Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.12.2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивачка просить суд: - стягувати з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною, повноліття; - стягувати з [PERSON] на її користь на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, з дня звернення до суду із позовом, протягом строку інвалідності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 23 серпня 2014 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 975. На даний час вони не мешкають однією сім`єю та вона має намір розірвати шлюб з відповідачем, оскільки їх родина фактично розпалася. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач у добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим вона бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Крім того, вважає, що у відповідності до ст.ст. 75, 76 Сімейного кодексу України, вона має право на утримання її [PERSON] в зв`язку з її непрацездатністю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4\~ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8\~ст. 178 ЦПК України). Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. (а.с. 32-33) Відповідно до наявного в матеріалах справи поштового повідомлення № 69063 0161923 6, відповідач [PERSON] копію ухвали суду від 23 грудня 2019 року та копію позовної заяви з додатком до неї отримав 26 грудня 2019 року. Станом на\~21\~січня 2020\~року відповідачем\~ [PERSON] у визначений ухвалою суду строк, передбачений нормами ЦПК України, процесуальні дії щодо надання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову та подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, не вчинені. Відповідно до ч.8\~ст. 178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз`яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. \~ \~ \~ \~Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 23 серпня 2014 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 975. (а.с. 9) На даний час [PERSON] та [PERSON] не мешкають однією сім`єю та позивач має намір розірвати шлюб з відповідачем, оскільки їх родина фактично розпалася. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який мешкає з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. (а.с. 11-13) Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ст.51 Конституції України\~сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За положеннями частин другої - четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого 07.06.2019 року Пенсійним фондом України [PERSON] , отримує пенсію по інвалідності 2 гр., загальне захворювання. Згідно довідки, виданої 09.12.2019 начальником Дніпровського відділу обслуговування громадян м. [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 01.04.2019 р., та отримує пенсію по ІІ гр.. інвалідності загального захворювання в розмірі 3281,36 грн. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2020 року - 1638 грн., з 1 липня - 1712 грн., з 1 грудня 1769 грн. Отже, на час звернення з позовом до суду позивачка отримує пенсію за віком в розмірі 3281,36 грн., її доходи забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 16.08.2017 року по справі № 6-1111цс17. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Outcome: partial