Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області звернулась [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 серпня 2020 року, приблизно о 11 год. 30 хв., по вул. Макарова в м. Рівне, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який був чоловіком позивачки. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події, а автомобіль Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. 27 листопада 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020180000000269 від 22.08.2020, було закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 09 грудня 2020 року було винесено постанову про застосування до [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення п. 12.4. ПДР України у відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] застрахована згідно з Полісом АО4515109 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», у квітні 2021 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просила виплатити їй відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого [PERSON] , у вигляді одноразової виплати у розмірі 170 028,00 грн., відшкодувати їй витрати на поховання чоловіка та на спорудження надгробного пам`ятника, у розмірі 56 676,00 грн., відшкодувати їй моральну шкоду, заподіяну смертю чоловіка у розмірі 56 676,00 грн. Листом вих. №050721-02394/к/у від 05.07.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило позивачку про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування за фактом загибелі [PERSON] внаслідок ДТП 22.08.2020 у розмірі 121 752,00 грн., з них: 28 338,00 грн. - відшкодування моральної шкоди; 8 400,00 грн. - відшкодування витрат на поховання; 85 014,00 грн. - відшкодування витрат на утримання. 02 липня 2021 року ці кошти були перераховані на банківський рахунок позивачки, що підтверджується випискою по рахунку за період з 01.07.2021 по 20.07.2021. Листом від 20 липня 2021 року позивачка повідомила відповідача про свою незгоду із розміром виплаченого страхового відшкодування та попросила виплатити його в повному розмірі відповідно до чинного законодавства. Листом №030821-02865/к/у від 03.08.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповіло позивачці, що виконало зобов`язання за даним страховим випадком, а тому на їхню думку правові підстави для задоволення її заяви відсутні. Крім того, там зазначено, що листом вих. №060721-02421/к/у від 06.07.2021 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило позивачку щодо необхідності надання документів, що підтверджують встановлення надгробного пам`ятника загиблому [PERSON] . Проте, вказаного листа позивачка не отримувала, а документи на підтвердження понесення витрат на встановлення надгробного пам`ятника вона подавала відповідачеві разом із заявою про виплату страхового відшкодування у квітні 2021 року, проте відповідач не взяв їх до уваги. Зважаючи на те, що добровільно виплатити страхове відшкодування позивачці у повному розмірі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відмовилося, то у неї виникла необхідність звертатися за захистом своїх порушених прав до суду. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області 09.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду. 11 жовтня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представником вказано, що страховик повністю виконав свої обов`язки згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплативши представнику позивачки страхове відшкодування в повному обсязі, отже позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є незаконними та задоволенню не підлягають. 20 жовтня 2021 року представницею позивачки - адвокатом Польовою Е.М. було подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій вона вказала, що відповідач необґрунтовано посилається на п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як на підставу для зменшення страхового відшкодування вдвічі. З приводу обставин непереборної сили як підстав для звільнення завдавала шкоди від відповідальності, дії потерпілого не можуть вважатися непереборною силою. Вказане підтверджується зокрема і позицією Верховного Суду, який у своїй постанові від 02.10.2019 року у справі № 447/2438/16-ц вказав, що обставини, за яких з технічної точки зору причиною настання ДТП стали дії пішохода, внаслідок яких водій був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду не є факторами об`єктивного характеру, тобто обставинами непереборної сили. Тому, просить позовні вимоги позивачки задовольнити у повному обсязі. 04 листопада 2021 року представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вказано, що врахування дій пішохода при вирішенні цієї справи є обов`язковим, зобов`язання страховика, на наявність якого посилається позивачка не є деліктним і на спірні правовідносини загальні норми з відшкодування збитків не поширюються. Страховик вважає, що повністю виконав свої обов`язки, сплативши представнику позивачки страхове відшкодування в повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви. 17 листопада 2021 року представницею позивачки - адвокатом Польовою Е.М. було подано письмові пояснення, в яких вказала, що згідно з ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загиблий [PERSON] є потерпілим, тобто фізичною особою, життю, якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. А водій [PERSON] є відповідальним за завдання [PERSON] шкоди, оскільки в даних правовідносинах він є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Положення п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосуються випадків поділу розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а отже, положення ч.3 ст.1193 ЦК України не суперечать положенням спеціального закону. Також вона вказала, що не є обгрунтованими аргументи відповідача про те, що докази купівлі пам`ятника не є доказами, що підтверджують його спорудження, обов`язок відшкодувати витрати на спорудження надгробного пам`ятника не може залежати від реєстрації надмогильної споруди уповноваженими особами. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, її представницею було подано заяву про розгляд справи без участі її довірительки, а також вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 22 серпня 2020 року, приблизно о 11 год. 30 хв., по вул. Макарова в м. Рівне, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який був чоловіком позивачки. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події, а автомобіль Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Ці обставини підтверджуються копією постанови про закриття кримінального провадження від 27.11.2020, винесеної слідчим управлінням ГУНП в Рівненській області та копію постанови про застосування до [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення п. 12.4. ПДР України у відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП від 09 грудня 2020 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 25.08.2020, [PERSON] помер [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.07.1972, позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб. Згідно з копією поліса АО4515109 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована. Відповідно до копії заяви про виплату страхового відшкодування від 06.04.2020 [PERSON] до Рівненської Дирекції ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування", позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просила виплатити їй відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого [PERSON] , у вигляді одноразової виплати у розмірі 170 028,00 грн., відшкодувати їй витрати на поховання чоловіка та на спорудження надгробного пам`ятника, у розмірі 56 676,00 грн., відшкодувати їй моральну шкоду, заподіяну смертю чоловіка у розмірі 56 676,00 грн. Згідно з копією листа вих. №050721-02394/к/у від 05.07.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило позивачку про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування за фактом загибелі [PERSON] внаслідок ДТП 22.08.2020 у розмірі 121 752,00 грн., з них: 28 338,00 грн. - відшкодування моральної шкоди; 8 400,00 грн. - відшкодування витрат на поховання; 85 014,00 грн. - відшкодування витрат на утримання. 02 липня 2021 року ці кошти були перераховані на банківський рахунок позивачки, що підтверджується випискою по рахунку за період з 01.07.2021 по 20.07.2021. Відповідно до копії листа від 20 липня 2021 року позивачка повідомила відповідача про свою незгоду із розміром виплаченого страхового відшкодування та попросила виплатити його в повному розмірі відповідно до чинного законодавства. Відповідно до копії листа №030821-02865/к/у від 03.08.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповіло позивачці, що виконало зобов`язання за даним страховим випадком, а тому на їхню думку правові підстави для задоволення її заяви відсутні. Крім того, там зазначено, що листом вих. №060721-02421/к/у від 06.07.2021 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило позивачку щодо необхідності надання документів, що підтверджують встановлення надгробного пам`ятника загиблому [PERSON] . Щодо розміру відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, яку просить стягнути позивачка суд зазначає таке. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, встановлено ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 27.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з положеннями п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Частиною 3 ст. 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. З вказаних положень слідує, що законом встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, який не підлягає зменшенню, незалежно від вини потерпілого. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку становила 4723 гривні. Верховний Суд у своїй постанові від 10 січня 2019 року по справі № 274/4882/17 у подібних спірних правовідносинах висловив правову позицію, відповідно до якої положення пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосуються поділу розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована. В зазначеній справі Верховний Суд не знайшов підстав для застосування положень п. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до правовідносин, учасниками яких були водій автомобіля та візник гужового транспорту, оскільки цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, попри посилання відповідача на п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як на підставу для зменшення страхового відшкодування вдвічі, вказані положення не підлягають застосуванню в даній справі, оскільки цивільно-правова відповідальність велосипедиста [PERSON] не була і не могла бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо витрат на поховання чоловіка, понесених позивачкою, необхідно зазначити, що як стверджується матеріалами справи, відповідачем було враховано товарний чек та квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 16 800,00 грн як на підтвердження витрат на поховання, проте не визнано належними доказами товарний чек та квитанцію до прибуткового касового ордера на підтвердження понесення позивачкою витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 55 210,00 грн. Суд зазначає, що товарний чек та квитанція до прибуткового касового ордера на підтвердження понесення позивачкою витрат на спорудження надгробного пам`ятника підтверджує укладення між ФОП [PERSON] та [PERSON] усного правочину купівлі-продажу надгробного пам`ятника, що цілком узгоджується із п. 7 ч. 1 ст. І Закону України «Про захист прав споживачів». Вид діяльності ФОП [PERSON] полягає у роздрібній торгівлі надгробними пам`ятниками, тобто роздрібній торгівлі непродовольчими товарами, не віднесеними до інших угруповань, що включає в себе КВЕД 47.78, а тому, вказаний вид економічної діяльності поширюється на діяльність із виробництва виробів з каменю, що не є порушенням законодавства. Згідно з положеннями п. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже, в даному випадку до витрат на поховання відносяться також і витрати на облаштування місця поховання, з огляду на це не можуть братися до уваги посилання відповідача на те, що витрати на бруківку не можуть відшкодовуватися страховиком. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.04.2021 року у справі № 742/1378/18. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Пунктом 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що позивачкою правильно здійснений розрахунок розміру страхового відшкодування, який включає в себе: 170 028,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого; 56 676,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 56 676,00 грн. витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. В загальному розмір відшкодування становить 283 380,00 грн., що перевищує встановлену в Полісі АО4515109 страхову суму, а тому, в силу положень п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування повинно бути в розмірі, що дорівнює страховій сумі - 260 000,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню частина страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, у розмірі 138 248,00 грн., так як частина відшкодування у розмірі 121 752,00 грн відповідачем сплачено добровільно. Щодо позовної вимоги про стягнення пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат суд зазначає, згідно з п унктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», граничний строк для здійснення страхового відшкодування - 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Згідно з ч.1 ст.992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Крім того, ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Як вбачається із інформації з сайту АТ «Укрпошта», заява про виплату страхового відшкодування (відправлення №3302808682149) була одержана відповідачем 07.04.2021 року, строк для здійснення страхового відшкодування закінчився 06.07.2021 року. Отже, з 07 липня 2021 року розпочалося прострочення відповідача по сплаті страхового відшкодування. Таким чином пеня, 3 відсотки річних та інфляційні втрати повинні обраховуватися за період з 07.07.2021 по 08.09.2021 (дата звернення до суду). З огляду на викладене, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки 3817,92 грн. пені, 138,25 грн. інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 727,22 грн. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved