Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 31.07.2014 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем не можуть проживати разом як подружжя через відсутність порозуміння, поваги один до одного та постійних конфліктів між ними, втрати почуття кохання, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, починаючи з серпня місяця 2019 року. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, між дитиною і позивачем є психологічний контакт, прив`язаність один до одного, тому вважає, що після розірвання шлюбу дитина має проживати з матір`ю, оскільки в останньої більше емоційно-вольової мотивації, можливостей та часу приділяти їй необхідну увагу. Окрім того, позивачу на праві приватної власності належить квартира згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого виконкомом Радомишльської міської ради Житомирської області 14.04.2009, а відповідач взагалі не забезпечений власним житлом, у зв`язку з чим останній постійно проживає разом зі своїми батьками. До того ж, позивач зазначає, що малолітня дитина проживає разом з нею, відповідач проживає окремо, є батьком дитини та на нього покладено однаковий обов`язок з позивачем щодо матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між сторонами щодо порядку реалізації такого батьківського обов`язку не досягнуто. Відповідач ніде не працює, хоча при цьому працездатний, має лише нерегулярний дохід, офіційно непрацевлаштований через що не має постійного заробітку (доходу), однак, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та зобов`язаний це робити. Всі спроби домовитись з відповідачем про надання матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку виявилися марними. Відповідач не має інших дітей та непрацездатних членів сім`ї, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2185,75 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 04.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с.67). Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик в суд (а.с.66). Судові повістки, що направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення (а.с.50, 59). Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31.07.2014, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 31.07.2014 серії [NUMBER] (а.с.17). Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка з 24.04.2017 по даний час відвідує КЗДО № 5 "Сонечко" Радомишльської міської ради Житомирської області (а.с.12,18). Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житло від 14.04.2009 № 2286, виданого виконкомом Радомишльської міської ради Житомирської області, [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.19,20). Відповідно до довідки, виданої 22.11.2019 за № 924 ПП "ЖИТЛОРЕМСЕРВІС-9", [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї: дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Згідно довідки, виданої 18.11.2019 ДП "Радомілк", позивач працює на посаді бухгалтера з 02.03.2018 (а.с.29,30). Як зазначає позивач у позовній заяві, з відповідачем не можуть проживати разом як подружжя через відсутність порозуміння, поваги один до одного та постійних конфліктів між ними, втрати почуття кохання. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 115 СК України регламентовано, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Положеннями статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітньої дитини визначити її місце проживання, відповідач будь-яких заперечень на позовну заяву не надав, суд вважає, що місцем проживання дитини сторін слід визначити місце проживання позивача. Окрім вимоги про розірвання шлюбу, позивач просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2185,75 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 04.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. У відповідності до положень ст.ст. 141, 157 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Враховуючи викладене, суд, при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів, враховуючи стан здоров`я дитини, її вік, здатність батька до праці, відсутність даних про наявність у нього інших дійсних аліментних зобов`язань, з урахуванням матеріального стану обох батьків, беручи до уваги відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених вимоги зі сторони відповідача, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2185,75 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 04.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного обов`язку батьків утримувати дітей зможе забезпечити належні умови утримання та проживання дитини та не буде порушувати права відповідача. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положення\~ст. 185 СК України\~щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 7, 24, 110, 112, 115, 141, 157, 160, 180-182, 183, 185, 191 СК України,

Outcome: approved