Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до Дніпропетровської міської ради, за клопотанням представника якої, та зі згоди позивача, у якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.28). Згідно до позовної заяви (а.с.1-2), позивач просить: 1. Визнати факт невідповідності плану земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043 площею 0,3341 га., виділеної в спільну оренду [PERSON], [PERSON], [PERSON] рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року, даним земельного кадастру; 2. Визнати невідповідність плану земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043, доданого до рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року, даним земельного кадастру протиправним; 3. Визнати відсутність позначення підземної частини гаражу [ADDRESS], на плані земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043, доданому до рішення Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року, неправомірним; 4. Визнати, що рішення Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року про оренду землі прийнято на підставі підробленого плану земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043, який не відповідає даним земельного кадастру; 5. Зобов'язати Дніпропетровську міську раду змінити рішення міськради №200/11 від 18.05.2011 року про передачу у спільну оренду земельної ділянки за [ADDRESS] (кадастровий №1210100000:03246:0043), шляхом виключення з нього земельної ділянки площею 0,002 га, що зайнята частиною гаражу [ADDRESS] 6. Визнати, що передача в індивідуальну оренду земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043 не передбачена рішенням міськради №200/11 від 18.05.2011 року; 7. Визнати неправомірним укладення індивідуальних договорів оренди від 22.07.2011 р. з [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрованих в Держреєстрі земель 09.08.2011 р. за №№ 121010004000214, 121010004000216, 121010004000218, через те, що це не передбачено рішенням міськради №200/11 від 18.05.2011 року; 8. Визнати неправомірним відсутність підземної частини гаражу [ADDRESS], що належить [PERSON] в переліку об'єктів, вказаних у п.3 договорів оренди від 22.07.2011 р., зареєстрованих в Державному реєстрі земель 09.08.2011 р. за №№ 121010004000214, 121010004000216, 1210100040002148; 9. Припинити право користування земельною ділянкою площею 0,002 га., що зайнята частиною гаражу [ADDRESS] шляхом скасування договорів оренди від 22.07.2011 року земельної ділянки (кадастровий №1210100000:03246:0043) з [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрованих в Держреєстрі земель 09.08.2011 р. за №№ 121010004000214, 121010004000216, 121010004000218; 10. Прийняти окрему ухвалу за фактом винесення міськрадою рішення з використанням підроблених документів. Окрім того, 08.05.2014 р., після початку розгляду справи по суті, позивач, шляхом подання письмової заяви, відмовився від п.п.6 та 7 своїх первинних позовних вимог та доповнив свої позовні вимоги наступним: 9. Припинити право користування земельною ділянкою під кадастровим №1210100000:03246:0043 шляхом припинення договорів оренди від 22.07.2011 року з [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрованих в Держреєстрі земель 09.08.2011 р. за №№ 121010004000214, 121010004000216, 121010004000218 в частині оренди попередніми орендарями земельної ділянки площею 0,002 га., на якій розташована частина гаражу [ADDRESS] 11. Визнати за [PERSON] право користування земельною ділянкою площею 0,002 га., що зайнята частиною гаражу [ADDRESS] , як таке, що перейшло до нього в результаті припинення договорів оренди від 22.07.2011 року земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043 за адресою провулок [ADDRESS] з [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрованих в Держреєстрі земель 09.08.2011 р. за №№ 121010004000214, 121010004000216, 121010004000218 в частині оренди ними земельної ділянки площею 0,002 га., на якій розташована частина гаражу [ADDRESS] 12. Зобов'язати міську раду передати у користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,002 га., що зайнята частиною гаражу [ADDRESS]. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування своїх позовних вимог, посилався на те, що земельна ділянка за [ADDRESS] під кадастровим №1210100000:03246:0043 площею 0,3341 га., виділена в спільну оренду [PERSON], [PERSON], [PERSON] рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року. Межа виділеної земельної ділянки обгороджена парканом та проходить по підземній частині кооперативних гаражів «Кипарисний», що знаходиться за адресою [ADDRESS] Серед цих гаражів в цьому кооперативі розташований гараж [ADDRESS] загальною площею 38,5 м2, який належить позивачу. На плані земельної ділянки, доданому до рішення міськради та до договорів оренди від 22.07.2011 року, зареєстрованих Держреєстрі земель 09.08.2011 р. за №№ 121010004000214, 121010004000216, 121010004000218 відсутня підземна частина належного позивачу гаражу. Насправді ж межа земельної ділянки проходить по підземній частині гаражу [ADDRESS], належного позивачу, що підтверджується даними земельного кадастру, на яких підземна частина цього гаражу позначена. Згідно до даних земельного кадастру, з 2009 року межі виділеної в оренду земельної ділянки не змінювалися. Виходячи з цього, позивач робить висновок, що рішення міськради №200/11 від 18.05.2011 року та договори оренди земельної ділянки прийняті та укладені по підроблених документах, є неправомірними по відношенню до земельної ділянки, зайнятої частиною гаражу, належного позивачу, порушують його права та інтереси. При їх підготовці та прийнятті допущені порушення, передбачені ст.190, 358, 366 КК України співробітниками установ, що приймали участь в підготовці документів до рішення міськради. Ці особи зазначені в планах земельної ділянки та договорах її приймання-передачі. На теперішній час покрівля гаражу почала протікати, але усунути це протікання позивач не має можливості, оскільки місце протікання розташоване за парканом на орендованій території, яка знаходиться під охороною та доступу до неї у позивача немає. Таким чином, через неправомірне надання в оренду земельної ділянки під гаражем позивача, він позбавлений можливості провести ремонт покрівлі гаражу, що спричиняє суттєву шкоду його майну. Окрім того, зазначене рішення міськради перешкоджає приватизації земельної ділянки, що зайнята гаражем, належним позивачу. Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 "Про передачу земельних ділянок по [ADDRESS] у спільну оренду гр. [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], гр. [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], гр. [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], по фактичному розміщенню нежитлових будівель" було вирішено передати, зокрема, земельну ділянку, площею 0,3341 га (кадастровий номер 1210100000:03:246:0043) по [ADDRESS] цим особам у спільну оренду строком на три роки. На підставі зазначеного рішення Відповідачем-1 було передано в користування (спільну оренду) Відповідачам-2,3,4 Земельну ділянку, що підтверджується Договорами оренди землі від 22.07.2011, посвідченими приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 22.07.2011 та зареєстрованими в реєстрі за №№ 2613, 2614, 2615. Ця земельна ділянка згідно з п.1 Рішення від 18.05.2011 № 200/11 цією ж площею, межами та характеристиками, була вилучена у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД" код ЄДРПОУ 21947206, у якого перебувала в користуванні згідно з договором оренди земельної ділянки від 22.08.2002, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1974. За час перебування Земельної ділянки в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД" Позивач неодноразово позивався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, обґрунтовуючи свої вимоги тими же підставами позову, що і у даній справі, зокрема, наявністю права власності на гараж [ADDRESS], а, отже, і згідно з п.2 ч. 1 ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України права користування розташованої під гаражем земельної ділянки, частина якої перебувала в користуванні TOB "Вента. ЛТД", а тепер - Відповідачів-2,3,4. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2011 у справі № 2-4502/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2011, встановлено, що TOB "Вента. ЛТД" на підставі належних правовстановлюючих документів, які є чинними, є правомірним користувачем Земельної ділянки, яка наразі перебуває у користуванні Відповідачів-2,3,4. Належні та достатні докази зведення паркану за межами Земельної ділянки, зокрема, акти уповноважених органів щодо самовільного захоплення землі, Позивачем не надані, його доводи щодо самовільного виходу TOB "Вента. ЛТД" за межі землекористування мають характер загальних міркувань. Натомість, судом також було встановлено, що Позивачем не оформлювалося право користування земельною ділянкою, яка перебуває під гаражем і частини Земельної ділянки, яка перебувала у користуванні TOB "Вента. ЛТД", а наразі - у Відповідачів-2,3,4. Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, не потребують доказуванню обставини, щодо наявності прав користування у TOB "Вента. ЛТД" Земельною ділянкою, яка в подальшому в тих же межах була вилучена у останнього і передана Відповідачам-2,3,4, а також відсутність у Позивача таких прав (прав користування частиною Земельної ділянки). Тобто, в матеріалах справи є всі наявні докази, що посвідчують наявність у відповідачів-2,3,4 права користування Земельною ділянкою, натомість, Позивачем не довів наявність у нього виникнення прав користування спірною земельною ділянкою. Окрім того, позивачем обрані неналежні способи захисту своїх прав у сфері земельних відносин, які не передбачені чинним законодавством України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Вислухавши пояснення Сторін, дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням вимог законодавства про їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, у тому числі й ті, що знаходяться в архівній цивільній справі №201/4803/13ц (провадження 2/201) за аналогічним позовом, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2013 р. залишений без розгляду у зв'язку із розглядом по суті позовних вимог у даній справі № 201/15611/13-ц (провадження 2/201/371/2014), суд встановив наступні обставини, визначив відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується дослідженими доказами, наданими суду позивачем та залученими до матеріалів справи, позивачу згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №15348827 від 24.07.2007 року на праві власності належить гараж [ADDRESS], кооператив по будівництву та обслуговуванню колективних гаражів «Кипарисний» (а.с.22 зворот). Зазначений гараж придбаний позивачем згідно до нотаріально посвідченого договору його купівлі-продажу від 20.06.2007 р. (а.с.70). При цьому правовстановлюючі документи на право володіння або на право користування земельною ділянкою, що зайнята цим гаражем, у позивача відсутні. Відсутні вони були й у попереднього власника цього гаражу - [PERSON], доказів, які б спростовували цей факт, суду не надано. Ця земельна ділянка в більшій своїй частині є часткою земельної ділянки (кадастровий номер 1210100000:03:246:0033), площею 0,6191 га., яку фактично займає увесь кооператив по будівництву та обслуговуванню колективних гаражів «Кипарисний», яка, в свою чергу, згідно до листа управління держкомзему у м. Дніпропетровську від 19.04.2010 р., за даними державного земельного кадастру заявлена цим кооперативом у структурі земельного фонду для розрахунку плати за землю по фактичному розміщенню гаражного кооперативу, але право власності або користування цією земельною ділянкою не оформлено (а.с.69). В той же час, частина земельної ділянки, зайнятої вищезгаданим гаражем, належним позивачу, розміром 0,002 га., знаходиться під поверхнею землі, та, оскільки ландшафт місцевості в цьому місці має вигляд схилу пагорбу, то й ця частина має вигляд вбудованої у цей пагорб та розташована в середині цього схилу. Цей факт підтверджується графічними даними державного земельного кадастру (плану) не тільки станом на 20.08.2009 р. (а.с.88-89), але й станом на 01.01.2013 р., що приєднані до архівної справи №201/4803/13ц (а.с.105-107). Окрім того, судом встановлено, що 22.07.2011 р. між відповідачем-1 та відповідачами 2,3,4 укладено договори оренди земельної ділянки за [ADDRESS] під кадастровим №1210100000:03246:0043 площею 0,3341 га., яка виділена в спільну оренду [PERSON], [PERSON], [PERSON] рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року. У п.3 цих договорів відсутні дані про те, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина гаражу розміром 0,002 га., належного позивачу (а.с.4-6, 23-25). В той же час, як вже зазначалося вище, згідно до графічних даних державного земельного кадастру станом на 20.08.2009 р., ця частина є, хоча й знаходиться під поверхнею землі рівня орендованої земельної ділянки, оскільки, як зазначено вище, ландшафт місцевості в цьому місці має вигляд схилу пагорбу та підземна частина гаражу знаходиться саме в середині цього схилу. Однак, ця частина гаражу розміром 0,002 га. на графічних даних державного земельного кадастру знаходиться поза межами земельної ділянки яку по факту займає увесь кооператив по будівництву та обслуговуванню колективних гаражів «Кипарисний» та за яку вносить плату на підставі самодекларації, хоча й користується нею без правовстановлюючих документів (а.с.88-89). Тобто, частина переданої в оренду відповідачам 2,3,4 земельної ділянки у розмірі 0,002 га. фактично розташована на шарі гранту, який знаходиться на даху гаражу, належного позивачеві, та який у цьому місці є заглибленим у схил пагорбу. В той же час, земельна ділянка, передана в оренду відповідачам 2,3,4 згідно з п.1 Рішення від 18.05.2011 № 200/11 відповідача 1 цією ж площею, межами та характеристиками, була вилучена у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД" код ЄДРПОУ 21947206, у якого перебувала в користуванні згідно з договором оренди земельної ділянки від 22.08.2002, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1974. Судом також встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2011 у справі № 2-4502/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2011, встановлено, що TOB "Вента. ЛТД" на підставі належних правовстановлюючих документів, які є чинними, є правомірним користувачем Земельної ділянки, яка наразі перебуває у користуванні Відповідачів-2,3,4. Належні та достатні докази зведення паркану за межами Земельної ділянки, зокрема, акти уповноважених органів щодо самовільного захоплення землі, Позивачем не надані, його доводи щодо самовільного виходу TOB "Вента. ЛТД" за межі землекористування мають характер загальних міркувань. Натомість, судом також було встановлено, що Позивачем не оформлювалося право користування земельною ділянкою, яка перебуває під гаражем і частини Земельної ділянки, яка перебувала у користуванні TOB "Вента. ЛТД", а наразі - у Відповідачів-2,3,4 (а.с.49-53). З досліджених у судовому засіданні матеріалів архівної цивільної справи №201/4803/13ц (провадження 2/201) встановлено, що копії документів, наданих позивачем для залучення до матеріалів справи № 201/15611/13-ц (провадження 2/201/371/2014) є тотожними копіям документів, наданих відповідачем-1 для залучення до матеріалів архівної цивільної справи №201/4803/13ц (провадження 2/201), зокрема: - договір оренди земельної ділянки за [ADDRESS] під кадастровим №1210100000:03246:0043 площею 0,3341 га., яка виділена в спільну оренду [PERSON] (а.с.43-50 в архівній справі №201/4803/13ц). Цей договір укладено на підставі рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року (а.с.54-57 в архівній справі №201/4803/13ц). У п.3 цього договору відсутні дані про те, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина гаражу, належного позивачу. Окрім того, Рішення Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року про оренду цієї земельної ділянки прийнято на підставі плану земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043, на якому відсутні дані про те, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина гаражу, належного позивачу (а.с.58-59 в архівній справі №201/4803/13ц). - договір оренди земельної ділянки за [ADDRESS] під кадастровим №1210100000:03246:0043 площею 0,3341 га., яка виділена в спільну оренду [PERSON], [PERSON], (а.с.60-67 в архівній справі №201/4803/13ц). Цей договір укладено на підставі рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року (а.с.71-74 в архівній справі №201/4803/13ц). У п.3 цього договору відсутні дані про те, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина гаражу, належного позивачу. Окрім того, Рішення Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року про оренду цієї земельної ділянки прийнято на підставі плану земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043, на якому відсутні дані про те, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина гаражу, належного позивачу (а.с.75-76 в архівній справі №201/4803/13ц). - договір оренди земельної ділянки за [ADDRESS] під кадастровим №1210100000:03246:0043 площею 0,3341 га., яка виділена в спільну оренду [PERSON], (а.с.77-84 в архівній справі №201/4803/13ц). Цей договір укладено на підставі рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року (а.с.88-90 в архівній справі №201/4803/13ц). У п.3 цього договору відсутні дані про те, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина гаражу, належного позивачу. Окрім того, Рішення Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року про оренду цієї земельної ділянки прийнято на підставі плану земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043, на якому відсутні дані про те, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина гаражу, належного позивачу (а.с.91-92 в архівній справі №201/4803/13ц). В той же час, з досліджених у судовому засіданні матеріалів архівної цивільної справи №201/4803/13ц (провадження 2/201) також встановлено, що згідно до графічних даних державного земельного кадастру (плану) станом на 01.01.2013 р., підземна частина гаражу позивача на плані так і залишається, хоча й знаходиться під поверхнею землі, оскільки ландшафт місцевості в цьому місці має вигляд схилу пагорбу та підземна частина гаражу знаходиться саме в середині цього схилу (а.с.105-107 в архівній справі №201/4803/13ц), а план зазначеної земельної ділянки, розташованої в цьому місці за даними державного земельного кадастру станом на 01.01.2013 р. співпадає з планом державного земельного кадастру, складеним 20.08.2009 р., залученим як доказ у справі № 201/15611/13-ц (а.с.88-89). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Законами, які визначають особливості здійснення права власності на землю в Україні, є Земельний кодекс України, Цивільний кодекс України, та інші. Відповідно до ст.5 ЦК України: 1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. 3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 3 ст. 11 ЦК України також передбачено, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1,3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України (в редакції від 14.06.2007 року, що діяла на момент придбання зазначеного вище гаражу позивачем): 1. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. 2. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ст.792 ЦК України: 1. За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оренду землі», об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України «Про оренду землі», невід'ємною частиною договору оренди землі є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», індексна кадастрова карта (план) - картографічний документ, що відображає місцезнаходження, межі і нумерацію кадастрових зон і кварталів та використовується для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам і ведення кадастрової карти (плану). Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про Державний земельний кадастр», на кадастровому плані земельної ділянки, серед іншого, відображаються контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Відповідно до ч.3 ст.79 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до п.а ч.1 ст.81 ЗК України (в редакції від 13.01.2007 року, що діяла на момент придбання зазначеного вище гаражу позивачем), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.125 ЗК України (в редакції від 13.01.2007 року, що діяла на момент придбання зазначеного вище гаражу позивачем), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції від 13.01.2007 року, що діяла на момент придбання зазначеного вище гаражу позивачем), право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Аналізуючи досліджені по справі докази та вищевказані факти, встановлені під час розгляду справи у їх співставленні між собою та наведеними законодавчими нормами, вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд дійшов наступного висновку. Стосовно письмової заяви позивача, поданої 08.05.2014 р., після початку розгляду справи по суті. Суд приймає відмову позивача від частини його первинних позовних вимог (п.п.6 та 7) та їх не розглядає, оскільки така відмова є правом позивача, закріпленим у ч.2 ст.31 ЦПК України. В той же час, доповнення до позовних вимог, викладені в цій письмовій заяві (п.п.9, 11, 12) предметом розгляду в даній справі бути не можуть, оскільки ці позовні вимоги заявлені після початку розгляду справи по суті, тобто із порушенням вимог ч.2 ст.31 ЦПК України. Такий висновок випливає з того, що зміст цих додаткових позовних вимог не є таким, що збільшує розмір первинних позовних вимог, як на цьому наголошував позивач. Фактично, заявлені додаткові позовні вимоги є зміною предмету позову, що на стадії розгляду справи по суті є неприпустимим. Стосовно позовних вимог №1,4,8. Суд доходить до висновку, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з тим, що план земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043 площею 0,3341 га., виділеної в спільну оренду відповідачам 2,3,4 рішенням Дніпропетровської міської ради №200/11 від 18.05.2011 року, який доданий до цього рішення, дійсно не співпадає із графічними даними земельного кадастру, які не змінювалися з 2009 р. по 2013 р. в частині зображення підземної частини гаражу позивача. Цей висновок суд робить на підставі співставлення зазначених графічних матеріалів, з якого вбачається, що на плані земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043 відсутні дані про те, що на зазначеній земельній ділянці розташована частина гаражу, належного позивачу, яка зазначена на вищезгаданих графічних даних державного земельного кадастру (планах). Відсутність цього зображення на плані потягло за собою й його відсутність в переліку об'єктів, вказаних у п.3 вищезгаданих договорів оренди. Цей факт є юридично значимим, оскільки відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про Державний земельний кадастр», на кадастровому плані земельної ділянки, серед іншого, відображаються контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Кадастровий же план, з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, в свою чергу, відповідно до ч.4 ст.15 Закону України «Про оренду землі», є невід'ємною частиною договору оренди землі. Тобто, точність зображень на кадастровому плані, доданому до договорів оренди земельної ділянки та відповідність цих зображень фактичному розміщенню на земельній ділянці об'єктів нерухомості прямо впливає на виникнення, зміну та припинення орендних правовідносин між відповідачем-1 та відповідачами-2,3,4, що мають враховувати інтереси власників нерухомого майна, в даному випадку - позивача, що знаходиться в межах земельної ділянки, яка є об'єктом оренди та межує з нею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе встановити зазначений факт, оскільки це не суперечить можливості його встановлення, визначеної ч.2 ст.256 ЦПК України, згідно до якої у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Можливість встановлення зазначеного факту в рамках даної справи позовного провадження узгоджується із висновком Пленуму Верховного Суду України, викладеним у його постанові №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно до якого при виявленні того, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. В даному ж випадку, встановлення зазначеного факту пов'язане із вирішенням спору про право, адже відповідачі, заперечуючи проти позову, вважають, що їх дії щодо орендних правовідносин між ними, пов'язані із невизнанням цього факту, жодним чином не порушують прав позивача, який оспорює таку правову позицію. Що ж стосується решти позовних вимог, зокрема: позовної вимоги №2; позовної вимоги №3; позовної вимоги №4 в частині визнання підробленості плану земельної ділянки під кадастровим №1210100000:03246:0043; позовної вимоги №8 в частині визнання неправомірності записів у п.3 вищезгаданих договорів оренди, то суд дійшов висновку, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним у ст.16 ЦК України. Встановлення «підробленості», «неправомірності», «протиправності», що вимагає позивач може бути предметом розгляду за правилами іншого судочинства, зокрема кримінального. Саме в такому порядку можливо встановити причини невідповідності планів та з'ясувати, чи є ця невідповідність наслідком збою технічних засобів відображення інформації на її носіях, або помилкою певних осіб, які виконували графічні зображення (казусом), або ця невідповідність є наслідком кримінально караних дій, що й потягне за собою встановлення вищезазначених ознак невідповідності планів, на чому наполягає позивач. Стосовно ж позовної вимоги №9, то суд доходить до висновку про те, що вона теж не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним у ст.16 ЦК України, зокрема в частині необхідності «скасування» вищезгаданих договорів оренди, оскільки правочин, у відповідність до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України може бути визнано судом недійсним, що не є тотожним вимозі його «скасувати». До того ж, позивачем не надано доказів відмови відповідача-1 самостійно, у позасудовому порядку змінити своє рішення №200/11 від 18.05.2011 року із приведенням його у відповідність до даних земельного кадастру, а з цим і змінити зміст вищезгаданих договорів оренди у взаємодії з відповідачами-2,3,4 у разі з'ясування вищенаведених невідповідностей в планах. Ніяких письмових та інших доказів стосовно факту звернень позивача з цього приводу до відповідача-1 та способів реагування останнього на такі звернення, суду не надано. За таких умов не підлягає задоволенню й позовна вимога №5 про зобов'язання відповідача-1 змінити своє рішення № 200/11 від 18.05.2011 про передачу в спільну оренду земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (кадастровий № 1210100000:03:246:0043). До компетенції судів відноситься виключно оцінка законності дій (бездіяльності) чи рішень суб'єкта владних повноважень, та суд не має права втручатися до його компетенції. Оскільки питання надання земельної ділянки в оренду вирішувалося на пленарному засіданні органу місцевого самоврядування, відповідно й питання про внесення змін до такого рішення теж має вирішуватись на пленарному засіданні органу місцевого самоврядування. Згідно до ч.1 ст.211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу. Тобто, винесення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду. В даному випадку, виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає необхідності для винесення такої ухвали. У зв'язку з цим не підлягає задоволенню й позовна вимога №10 щодо постановлення судом окремої ухвали за фактом винесення міськрадою рішення з використанням підроблених документів. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 316, 319, 321, 792 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-64, 88, 158, 159, 212-215, 256 ЦПК України, -

Outcome: partial