Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачі [PERSON],[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та Коростенської міської ради, в якому просили внести зміни в п.17 п.п.17.1 рішення вісімнадцятої сесії п'ятого скликання від 20.12.2007 року №53 "Про затвердження розділів земельних ділянок" шляхом виключення з тексту рішення слів " в тому числі земельні ділянки загального користування між громадянами ..."слів "... [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] площею 64 кв.м.", поновивши строк звернення до суду; припинити дію земельного сервітуту площею 0,0077 га встановленого на земельній ділянці площею 0,0596 га по першому [ADDRESS] кадастровий номер якої [NUMBER] для проходу та проїзду; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.0596 шляхом заборони [PERSON] та [PERSON] та членам їх сімей права проходу та проїзду до своїх квартир через зазначену земельну ділянку. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримали свої позовні вимоги, просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовних вимог не визнали, ствердили, що вони придбали відповідні частини в будинку по першому [ADDRESS], іншого проходу та проїзду вони не мають, просять відмовити в позові. Представник Коростенської міської ради в засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи в його відсутності, позовні вимоги не визнає, вважає що рішення прийнято на підставі розподілу земельних ділянок між співвласниками. Представник третьої особи [PERSON] вимоги визнав, ствердив, що в поземельній книзі відсутній будь-який договір на укладення земельного сервітуту за вказаною адресою, а протокол розподілу не є договором, який надає право на встановлення земельного сервітуту. Вислухавши пояснення , перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги, виходячи з таких підстав. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що сторони проживають у будинку [ADDRESS] Житомирської області. Позивачі є власниками 18/100 частин вказаного житлового будинку, а саме : [PERSON] -18/400 частин будинку; [PERSON] - 36/400 частин будинку; [PERSON] - 18/400 частин будинку. [PERSON] стала власником частини вказаного будинку (18/100) та земельної ділянки на підставі договору дарування від 17.08.2013 року. [PERSON] стала власником частини будинку в 2014 році. Рішенням Коростенської міської ради №53 від 07.08.2008 року позивачам [PERSON] передано у власність 0,0596 га земельної ділянки, розташованої за адресою та призначеної для обслуговування частини житлового будинку та господарських споруд. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом серії [NUMBER] від 2010 року. За змістом державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що на належній позивачам на праві власності земельній ділянці встановлено сервітут площею 0,0077 га, який надано з метою проходу чи проїзду через земельну ділянку відповідачам (попереднім власникам квартир). Відповідно до ст.395 ЦК України право користування (сервітут) є одним з видів речового права на чуже майно. Право користування чужим майном (сервітут) як визначене частиною1статті 401 ЦК України може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 98 Земельного Кодексу України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування і чужою земельною ділянкою. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут , прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки щодо якої він встановлений. Статтею 100 Земельного Кодексу України визначений порядок встановлення земельних сервітутів. Сервітут може бути встановлений договором , законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення та власником (володільцем) земельної ділянки. Аналогічні вимоги щодо встановлення земельного сервітуту містяться в статтях 401-402 Цивільного Кодексу України. Відповідно до положень статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування , ратифікованої в установленому порядку Верховною Радою України, основні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання , яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не віднесено до компетенції іншого органу влади. Виходячи із принципів примусового відчуження об'єктів права приватної власності (ч.5ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу 1 до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року) підставою для рішення про встановлення сервітуту повинні бути суспільна необхідність його встановлення, за умови попереднього повного відшкодування зниження вартості земельної ділянки. Як видається, суспільна необхідність у встановленні сервітуту матиме місце тоді, коли без встановлення сервітуту пануючу земельну ділянку буде неможливо використовувати за призначенням, а негативні наслідки від встановлення сервітуту будуть явно меншими від вигоди для пануючої ділянки. Таким чином , суд приходить до висновку, що підставою для встановлення земельного сервітуту є домовленість між власниками сусідніх земельних ділянок, зафіксована відповідним договором, а у разі відсутності домовленості - рішенням суду. При огляді в судовому засіданні поземельної книги встановлено, що будь-якого договору між власниками укладено не було, дані про обмеження в користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення земельного сервітуту відсутні. Посилання відповідачів на існування протоколу розподілу суд вважає безпідставним. [PERSON] ще до відчуження своєї квартири [PERSON] облаштувала окремий вихід від своєї квартири на провулок К. Маркса та окрему хвіртку. Після вселення відповідачки [PERSON] між сусідами стали виникати постійні сварки та непорозуміння з приводу користування проходом. Після звернення до Коростенської міської ради позивачі дізналися про наявність рішення міськради №53 від 20.12.2007 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що про своє порушене право їм стало відомо лише в 2014 році, а тому поновлює строк звернення до суду. Пленум Верховного Суду України в постанові №7 від 16.04.2004 року в п.22-2 роз'яснив, що при розгляді спору щодо припинення сервітуту на вимогу власника землі суд має враховувати обставини, які мають істотне значення (наприклад, порушення умов використання земельної ділянки); інші випадки припинення сервітуту визначені в статтях 406 ЦК, 102 ЗК України. Відповідно до положень статті 102ч.2 ЗК України на вимогу власника земельної ділянки щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадку припинення підстав його встановлення. За таких обставин суд приходить до висновку, що дія сервітуту має бути припинена. За положеннями ст.125,ч.1ст.126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Отримавши державний акт на право власності на землю, позивачі , будучи юридично не обізнаними в земельному законодавстві , продовжували користуватись своєю власністю , не розуміючи, що сусіди (попередні власники) мають право проходу та проїзду через їх територію. Позивачка [PERSON] пояснила в судовому засіданні , що [PERSON] та [PERSON] користувались своїм облаштованим окремим виходом, який позначений при розподілі земельної ділянки (а.с.8). Після зміни власників між сусідами стали виникати сварки з приводу користування земельною ділянкою. З даного приводу позивачка [PERSON] зверталася до Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області (а.с.10-11). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачам чиняться перешкоди в користуванні їх власністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved