Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 25.06.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500385512, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 16620,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99% на рік зі строком повернення до 26.06.2016 року. 30.09.2014 між ПАТ "Альфа Банк" та ТОВ "Дата Майнінг Груп" було укладено Договір факторингу, за умовами якого відступив ТОВ "Дата Майнінг Груп" право грошової вимоги по первісному кредитному договору. Позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 26.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 28 895,59 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.08.2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» заборгованість за кредитним договором №500385512 від 25.06.2013 року, яка виникла станом на 26.02.2016 року та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 14286,94 грн., заборгованості за процентами 4033,13 грн., заборгованості по комісіям 6375,52 грн. та штраф - 4200 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень 00 копійок, а всього в розмірі 30273 (тридцять тисяч двісті сімдесят три) гривень 59 копійок. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2020 року вказане заочне рішення скасоване та призначено справу до розгляду. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив, у якому зазначив, що відповідач погоджується із стягненням з неї заборгованості лише за тілом кредиту - 14286,94 грн.. Стосовно інших складових заборгованості вказав, що нарахування позивачем комісії не ґрунтується на нормах законодавства України, а саме до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо стягнення штрафу за рік - 4200,00 грн. зазначив, що згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тобто, позивач має право на стягнення пені, розрахованої із 29.03.2015 до 29.03.2016. Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить дані лише по 26.01.2015, тому немає можливості визначити суму заборгованості по пені. Крім цього зазначив, що прострочення сплати кредиту обумовлені впливом тяжких обставин відповідача, саме через те, що з 25.02.2014 року по 25.02.2016 відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні, а потім проходила тривалу реабілітацію. Крім цього зазначив, що відповідач не отримувала повідомлення про перехід права вимоги за кредитним договором до правонаступника ТОВ «Дата Майнінг груп» Ухвалою суду від 29.04.2021 року залучено до участі у справі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що внаслідок укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.07.2018 року, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №334 (а.с.110). 25.06.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500385512, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 16620,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 % на рік зі строком повернення до 26.06.2016 року. 30.09.2014 між ПАТ "Альфа Банк" та ТОВ "Дата Майнінг Груп" було укладено Договір факторингу, за умовами якого відступив ТОВ "Дата Майнінг Груп" право грошової вимоги по первісному кредитному договору. 10.10.2016 ТОВ "Дата Майнінг Груп" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" уклали Договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ "Дата Майнінг Груп" відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ", тобто Позивачу у справі належне йому право вимоги від Відповідача коштів за Кредитним договором, а Позивач - ТОВ "ФК "ЄАПБ" - набув право вимоги грошових коштів від Відповідача. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 10.10.2016 та Додатку №1-1 одним із боржників за Договором факторингу є відповідач. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналогічні положення містить стаття 1082 ЦК України. Отже, за змістом наведених норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Відповідачем не надано доказів, що вона сплачувала заборгованість за кредитними договорами первісному чи новому кредитору, яку вона повинна була сплачувати, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє її від обов`язку погашення кредиту взагалі. Оформлюючи відступлення права вимоги (статті 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), сторони цього договору не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Виходячи із презумпції правомірності правочинів, передбаченої статтею 204 ЦК України, яку відповідач не спростував, суд відхиляє як необґрунтовані його доводи про те, що відступлення права вимоги на користь позивача відбулось з порушенням чинного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Згідно з вимогами ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст.ст. 525 та 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що відповідач, отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язання по їх поверненню і сплаті процентів за користування грошима не виконав, таким чином, суд, установивши всі обставини, які мають істотне значення для правильно вирішення справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит на споживчі цілі. Згідно з п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до абзацу 3 ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 N 15-рп/2011, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки і фінансові установи не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Крім того, банки, відповідно до п. 3.4 Правил, зобов`язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти, щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Відповідно до абзацу 3 ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Аналогічна правова позиція висловлена у висновку ВСУ у справі N 6-1746цс16 від 16.11.2916. Згідно позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, висловленої під час розгляду справи N 6-2071 цс 16 за позовом до ПАТ "Ідея Банк", обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів". За таких обставин, суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості комісії за обслуговування кредиту є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Водночас, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1 ст.549 ЦК). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст.550 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 №5 передбачено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Відтак, суд зменшує розмір неустойки за кредитним договором з 4200,00 гривень до 1000,00 гривень. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає стягнути з відповідача [PERSON] , ІПН [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, заборгованість за кредитним договором №500385512 від 25.06.2013 року, яка виникла станом на 26.02.2016 року та складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 14286,94 грн., заборгованості за процентами 4033,13 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 873,66 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial