Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача про визнання недійсним договору міни земельної ділянки, в якому зазначила, що її довірителю на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,10 га, яка розташована на території Юр'ївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Дана земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ "Діалог" з 2000 року. В 2013 році по закінченню строку дії договору оренди землі, представник орендаря запропонував [PERSON] продовжити договір оренди землі на наступні 25 років, на що останній погодився. Проте, в 2018 році позивач дізнався про те, що він не є власником даної земельної ділянки, на підставі договору міни з [PERSON]. Волевиявлення на укладення зазначеного вище правочину [PERSON] не мав. Крім того, вказана угода були вчинена з порушенням мораторію на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тому вважає, що є підстави для визнання договору міни недійсним. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Не оспорювала факту підписання [PERSON] спірного договору та отримання ним коштів у сумі 50000 гривень. Однак, наполягала на тому, що позивач, фактично, мав намір укласти договір оренди землі, а отримані ним кошти розцінював як орендну плату. Звернула увагу суду на суперечливу інформацію, яка міститься в матеріалах нотаріальної справи. А саме, в заяві [PERSON] від 23.12.2013 року, яка міститься на аркуші справи 36, зазначено, що справжність підпису позивача нотаріусом перевірено 03.12.2013 року. Крім того, згода [PERSON] від 23.12.2013 року на укладення його дружиною - [PERSON] оспорюваного правочину містить суперечності в тому хто, та кому надав таку згоду ( а.с. 37). Представник відповідача та третьої особи на стороні відповідача ТОВ "Діалог", в судовому засіданні, заявлених вимог не визнав повністю. Обґрунтовуючи свої заперечення, пояснив, що приписи п.15 розділу Х ЗК України не містять жодних застережень та обмежень щодо міни земельних ділянок між власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Навпаки, законодавець передбачив укладення договорів міни як виключення у мораторії на відчуження земельних ділянок та земельних часток ( паїв ). Крім того, просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права 23.12.2013 року, в момент підписання оспорюваного правочину. Третя особа на стороні відповідача, без самостійних вимог щодо предмета спору Добровеличківська районна державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Доказів про наявність поважних причин його неявки суду не подала. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, допитавши свідків, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], від 27.01.1999 року, виданого Юр'ївською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області [PERSON] набув право приватної власності на земельну ділянку площею 6,10 га з кадастровим номером [NUMBER], яка знаходиться на території Юр'ївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с.59 ). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3500754422013 від 20.12.2013 року, встановлено, що державна реєстрація вказаної земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) від 17.12.2013 року ( а.с.50). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер : [NUMBER] від 24.10.2013 року, виданого реєстраційною службою Добровеличківського РУЮ Кіровоградської області, [PERSON] набула право приватної власності на земельну ділянку площею 0,01 га, з кадастровим номером [NUMBER], яка знаходиться на території Юр'ївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.62 ). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3500558362013 від 21.10.2013 року, встановлено, що державна реєстрація належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,0100 га була здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок від 15.10.2013 року ( а.с.55 ). 23.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни земельних ділянок , який посвідчений державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2810. Відповідно до п.1-5 договору [PERSON] міняє земельну ділянку площею 0,0100 га, що знаходиться на території Юр'ївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, з кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності індексний номер : [NUMBER] від 24.10.2013 року, виданого Добровеличківською РС Добровеличківського РУЮ на належну [PERSON] земельну ділянку площею 6,1027 га, що знаходиться на території Юр'ївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, з кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індекний номер 15098168 від 21.12.2013 року, виданого Добровеличківською РС Добровеличківського РУЮ. Відповідно до п.7 договору обмін земельних ділянок проводиться з грошовою доплатою 50000 гривень 00 копійок ( а.с. 34-35 ). На підставі зазначеного правочину, державним нотаріусом було проведено державну реєстрацію права власності : за [PERSON] - на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] ( рішення № 9376746); за [PERSON], - на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] ( рішення 9377154) ( а.с.44,45). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], повідомив, що є керівником ТОВ " Діалог". Починаючи з 2000 року, належна [PERSON] земельна ділянка перебуває в оренді зазначеного підприємства. Останній договір оренди землі був підписаний між позивачем та ТОВ "Діалог" в 2005 році та діє по день розгляду спору. В зв'язку з цим, вважає, що були відсутні підстави для укладення в 2013 році нового договору оренди землі. Він особисто був свідком того, як [PERSON] неодноразово звертався з пропозицією обміняти належну йому земельну ділянку з доплатою, оскільки перебував у скрутному матеріальному становищі. [PERSON] особисто не був свідком подій, пов'язаних із укладенням оспорюваного правочину. Проте, йому відомо, що договір міни земельних ділянок був укладений між позивачем та [PERSON] в грудні 2013 року, з доплатою [PERSON] коштів у сумі 50000 гривень, які він отримав за кілька етапів. Після укладення оспорюваного правочину, позивач особисто з'явився до ТОВ "Діалог" та надав свій екземпляр договору міни, в зв'язку з чим, виплата орендної плати по договору оренди землі проводиться новому власнику - [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], повідомив, що є чоловіком [PERSON]. Стверджував, що впродовж 2013 року [PERSON] неодноразово звертався до нього з пропозицією обміняти свою земельну ділянку з доплатою, оскільки перебував у скрутному матеріальному становищі. В грудні 2013 року [PERSON] уклала з позивачем договір міни земельних ділянок, відповідно до умов якого, останній отримав доплату за різницю у вартості земельних ділянок в сумі 50000 гривень. Підписання спірного договору, його нотаріальне посвідчення та державна реєстрація відбувалися в приміщенні Добровеличківської районної державної нотаріальної контори, в присутності державного нотаріуса [PERSON] Свідок особисто був присутній під час вказаної події. Крім нього, також були присутні [PERSON] та [PERSON] з дружиною. Сторони правочину особисто ставили в ньому свої підписи. Свідок надавав згоду дружині на укладення зазначеного договору . При цьому, нотаріус роз'яснювала всім присутнім зміст та наслідки правочину. З показань свідка [PERSON], встановлено, що орієнтовно в 2013-2014 році він особисто чув від [PERSON], що останній обміняв свою земельну ділянку, в зв'язку із скрутним матеріальним становищем. З показань свідка [PERSON], встановлено, що в 2013 році він особисто чув від [PERSON], що останній обміняв свою земельну ділянку в зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Громадяни можуть отримувати земельні ділянки у власність з підстав та в порядку, визначеними положеннями ЗК України. Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. З 2012 року мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до ЗК України і діє до сьогодні. Отже, законодавець передбачив декілька підстав отримання у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема як земельний пай при приватизації сільськогосподарських підприємств для ведення товарного сільськогосподарського виробництва або як землі для ведення сільського господарства. Зазначеною нормою право на обмін земельних часток (паїв) можна реалізувати в період між проведенням зборів власників земельних часток (паїв) щодо розподілу земельних ділянок та видачею їхнім власникам державних актів на право власності на землю. Законодавець не закріпив у ЗК України чи інших законах України порядок міни земельних часток (паїв) в інших випадках. Отже, міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка, однак, може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому в Законі " Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року № 899-IV" . Цей Закон застосовується лише одноразово при переведенні земельної ділянки (паю) з невизначеними межами в закріплену на місцевості земельну ділянку з конкретним цільовим призначенням. Статтею 14 цього Закону передбачено, що в разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Пунктом 2 статті 15 «Прикінцеві положення» цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України розробити рекомендації щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). На реалізацію цієї норми Закону Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року № 288 було затверджено рекомендації щодо обміну земельними ділянками, згідно підпунктів 3, 5 яких власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву. У разі прийняття пропозиції власником іншої земельної ділянки щодо обміну земельними ділянками власники земельних ділянок укладають договір міни земельних ділянок. Договір міни земельних ділянок укладається відповідно до вимог Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України. Право власності на земельну ділянку за договором міни виникає після нотаріального посвідчення договору міни земельних ділянок, одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 5 Закону № 899-IV встановлено, що матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників, оформлюють сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку. Отже, аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що обміняними можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай» та лише у випадку, передбаченому статтею 14 Закону № 899-IV. Як встановлено судом, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,0100 га не у зв'язку з виділенням земельної частки ( паю ), а у зв'язку з поділом земельної ділянки та на підставі договору міни вона обміняла її на земельну ділянку, набуту як земельна частка (пай). Крім того, стороною відповідача не надано доказів, які б вказували на те, що обміняні земельні ділянки знаходилися всередині єдиного масиву. Оскільки спірний договір міни земельних ділянок укладено в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) та з порушенням вимог Закону №899-IV, тому є підстави для визнання його недійсним, відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України . Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт відсутності у [PERSON] волевиявлення на укладення договору міни земельних ділянок . Натомість, такі доводи сторони позивача спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], згідно яких ініціатором укладення оспорюваного правочину був саме [PERSON] Водночас, судом приймаються до уваги наступні обставини. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте , цим Кодексом встановлено строк протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність . Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила . Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові . В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний правочин був особисто підписаний позивачем. Із змісту договору вбачається, що [PERSON], під час його укладення, діяв добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та був попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулює укладений правочин. Отже, про порушення свого права позивач дізнався або повинен був дізнатися 23.12.2013 року. Таким чином, на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом, що мало місце 17.05.2018 року, спливли строки позовної давності . Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення відсутні . З огляду на вказане, враховуючи відповідну заяву сторони відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності . Щодо інших аргументів сторін, то обґрунтовуючи своє рішення, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є джерелом права. Зокрема застосовує висновки ЄСПЛ, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного, пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, ст.ст. 5,14 Закону України " Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року № 899-IV, ст.ст.203,215,257,261,267 ЦК України,

Outcome: dismissed