Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя та покладення зобов'язань. Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору №1-5МЮ/2008 від 31.01.2008 р. відповідачці наданий кредит в розмірі 10 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.01.2013 р. Зобов'язання забезпечене договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованим у реєстрі за №224. За умовами договору іпотеки [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нежиле приміщення - магазин загальною площею 69,3 кв.м по [ADDRESS]. 15.01.2010 р. рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області за позовом позивача звернуте стягнення на вищезазначений предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ "ПриватБанк". Посилаючись на те, що на вказане іпотечне майно звернуте стягнення та ст. 34 Закону України "Про іпотеку", позивач просить передати його в управління Банка на період його реалізації або повного виконання умов кредитного договору та покласти на відповідача обов'язок вивільнити його від будь-якого майна та осіб. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача Короташ А.Р. у письмовій заяві позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, просив справу розглянути за його відсутності. У письмових додаткових поясненнях, направлених до суду електронною поштою, представник Короташ А.Р., заперечуючи проти доводів відповідача, вказував, що метою передачі в управління ПАТ КБ "ПриватБанк" нерухомості є отримання доходів від використання майна за його цільовим призначенням з метою погашення основного зобов'язання (здачі в оренду тощо). Відповідач [PERSON] у письмовій заяві просила справу розглянути без її участі? надала суду письмові заперечення, позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. У письмових запереченнях посилалася на те, що передача майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки, сам по собі факт наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для передачі предмета іпотеки в управління іпотекодержателя та звільнення приміщення від речей та осіб, які там знаходяться. Також зазначила, що позивач протягом останніх 4 років не намагався звернути судове рішення до виконання, при цьому з її боку не було в цьому жодних перепон. Дослідивши надані письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] 31 січня 2008 року укладена кредитна угода №5МЮ/2008 на суму 10 000 доларів США (п.1.2) на умовах сплати 15 відсотків річних за користування кредитними коштами (п.4.1) з кінцевим строком повернення грошей не пізніше 31.01.2018 р. (п.1.3). З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 31 січня 2008 року між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку належне їй на праві власності нежитлове приміщення магазину, загальною площею 69,3 кв.м, що по [ADDRESS] (п.7 договору іпотеки від 31.01.2008 р.). Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 15.01.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 10 192,86 долари США звернуте стягнення на підставі іпотечного договору від 31 січня 2008 року на належне на праві власності [PERSON] нежитлове приміщення магазину загальною площею 69,3 кв.м, що по [ADDRESS], з застосуванням процедури його продажу шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві, з наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений Розділом 5 Закону України "Про іпотеку". Зокрема, положеннями ст.34 вказаного Закону передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Згідно ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Виходячи з зазначених норм закону, передача майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, підставою передачі іпотечного майна в управління законом визначена, як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону. Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" на наявність вказаних обставин у позовній заяві не посилався, а як підставу позовних вимог зазначив сам факт наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При пред'явленні позову та до постановлення рішення позивач не надав суду докази наявної заборгованості у відповідача станом на день звернення з позовом у даній справі до суду, зважаючи на те, що від дати постановлення рішення 15.01.2010 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки минуло 5 років. У запереченнях відповідач [PERSON] посилалася на те, що нею жодних перепон у виконанні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не чинилося, позивач після постановлення рішення не звертав його до виконання. Ці доводи [PERSON] представником позивача не спростовані. У письмових додаткових поясненнях представник Короташ А.Р. посилався на те, що надані відповідачем заперечення суперечать суті та позбавляють можливості виконання судового рішення Доманівського районного суду Миколаївської області про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд з такими доводами представника позивача не може погодитися, оскільки виконання зазначеного рішення суду від 15.01.2010 р. можливе без передачі предмета іпотеки, посилання представника про позбавлення відповідачем можливості виконання судового рішення від 15.01.2010 р. не підтверджене доказами, є припущенням позивача, що не є підставою для задоволення позову. Крім цього, позивачем не доведена доцільність застосування передачі майна в управління та не зазначені умови такого управління. Також не підлягають задоволенню і вимоги банку про покладення на відповідача обов'язку вивільнення приміщення магазину від будь-яких осіб та майна, які там знаходяться, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про передачу вказаного майна в управління, і в разі відмови в задоволенні основної вимоги задоволенню не підлягає і похідна. До того ж така вимога суперечить змісту розуміння управління цим майном за цільовим призначенням, так як фактично таке призведе до припинення його цільового використання.

Outcome: dismissed