Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання посилаючись на те, що відповідач проживає за адресою [ADDRESS], та користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а тому зобов'язана оплачувати отримані послуги. У зв'язку з невиконання покладених зобов'язань, за період з 01 січня 2012 року по 01 червня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 28 745 грн. 76 коп. Загальна сума заборгованості з нарахованим індексом інфляції та 3 % річних складає 35 938 грн. 72 коп., яку просить стягнути разом із судовими витратами. Ухвалою від 19.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення сторін та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надала суду пояснення на відзив відповідача [PERSON] в яких заперечує обставини викладені у відзиві відповідача. Зазначає, що за період з 01.01.2012 року по 01.06.2018 року в матеріалах справи міститься чіткий розрахунок заборгованості, крім того посилання відповідача на застосування строку позовної давності є необґрунтованим, оскільки під час звернення до суду з заявою про видачу судового наказу за період з 01.01.2012 року по 01.04.2016 року строк позовної давності переривається. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що сума заборгованості не відповідає дійсності , оскільки згідно наданих квитанцій за період з 01.01.2012 року по 01.02.2014 року у відповідача відсутня заборгованість. Крім того, ухвалою суду від 02.06.2016 року скасовано судовий наказ про стягнення коштів за період з 01.01.2012 року по 01.04.2016 року, отже звернення позивача з вказаною заявою є підстава для переривання позовної давності, а тому строк позовної давності необхідно рахувати з 25 квітня 2016 року. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, справу розглянути у її відсутність. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає у [ADDRESS], користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,які надаються ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги " плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, відповідач вчасно отримані послуги не оплачувала, у звязку з чим за період з 01 січня 2012 року по 01 червня 2018 року виникла заборгованість в сумі 28 745,76 коп. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву посилається на пропуск позивачем позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як передбачено ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи, що судовий захист права може реалізовано, як в позовному провадженні так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ Цивільного процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), перериває перебіг строку позовної давності. За заявою позивача, 02 червня 2016 року виданий судовий наказ № 552/2109/16 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з 01.01.2012 року по 01.04.2016 року в сумі 8 421 грн. 98 коп., індекс інфляції 1 498 грн. 16 коп., три відсотки річних в сумі 225 грн. 81 коп. та судових витрат. Таким чином, перебіг позовної давності був перерваний, а тому підстави для застосування позовної давності, на чому наполягає відповідач, відсутні, так як при зверненні до суду 25 квітня 2016 року з заявою про видачу судового наказу, який був виданий Київським районним судом м. Полтави від 02.06.2018 року про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.01.2012 року по 01.04.2016 року , який набрав законної сили та звернутий до примусового виконання, свідчить про те, що до моменту його скасування 23 травня 2018 року порушене право підприємства не підлягало захисту. Також є безпідставними та такими , що спростовуються матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості, посилання відповідача на відсутність заборгованості за період з 01.01.2012 року по 01.02. 2014 року. Зобов'язання, що винило між сторонами, є грошовим, тому наслідком їх невчасного виконання є застосування вимог ч.2 ст.625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, а всього 35 938 грн. 72 коп. Крім заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved