Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , Снігурівської районної державної адміністрації. Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що [PERSON] відповідно до рішення №27 Снігурівської районної ради від 25.01.1994 року є власником земельної ділянки площею 18,0 га на території Павлівської сільської ради Снігурівського району, на підставі чого йому видано державний акт на право приватної власності на землю серії МК без номеру. На вказаній земельній ділянці самостійно провадив господарську діяльність до 2012 року будучи керівником ФГ "Залужное". В листопаді 2016 року вирішив знову самостійно господарювати на своїй земельній ділянці, при цьому довідався, що вказана земельна ділянка вже передана у спільну сумісну власність відповідачам для ведення фермерського господарства "Жасмін", головою якого був [PERSON] згідно розпорядження Снігурівської райдержадміністрації №560-р від 27.07.2004 року. Між тим, його право приватної власності на земельну ділянку не припинялося, державний акт не скасовано. Зважаючи на зазначене, згідно з останньою заявою про уточнення позовних вимог від 29.07.2020 року, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою шляхом: визнання незаконним та скасування розпорядження №560-р від 27.07.2004 року Снігурівської райдержадміністрації про затвердження проекту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства в спільну сумісну власність фермерському господарству "Жасмін" площею 16,99 га.; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №125918, виданого відповідачам на підставі вказаного розпорядження, в частині земельної ділянки 7,0204га.; скасування державної реєстрації земельної ділянки (Т.2 а.с.185-186). 21 серпня 2020 року надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача [PERSON] в інтересах [PERSON] у задоволенні позову просить відмовити, мотивуючи тим, що право власності [PERSON] на земельну ділянку набуте правомірно після її вилучення у попереднього власника [PERSON] на підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2000 року. Зазначає, що позивач неправомірно, під виглядом збільшення позовних вимог, по суті змінив підставу і предмет позову, вимоги за якими обґрунтовує на підставі двох взаємовиключних норм ст.388 ЦК України (віндикаційний позов) та ст.391 ЦК України (негаторний позов). Вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту права до вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, володільцем якої він не є, що є самостійною підставою для відмови у позові. Крім того, оскільки позивач у позовній заяві посилається на ст.388 ЦК України, просила про застосування позовної давності. Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року до участі у справі залучено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 04 травня 2018 року до участі у справі залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як співвідповідачів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові просила про їх задоволення. Заявила, що при формулюванні позовних вимог допустила механічну помилку, оскільки насправді в уточнених позовних вимогах вірним є серія та номер державного акту ЯЗ №125918 від 01.08.2008 року, номер та дата розпорядження голови Снігурівської РДА №316-р від 23.06.2008 року, щодо яких і просить прийняти рішення по суті спору. Представник відповідача Снігурівської райдержадміністрації Лисиця І.А. у судове засідання не з"явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та завчасно, про причини неявки суд не повідомила. 29.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника Лисиці І.А. , згідно якого позовні вимоги Снігурівська райдержадміністрація не визнає. В.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Ю.Лостік подав заяву про розгляд справи без участі представника управління. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник третьої особи Павлівської сільської ради у судове засідання за належного повідомлення не з`явилися без повідомлення причин. Суд ухвалив про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Снігурівської районної ради народних депутатів Миколаївської області №27 від 28 січня 1994 року ХVІІ сесії ХХІ скликання [PERSON] надано земельну ділянку для ведення селянського господарства 20.0 га ріллі, в тому числі 18.0 га у приватну власність безкоштовно та 2 га в постійне користування (Т.1 а.с.194). На підставі вказаного рішення Снігурівською районною радою народних депутатів Миколаївської області 22 березня 1994 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 18,0 га в межах Павлівської сільської ради (Т.1 а.с.7). Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2000 року [PERSON] було позбавлено права користування земельною ділянкою, яка надавалась йому по рішенню Снігурівської районної ради №27 від 26 січня 1994 року (Т.1 а.с.85). Рішенням №14 від 08 червня 2001 року Снігурівської районної ради Миколаївської області ХVІІІ сесії ХХІІІ визнано такими, що втратили чинність, рішення районної ради…-№27 від 26.01.1994 року «Про надання земельної ділянки [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства…(Т.1 а.с.84). Розпорядженням Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області №560-р від 27.07.2004 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та укладання договору оренди [PERSON] » передано в спільну сумісну власність для ведення фермерського господарства громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку загальною площею 16,99 га ріллі в межах Павлівської сільської ради (Т.1 а.с.10). На підставі вказаного розпорядження [PERSON] . Снігурівською райдержадміністрацією 16.11.2004 року було видано державний акт серії МК № 040307, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4825783700:05:000:0001 (Т.1 а.с.57). В подальшому відповідачі змінили цільове призначення вказаної земельної ділянки та 01 серпня 2008 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на землю серії ЯЗ №125918, згідно якого частка кожного з відповідачів у спільній власності складає ј (Т. а.с.40). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4810290292020, сформованого 29.09.2020, державну реєстрацію земельної ділянки кадастровим номером 4825783700:05:000:0001 проведено 19.05.2016 року за власниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі розпорядження Снігурівської РДА від 23.06.2008 316-р, що посвідчено державним актом від 01.08.2008 ЯЗ 125918. Згідно висновку експерта №19-517/518/519 судової земельно-технічної експертизи від 04.06.2020 року площа накладення земельної ділянки площею 16,99 га [PERSON] , кадастровий номер 4825783700:05:000:0001, та земельної ділянки площею 18,0 га [PERSON] , яка розташована в межах території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, складає 7,0204 га (Т.2 а.с.156-170). Таким чином, земельна ділянка, яка перебуває у власності відповідачів площею 7,0204 га. та земельна ділянка, яка надавалася [PERSON] на підставі державного акту серії МК (без номеру) від 22.03.1994 року є однією й тією ж земельною ділянкою. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч.ч.1,5 ст.116 ЗК України). Відповідно до ч.6-10 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч.2 ст.152 ЗК України). Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Фактичною підставою позову позивач зазначив обставину незаконної передачі належної йому на праві власності згідно державного акту серії МК від 22.03.1994 р. земельної ділянки у власність відповідачів. Разом з тим, як встановлено судом, рішення №27 Снігурівської районної ради, яким [PERSON] надавалась земельна ділянка для ведення селянського (фермерського) господарства Снігурівською районною радою згідно рішення від 08.06.2001 року визнано таким, що втратило чинність, а його право користування цією ділянкою припинено на підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08.12.2000 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому у разі припинення чинності рішення, втрачає чинність й державний акт, на підставі якого він виданий. Спірна земельна ділянка у межах повноважень та у спосіб, передбачений земельним законодавством Снігурівською райдержадміністрацією передана у власність відповідачам та за ними зареєстрована. З 2004 року відповідачі відкрито користуються спірною землею, сплачуючи податок на землю, що підтверджується роздруківками з особового рахунку [PERSON] за період з 01.01.2012 р. по 01.01.2019р. (Т.1 а.с.225-232). Позивач понад 18 років земельною ділянкою не цікавився, рішення про позбавлення його прав на земельну ділянку не оспорював. Згідно з висновком ДОП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області від 05 липня 2017 року не встановлено підстав для занесення повідомлення [PERSON] щодо незаконності позбавлення його права на землю до Єдиного реєстру досудових розслідувань (Т.1 а.с.18). Таким чином, оспорюваним розпорядженням Снігурівської райдержадміністрації №560-р від 27.07.2004 року не порушено права [PERSON] , оскільки на час його видання він не був власником земельної ділянки. Отже, вимога позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження Снігурівської райдержадміністрації №560-р від 27.07.2004 року задоволенню не підлягає, так само як і вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №125918, виданого відповідачам на підставі вказаного розпорядження, та скасування державної реєстрації земельної ділянки, які є похідними. Суд не приймає посилання представника позивача на описку у заяві про уточнення позовних вимог, а саме вірним вважати серія та номер державного акту ЯЗ №125918 від 01.08.2008 р., а номер та дата розпорядження голови Снігурівської РДА №316-р від 23.06.08 р., які позивач просить скасувати, оскільки зміна предмета позову на стадії розгляду справи по суті судом не приймається. Враховуючи наведене, а також те, що законодавством передбачено позасудовий порядок набуття права власності на землю, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі ст.141 ЦК України суд стягує з позивача на користь відповідача [PERSON] 8289,60 грн. понесених витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи від 04.06.2020 року, що підтверджено квитанцією (Т.2 а.с.116).

Outcome: approved