Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є бабусею малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їх матір'ю є донька позивача - відповідач по справі [PERSON], а батько дітей записаний за вказівкою матері, згідно ст.135 СК України. З самого народження дітей відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере ні матеріальної, ні моральної участі в їх вихованні та утриманні. Онуки проживають з позивачем, яка дбає про їх здоров'я та розвиток. Єдиним джерелом для існування відповідача є виплати на дітей, які вона використовує задля задоволення власних потреб. За неналежне виконання своїх батьківських обов'язків відповідача притягували до адміністративної відповідальності. Також аморальний спосіб її життя підтверджується вироком Першотравенського міського суду від 19 листопада 2012 року. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просить винести рішення згідно з чинним законодавством України, враховуючи інтереси малолітніх дітей. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони (ст. 60 ЦПК України). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Копією свідоцтва про народження І-КИ №128360 від 23 травня 2007 року підтверджується, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Копією свідоцтва про народження І-КИ №489228 від 22 липня 2014 року підтверджується, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Характеристикою Першотравенської ЗОШ №3 підтверджується, що [PERSON], [INFO], навчається в даній школі. Її мати - [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню та навчанню доньки. Вона не відвідує батьківські збори, не цікавиться успіхами дитини, проживає окремо. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] і дідусь [PERSON] Вони приділяють багато уваги вихованню та навчанню дитини, завдяки їм дитина навчається в музичній школі, відвідує танцювальний колектив "Брайтлі". Житлово-побутові умови на належному рівні, у дитини є власна кімната з учнівським куточком. Бабуся регулярно відвідує школу, батьківські збори, приймає активну участь у житті класі та школи. Соціально-педагогічною характеристикою сім'ї вихованця КДНЗ "Берізка" [PERSON] підтверджується, що він відвідує даний заклад з 01 вересня 2017 року. Його мати разом з ним не проживає. Вихованням дитини займається бабуся, яка завжди цікавиться виховним процесом у дошкільному закладі. Мати хлопчика в садочку не з'являлася, навчально-виховний процес вона не контролює, не цікавиться справами дитини, з вихователями не спілкується. Дениса водять і забирають із садочка його бабуся і дідусь. Актами ПП "Комунальщик-3" підтверджується, що малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з позивачем та її чоловіком [ADDRESS]. Зі слів бабусі, мати дітей [PERSON] покинула їх і їх вихованням не займається. В квітні стороння людина привела [PERSON] до бабусі і повідомила, що його їй також хтось привів, а де його мати - невідомо. Мати дітей - відповідач по справі проживає окремо від дітей, за іншою адресою - [ADDRESS]. З її слів, вона буде проживати за вказаною адресою до 10 жовтня 2017 року, потім переїде на іншу адресу, яку не повідомила. З її слів, працює неофіційно, діти проживають разом з бабусею, що підтверджується актами обстеження умов проживання. 06 липня 2017 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.184 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 гривень, що підтверджується постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області № 186/763/17. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 11 жовтня 2017 року підтверджується, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON], які повністю займаються їх вихованням та утриманням. Батько дітей - [PERSON] записаний зі слів матері відповідно до ст.135 СК України. Мати дітей - [PERSON] постійно змінює місце свого проживання, не працює, постійного місця проживання не має, не піклується і не дбає про здоров'я, належний фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їх успіхами та досягненнями у навчальних закладах, матеріально дітей не забезпечує. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобовязує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що з відповідача слід стягти аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів її заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Суд погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення з неї аліментів на малолітніх дітей, оскільки такий висновок винесений вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітніх дітей відповідача. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач сплатила судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру (позбавлення батьківських прав) в розмірі 640,00 гривень, а за задоволені позовні вимоги майнового характеру (стягнення аліментів на малолітніх дітей) судовий збір в розмірі 640,00 гривень не сплачено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 640,00 гривень та на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved