Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

у листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що влітку 1986 року подала заяву до правління колгоспу «Україна», що в с.Дмитрівка Машівського району Полтавської області, про прийняття її на роботу і в члени колгоспу. Рішенням правління було рекомендовано загальним зборам колгоспу «Україна» прийняти її в члени колгоспу і їй було надано посаду художнього керівника колгоспного будинку культури. Рішенням загальних зборів членів колгоспу «Україна» від 22.12.1986 року (протокол №4) вона була прийнята в члени колгоспу. У червні 1988 року вона була звільнена з роботи у звязку з переходом на роботу в [PERSON] сільську раду на посаду бухгалтера, а 19.06.1989 року її було знову прийнято на роботу в колгосп «Україна» шофером. 10.01.1990 року вона звільнилася з роботи за сімейними обставинами, однак заяву про виключення її із членів колгоспу не подавала і рішення про виключення не приймалось. Немає відомостей і про те, що вона була виключена із членів колгоспу «Україна» зборами уповноважений його правонаступників, а саме КСП «Дмитрівка» та агрофірми «Дмитрівка». Рішенням загальних зборів членів КСП «Дмитрівка» від 26.02.1997 року (протокол №4) було утворено комісію по визначенню земельної частки (паю) членів КСП «Дмитрівка», яка безпосередньо формувала списки осіб, які мають право на отримання земельної частки(паю) та з вини яких вона не була включена до указаного списку. З 1992 року вона стала проживати і працювати в с.Ряське Машівського району, де проживала до 2016 року. У травні 2017 року працюючи в Машівській районній раді, вона звернулася в районний архів про надання їй відповідних довідок, з яких дізналася про відсутність рішень про виключення її з членів колгоспу, а тому вважає що має право на отримання земельної частки (паю) та просить суд визнати за нею право на отримання земельної частки (паю) в розмірі 3,7400 га умовних кадастрових на території [PERSON] сільської ради; зобовязати Машівську районну державну адміністрацію видати їй Державний акт на право власності на земельну частку (пай); зобовязати [PERSON] сільську раду виділити їй в натурі земельну ділянку в розмірі 3,7400 га умовних кадастрових гектарів із земель запасу або із земель резервного фонду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, при цьому позивач пояснила, що вона 4 роки пропрацювала в КСП «Дмитрівка», була прийнята члени КСП, потім розрахувалася з роботи за сімейними обставинами та переїхала на постійне місце проживання в інше село, не була обізнана про те, що має право на пай, тільки минулого року дізналася про те, що являється членом КСП. Представник позивача також покликався на те, що [PERSON] працювала в КСП «Дмитрівка» та не виключена з членів КСП, тобто має право на земельну частку (пай,) тривалий час не зверталася до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай) по причині юридичної необізнаності та у звязку з сімейними обставинами, оскільки живе в іншому селі, має сімю, а тому і строк позовної давності нею не пропущено. В разі відсутності землі на території [PERSON] сільської ради не заперечує проти виділення земельної ділянки на території Ряськівської сільської ради. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, сільська рада надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, проти позитивного вирішення позову не заперечувала (а.с.36). Представник Машівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, в заяві від 06.12.2017 Машівська райдержадміністрація просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, у вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.42). В запереченні від 24.11.2017 (а.с.24-26) просила у задоволенні позову до Машівської РДА відмовити, оскільки на сьогоднішній день посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів, речове право на нерухоме майно виникає після реєстрації у Державному реєстрі речових прав. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що 01.08.1986 року [PERSON] рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Україна» від 22.12.1986 року (протокол №4) прийнята в члени колгоспу «Україна» Машівського району Полтавської області на посаду керівника художньої самодіяльності, що підтверджується копією трудової книжки на імя [PERSON] серії УКР № 2473203, архівною довідкою від 30.05.2017 № 01-35/63 (а.с.7-10). 01.05.1993 року позивачка зареєструвала шлюб та змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.5,6). З трудової книжки позивача серії УКР № 2473203 убачається, що 31.05.1988 року [PERSON] вибула з колгоспу згідно поданої заяви за власним бажанням. 19.06.1989 року прийнята в члени колгоспу «Україна» та надана робота шофера. 10.01.1990 року вибула з членів колгоспу «Україна» та звільнена з роботи згідно поданої заяви за сімейними обставинами (протокол №1,2 від 23.01.1990 року та 29.01.1990 року, відповідно). За змістом архівної довідки від 30.05.2017 № 01-35/63, виданої архівним сектором Машівської районної державної адміністрації, у книзі протоколів зборів уповноважених членів когоспу «Україна» с.Дмитрівка [PERSON] сільської ради Машівського району Полтавської області за 1986 рік, протокол №4 від 22.12.1986 року, є відомості про прийняття в члени колгоспу [PERSON]. У книгах протоколів зборів уповноважених членів когоспу «Україна» та засідань правління колгоспу «Україна» с.Дмитрівка Машівського району за 1986-1992 роки рішення про виключення з членів колгоспу [PERSON] немає. Відсутні такі рішення і в книгах протоколів зборів уповноважених членів агрообєднання «Україна» та КСП «Дмитрівка», за 1992-2000 роки. Згідно архівної довідки, виданої архівним сектором Машівської районної державної адміністрації 30.05.2017 № 01-36/23 (а.с.10), рішенням загальних зборів членів колгоспу «Україна» протокол №1 від 29.02.1992 року реорганізовано колгосп «Україна» в агрообєднання «Україна». Агрообєднання «Україна» рішенням загальних зборів уповноважених членів агрообєднання протокол №2 від 14.11.1996 року реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Дмитрівка», яке рішенням загальних зборів уповноважених членів КСП «Дмитрівка» протокол №1 від 12.02.2000 р. реорганізовано в приватну агрофірму «Дмитрівка». Рішенням загальних зборів членів КСП «Дмитрівка» від 26.02.1997 року (протокол №4) було утворено комісію по визначенню земельної частки (паю) членів КСП «Дмитрівка». За повідомленням [PERSON] сільської ради від 08.11.2017 року №04-17/359 та від 23.11.2017 № 04-17/408, розпорядженням голови Машівської районної державної адміністрації №216 від 06.06.2001 року був затверджений розмір земельної частки (паю) членів відділення «Дмитрівка» на території [PERSON] сільської ради Машівського району в розмірі 3,77 кадастрових гектарів (а.с.11) та на даний час по [PERSON] сільській раді земельна ділянка даної категорії відсутня (а.с.30). До списку членів КСП "Дмитрівка" Машівського району Полтавської області, які мають право на земельну частку (пай), що є додатком до Державного акту на право колективної власності серії І-ПЛ №000090 від 30 серпня 1997 року колективного сільськогосподарського підприємства "Дмитрівка", запис на ім'я [PERSON] не внесено (а.с.72-81) та за повідомленням [PERSON] сільської ради від 23.11.2017 року (а.с.29) [PERSON] земельна частка (пай) в розмірі 3,77 умовних кадастрових гектарів не виділена. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" - право на земельну частку (пай) мають, в тому числі, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У відповідності до п.1 Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Крім того, як передбачено пунктом 2 Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз указаних норм законодавства свідчить, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Згідно з частиною 1 статті 1, статті 5 Закону № 2114 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114 "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (далі Закон № 2114) членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. З урахуванням наведеного, оскільки на момент одержання КСП «Дмитрівка» акта на право колективної власності на землю позивач [PERSON] не працювала на цьому підприємстві та не входила в число пенсіонерів, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, про що свідчить копія трудової книжки позивачки, де мається запис про те, що 10.01.1990 року остання звільнена з роботи та вибула з членів колгоспу «Україна» згідно поданої заяви по сімейним обставинам, а тому суд уважає що [PERSON] не набула права на земельну частку (пай) при паюванні колективних земель, тобто обґрунтовано не була внесена до списку, та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, відповідно до ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Сплив строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст.80 ЦК УРСР). Доводи позивача та її представника щодо поважності причин пропуску строку з посиланням на юридичну необізнаність є неспроможними, оскільки не можуть бути визнані поважними, враховуючи, що розпаювання є публічним процесом, а тому позивач мала знати про розпаювання та про своє право на отримання частки (паю). У відповідності зі ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed