідно до п.п.1.1., 1.2., 1.4. якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 100000 грн. з терміном повернення до 21 квітня 2011 року, зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 26 % річних, та сплатою щомісячно, в термін до 05 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, комісії у розмірі 0,6% від суму видачі кредиту, що становить 600 грн. (а.с.5-6). Пунктами 2.7. -2.10 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язався повертати банку кредит, сплачувати проценти за користування ним, а також вказану у договорі комісію рівними платежами у розмірі 4629 грн. в термін до 05 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплачувати щомісячні платежі шляхом внесення готівкових коштів в касу банку, забезпечити повернення повернення фактично отриманого кредиту не пізніше терміну повернення кредиту, сплачувати комісію (а.с.5). У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 08-04-22-0010_166/R17/1. Того ж дня, між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 08-04-22-0010_166/R17/2 (а.с.7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Вказаним положенням законодавства кореспондують п.п. 1.1., 1.3 договорів поруки (а.с. 7-8). У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Із змісту ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається із довідки про заборгованість та виписках по особових рахунках за вищевказаним кредитним договором, заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором становить 265479,98 грн., з яких: заборгованість по сплаті нарахованих та несплачених процентів складає 100136,75 грн., пеня у розмірі 111162,55 грн. та штраф у розмірі 54180,57 грн. (а.с.11, 34-54). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). В той же час, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом вищевказаної норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, що за умовами кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування ним повинно здійснюватись позичальником рівними частинами до 05 числа кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом (а.с.5), початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.12.2009 року у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору солідарно стягнуто із відповідачів на користь позивача заборгованість за період із дати видачі кредиту по 18.09.2009 року в розмірі 82801,38 грн. (а.с.9-10). Вищевказані обставини свідчать, що у зв'язку із винесенням рішення перебіг позовної давності перервався у відповідності до ст. 264 ЦК України, та почався заново з 25.12.2009 року. Однак, з моменту звернення банку з позовом до суду пройшло більше трьох років, а тому стягненню підлягає заборгованість в межах трирічного строку до пред'явлення позову з 19 лютого 2012 року по 19 лютого 2015 року, тобто із відповідачів слід стягнути заборгованість по сплаті нарахованих та несплачених процентів в розмірі 56458,52 грн. Щодо стягнення із відповідачів пені та штрафу суд зазначає наступне. Так, пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів згідно цього договору та/або за несвоєчасну сплату процентів за користуванням ними та/або вказаної в п. 1.4. цього договору комісії, позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) суми за кожен день прострочення, а також сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 50% від суми невиконаних неналежно виконаних зобов'язань (а.с.5). Аналізуючи вищевказане положення кредитного договору, суд дійшов висновку, що остання передбачає стягнення два різних види неустойки за одне і теж порушення умов договору. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж саме порушення договірного зобов'язання (повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів згідно цього договору та/або за несвоєчасну сплату процентів за користуванням ними та/або комісії), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. А тому у задоволенні вимог банку щодо стягнення штрафу слід відмовити. Як передбачено ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов кредитного договору (п. 4.1) сума пені встановлена в розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналізуючи норми ст.ст. 266, 258 ЦК України, суд прийшов до висновку, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, із відповідачів слід стягнути пеню нараховану в межах строку позовної давності, тобто із 19.02.2014 року по 19.02.2015 року що становить 12996,90 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 231,42 грн. судового збору з кожного.

Outcome: partial