Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

17.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, який неодноразово уточнював та відповідно заяви про уточнення позовних вимог у редакції від 23.09.2016 року позивач просить стягнути з ТДВ "СТ "Dominanta" відшкодування збитків відповідно до лімітів страхових відшкодувань у розмірі 56\~435,49 грн., з [PERSON] 39\~166,47 грн.; та стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що з вини відповідача [PERSON] 30.11.2015 року сталася ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача було пошкоджено. Так як, автомобіль відповідача був застрахований у ТДВ "СТ "Dominanta", після звернення позивача, страхова компанія виплатила страхове відшкодування потерпілому у розмірі 49 000 грн. та пеню у розмірі 3992,49 грн. Однак, завдана позивачу матеріальна шкода у повному обсязі не відшкодована, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав та просить її задовольнити. Представник відповідача ТДВ "СТ "Dominanta" до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять письмові заперечення на позовну заяву, та представник просить справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги у частині стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 39\~166,47 грн. визнав у повному обсязі. Вислухавши представника позивача та представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 30.11.2015 року о 22.00 годині [PERSON] керуючи автомобілем «DAEWOO NUBIRA», д/н 75460 по вул. Генерала Петрова у м. Одесі здійснив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.02.016 року [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с. 11-12/. Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ /4103361 від 27.04.2015 року, автомобіль «DAEWOO NUBIRA», д/н 75460 застрахований в ТДВ "СТ "Dominanta", ліміт відповідальності за одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50\~000 грн. /а.с. 8/. Окрім того, судом встановлено, що 08.09.2015 року [PERSON] уклав із ТДВ "СТ "Dominanta" договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, а саме щодо автомобіля «DAEWOO NUBIRA», д/н 75460. Страхова сума за договором становить 50\~000,00 грн. /а.с. 9/. Таким чином, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAEWOO NUBIRA», д/н 75460 на момент ДТП була застрахована у ТДВ "СТ "Dominanta" на підставі полісу № АЕ /4103361 від 27.04.2015 року, та на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 08.09.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Законом України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до висновку № 3395 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу, складеного 10.01.2016 року судовим експертом [PERSON], вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок ДТП, станом на 01.12.2015 року становить 250\~014,52 грн.; ринкова вартість пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля [NUMBER], станом на 01.12.2015 року становить 116\~196,05 грн. /а.с. 15-51/. Вартість проведення експертного дослідження становить 720 грн., що вбачається із рахунку № 3395, акту виконаних робіт та квитанції /а.с. 48-49/. У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що оскільки за результами експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди на 133\~818,47 грн. перевищує ринкову вартість автомобіля, то саме цю суму позивач просить стягнути у якості відшкодування матеріальної шкоди /250\~014,52 грн. - 116\~196,05 грн./. Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду"№ 5 від 12.06.2009 року розяснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. В ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що автомобіль відповідача на момент ДТП було застраховано у ТДВ "СТ "Dominanta" на підставі двох договорів. Сторона позивача визнала той факт, що ТДВ "СТ "Dominanta" 04.08.2016 року перерахувала на користь позивача страхове відшкодування за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ /4103361 від 27.04.2015 року у розмірі 49\~000,00 грн. /із врахуванням франшизи у розмірі 1000,00 грн./ та пеню за несвоєчасне відшкодування шкоди у розмірі 3\~992,49 грн., що підтверджується дослідженими платіжними дорученнями № 29 та № 30 від 04.08.2016 року. Разом із тим, листом ТДВ "СТ "Dominanta" від 23.09.2016 року повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 08.09.2015 року, оскільки страхувальник [PERSON] не повідомив про ДТП за вказаним у договорі страхування номером телефону, що є на думку ТДВ "СТ "Dominanta", порушенням умов Договору страхування та невиконанням обовязку. Відповідно до положень п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Таким чином, з урахуванням положень п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд не приймає до уваги заперечення представника ТДВ "СТ "Dominanta" щодо відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 08.09.2015 року у звязку із тим, що страхувальник [PERSON] не повідомив про ДТП за вказаним у договорі страхування номером телефону. При цьому, суд зазначає, що ТДВ "СТ "Dominanta" визнавши ДТП та сплативши позивачу страхове відшкодування на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ /4103361 від 27.04.2015 року, достеменно було відомо про ДТП, та суд не вбачає підстав, які б перешкодили страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Таким чином, суд приходить до висновку, що ТДВ "СТ "Dominanta" має спалити страхове відшкодування позивачу на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 08.09.2015 року у межах ліміту відповідальності у розмірі 50\~000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, положеннями ст. 36.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Судом досліджено розрахунок, наданий позивачем, з якого слідує, що 3% річних від простроченої суми становить 551,00 грн., інфляційне збільшення боргу - 249,75 грн., пеня 6134,24 грн. /а.с. 72/. В ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що у зв'язку із ДТП, позивачем були понесені витрати на евакуацію, зберігання авто на спеціальному майданчику, та оплату цих послуг у розмірі 3628,00 грн., на підтвердження чого судом досліджено відповідні квитанції /а.с. 50-52/. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд погоджується із розрахунком ціни позову, наданим стороною позивача у заяві про уточнення позовних вимог від 23.09.2016 року /а.с. 70/, з якого вбачається, що ціна позову становить 95\~601,96 грн., з яких: 133\~818,47 грн. різниця матеріальної шкоди та ринкової вартості автомобіля, відповідно до автотоварознавчого дослідження; 720,00 грн. вартість проведення експертного дослідження; 3628,00 грн. - витрати на евакуацію, зберігання на спеціальному майданчику, та оплату цих послуг; 551,00 грн. - 3 % річних від простроченої суми; - 249,75 грн. інфляційне збільшення боргу; 6134,24 грн. пеня; - 49\~000,00 грн. виплачене страхову відшкодування. Таким чином, з ТДВ "СТ "Dominanta" на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 56\~435,49 грн. /50 000,00 грн. - 249,75 грн. + 551,00 грн. + 6134,24 грн./, а з відповідача [PERSON] сума у розмірі 39\~166,47 грн. / 95\~601,96 грн. - 56\~435,49 грн./. З урахуванням встановлених обставин, та враховуючи, що сторона відповідача [PERSON] визнала позовні вимоги у частині стягнення з нього коштів у розмірі 39\~166,47 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved