Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначив, що є власником двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки загальною площею 5,1654 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0011, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки загальною площею 0,4113 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0012, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства, які згідно з договорами оренди, укладеними 15 березня 2016 року, надав в оренду відповідачу. Вказав, що саме відповідач займався оформленням даних договорів. В одному з договорів передбачено, що орендна плата вноситься в розмірі 5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, однак, як виявилося, в іншому договорі взагалі відсутній розмір орендної плати, крім того в обох договорах не вказана нормативно-правова оцінка земельних ділянок, що взагалі унеможливлює визначення орендної плати. Зауважив, що не мав наміру укладати договори на таких невизначених умовах. У звязку з наведеним просить: визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, а саме: договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,1654 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0011, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства, укладений 15 березня 2016 року між [PERSON] і ТОВ "ЗАМОЖНЕ-АГРО", та договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,4113 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0012, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства, укладений 15 березня 2016 року між [PERSON] і ТОВ "ЗАМОЖНЕ-АГРО"; зобовязати ТОВ "ЗАМОЖНЕ-АГРО" повернути [PERSON] земельну ділянку загальною площею 5,1654 га з кадастровим номером 1822082400:01:000:0011, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку загальною площею 0,4113 га з кадастровим номером 1822082400:01:000:0012, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Заможненської сільської ради Житомирського району Житомирської області, що належать на праві приватної власності згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 353232 від 12 квітня 2005 року. Представник позивача подав заперечення проти позову, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог, у звязку з тим, що позов є безпідставним та необгрунтованим, оскільки оскаржувані договори містять всі істотні умови договору оренди землі. передбачені чинним законодавством (а.с. 54-57). У судове засідання зявилися позивач та його представник. Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за її відсутності; заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 181). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участі у справі, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 353232 від 12 квітня 2005 року позивачу належать дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка загальною площею 5,1654 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0011, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка загальною площею 0,4113 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0012, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства (а.с. 4-5). Встановлено, що 15 березня 2016 року сторонами були укладені договори земельних ділянок, а саме: земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Заможненської сільської ради Житомирського району, площею 5,1654 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0011 (а.с. 6-7) та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Заможненської сільської ради Житомирського району, площею 0,4113 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0012 (а.с. 8-9). Відповідно до актів приймання передачі земельної ділянки в оренду від 15 березня 2016 року позивач передав, а відповідач прийняв в оренду земельну ділянку площею 5,1654 га та земельну ділянку площею 0,4113 га (а.с. 10-11). З інформаційної довідки № 58915239 від 12 травня 2016 року вбачається, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності позивача на земельну ділянку загальною площею 5,1654 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0011, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства, зареєстровано в реєстрі за № 14473587 та що орендарем даної земельної ділянки є відповідач; орендна плата становить 5 % від грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 58-59). З інформаційної довідки № 58926840 від 12 травня 2016 року вбачається, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності позивача на земельну ділянку загальною площею 0,4113 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0012, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства, зареєстровано в реєстрі за № 14473594 та що орендарем даної земельної ділянки є відповідач; орендна плата становить 5 % від грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 60-61). З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем сплачувались на користь позивача кошти за орендну земельних ділянок (а.с. 103-115). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). За положеннями частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень статей 22, 33, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення особистого селянського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати при укладенні договору оренди. Таким чином, зважаючи на те, що на момент укладення спірних договорів оренди земельних ділянок не було проведено нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок, в подальшому сторони оспорюваних договорів нормативну грошову оцінку земельних ділянок, які передавались в оренду, не визначили, додаткові угоди, якими б були внесені зміни до спірних договорів із зазначеного питання не укладали, тобто не вчиняли дій, спрямованих на приведення зазначених правочинів у відповідність до вимог закону, суд дійшов висновку, що відсутність нормативної грошової оцінки земель в умовах договору є підставою для визнання вчинених правочинів недійсними. Крім того, в договорі оренди земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Заможненської сільської ради Житомирського району, площею 5,1654 га, кадастровий номер 1822082400:01:000:0011 від 15 березня 2016 року відсутня така істотна умова договору як розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, що також дає додаткову підставу для визнання даного правочину недійсним. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача мають бути задоволені. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1920 грн.

Outcome: approved