Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах на території Ботниківської сільської ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Жидачівською РДА 16 вересня 1996 року, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на його майно, у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS], яке прийняла її мати [PERSON], яка проживала із батьком у даному будинку, а відтак вступила у володіння та управління спадковим майном після його смерті. Однак своїх спадкових прав на дане майно не оформила. [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на її майно, у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку (пай). Позивачка як єдина спадкоємиця після смерті матері звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у віддачі такого через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, що позбавляє її можливості належним чином оформити свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області надіслав до суду заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги не заперечує. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність",Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Так, довідкою Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області № 4873 від 12 вересня 2016 року встановлено, що у житловому будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], був зареєстрований та постійно проживав [PERSON], який помер [INFO], разом із своєю дружиною [PERSON], дочкою [PERSON] та її сімєю. Відповідно до копії технічного паспорту від 16 вересня 2016 р., серія [NUMBER] який виданий ФОП [PERSON], загальна площа житлового будинку [ADDRESS] становить 42,1 кв. м, житлова 31,9 кв. м; допоміжна 10,2 кв. м. Інвентаризаційна вартість будинку становить 167328 грн., рік побудови 1970р. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], [PERSON] помер [INFO] у с. Бортники Жидачівського району Львівської області. За вимогами ст.ст.548,549 ЦК УРСР (1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, дружина померлого [PERSON] є такою, що спадщину прийняла, оскільки вступила у володіння та управління спадковим житловим будинком, так як постійно до дня смерті проживала із спадкодавцем у ньому та після смерті чоловіка продовжила там проживати. Крім цього, згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 16 вересня 1996 року, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССП «Дністер» розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], [PERSON] померла [INFO] у с. Бортники Жидачівського району Львівської області. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON]. є дочкою померлої [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04 серпня 1962 року). Відтак позивачка [PERSON] являється єдиною спадкоємицею першої черги по закону після смерті своєї матері [PERSON], яка спадщину прийняла, оскільки постійно до дня смерті матері була зареєстрована та проживала разом із нею. Згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК Матусек В.В. № 760/02-31 від 22 вересня 2016 року позивачка зверталась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як зазначено у ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, обставин, які вказували б на те, що спадкодавець [PERSON] при житті набула або володіла житловим будинком з господарськими спорудами [ADDRESS] неправомірно, або ж на вказане майно окрім позивачки, яка в передбачений законом спосіб прийняла спадщину чи з інших підстав, претендують інші особи, в суді не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Таким чином, позивач, як дочка спадкодавця, прийняла спадщину, оскільки постійно до дня смерті батьків була зареєстрована та проживала у спадковому житловому будинку, у якому продовжує проживати і після їхньої смерті, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved