Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

У квітні 2015 р. представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просив: стягнути з відповідача на користь позивача основну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 411425,76 грн., заборгованість зі сплати Додаткового кредиту у розмірі 71206,74 грн., збитки у розмірі 117794,45 грн., пеню у розмірі 8753,49 грн., 3% річних у розмірі 21286,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 11931,23 грн., а загалом - 642 397,67 грн., та судові витрати у розмірі 15635,97 грн. Свої вимоги позивач аргументував тим, що 11.07.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір кредитний договір №50009632 та позивач зобов`язувався надати відповідачу додатковий кредит. Крім того, 11.07.2013 між сторонами укладено договір застави транспортного засобу. Свої зобов`язання за договором позивач виконав. 25.02.2015 ТОВ "Порше Мобіліті" стало відомо, що [PERSON] проходить військову службу, а тому, відповідно до вимог закону, йому припинено нарахування відсотків за кредитом, про що проінформовано відповідача. Проте останній з січня 2015 перестав сплачувати щомісячні платежі, у зв`язку з чим у нього утворилися заборгованість з листопада 2014 року. 23.05.2016 приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №1064 щодо звернення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача та відкрито виконавче провадження. Оскільки коштів, отриманих в результаті звернення стягнення за виконавчим листом не вистачило, у відповідача перед позивачем залишилася заборгованість за неповернутою сумою кредиту. Крім того, позивач вказує, що неналежним виконанням умов кредитного договору йому завдано збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю, позов підтримує. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з укладанням з [PERSON] договору про надання правової допомоги и необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. До клопотання додано копію ордеру МК №93867 від 22.11.2018 року та витяг з наказу №43-сп від 16.10.2018 року про розподіл та направлення кандидатів на посаду судді на стажування до місцевих судів. Враховуючі те, що справа тривалий час знаходиться у провадженні, надання достатнього часу для подання відзиву на позов чи інших заяв по суті справи, отримання відповідачем позовної заяви з додатками, ухвал суду, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, суд вважає що підстави для відкладення справи визначених статтею 223 ч. 2 ЦПК України відсутні, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. 10.07.2013 між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, згідно з яким страхова сума на т/з на момент підписання кредитного договору 46 375,00 грн.. 11.07.2013 між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав від ТОВ "Порше Мобіліті" суму кредиту - 283815,00 грн., суму додаткового кредиту - 89 496,00 грн., та зобов`язувався його повернути і виконати зобов`язання за договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду копія кредитного договору, яка засвідчила факт його укладення. 11.07.2013 з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, предметом застави став а/м Volkswagen Crafter, 2013 року випуску. Згідно довідки №198 від 25.02.2015 [PERSON] проходить дійсну військову службу у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 22.02.2015 по теперішній час. 18.03.2015 позивачем на адресу відповідача направлено лист, у якому повідомляється про відміну нарахування йому пені, штрафних санкцій та процентів за користування кредитом, починаючи з 22.02.2015 і до моменту демобілізації. 16.03.2016 позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором, що вручено останньому особисто, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення (а.с.51). На підставі виконавчого напису від 23.05.2016 стягнуто із заставодавця [PERSON] на користь ТОВ "Порше Мобіліті" предмету застави - а/м Volkswagen Crafter, 2013 року випуску, р/н [NUMBER] ; сума поточної заборгованості станом на 16.03.2016: чергові платежі - 77477,92 грн., штрафні санкції - 15789,35 грн., сума кредиту до повернення - 464 508,51 грн.,штраф в розмірі 20% від суми кредиту - 56 763, 00грн. Сума до стягнення - 614 538,78 грн., а також відшкодування витрат заставодержателя, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису - на суму таких витрат. 20.07.2016 відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №1064 від 23.05.2016. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору Згідно з частиною 1 статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 527, 530ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статей 610, 612ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1.2. Загальних умов кредитування (далі за текстом - Умови) відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит позивачу у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Кредитного Договору. Відповідно до п.1.3.1. Умов розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Договору, в подальшому Позичальник сплачує платежі в рахунок повернення кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеному у Кредитному договорі. Згідно п.1.4.2. Умов повернення кредиту здійснюється Позичальником у повному обсязі в терміни встановлені [PERSON] погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Умовами передбачено інші строки повернення кредиту. Відповідно до п.2.1 Умов за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування Позичальник сплачує Компанії проценти за процентною ставкою, визначеною у Договорі. Відповідно до п. 3.2.1.Умов Компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав у випадку порушення Позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (або його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць. Пунктом 3.3. Умов встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути в повному обсязі суму кредиту та додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. Як вбачається з досліджених доказів, вимога позивача про дострокове повернення кредиту відповідачем не була виконана, в передбачений вимогою про дострокове повернення кредиту строк. У зв`язку з цим, відповідно до п.2.1.1 Договору застави у разі невиконання відповідачем зобов`язання за договором, позивач має право задовольнити за рахунок Предмету застави свої вимоги у порядку зазначеному у розділі 5 Договору застави у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацією. У пункті 5.4 Договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником [PERSON] належним чином не виконані, в передбачений договором строки кредит не погашений. Тому утворилась заборгованість за невиконання умов Кредитного договору № 50009632 від 11.07.2013 року, яка згідно зведеної облікової виписки станом на 09.02.2018 року, який був наданий до суду позивачем за період з 03.11.2014 року по 16.03.2016 року становить: основну суму заборгованості за кредитом у розмірі - 346609,74 грн.; заборгованість зі сплати Додаткового кредиту у розмірі 71206,74 грн. Крім того, 3% річних за час прострочення платежів за кредитом у розмірі 21286,00 грн. Розмір процентів за користування кредитними коштами за період з 01.04.2016 року по 09.02.2018 року, тобто за 680 днів, становить 64816,02грн., із розрахунку: 346609,74 грн. х 9,9 % х 680: 360 = 64816,02 грн.. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 411 425,76 грн.. Вказана сума заборгованості підтверджена розрахунком наданим позивачем. За змістом ч.2 до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми становить 21286,00 грн. із розрахунку: (СЗ) грн. х 3% : 365 х КДП =, де СЗ грн. - сума заборгованості, КДП - кількість днів прострочки. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 346609,74 грн., заборгованості зі сплати Додаткового кредиту у розмірі 71206,74 грн. та 3% річних у сумі 21286,00 грн. такими, що ґрунтуються на законі, а тому вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 64816,02 грн. та пені у розмірі 8753,49 грн., то суд приходить до наступного. Згідно з ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час. Враховуючи, що відповідач є військовослужбовцем і зазначені обставини підтверджуються довідкою Військової частини про проходження [PERSON] військової служби з 22.02.2015, суд вважає, що на нього поширюються пільги встановлені ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом у розмірі 64816,02 грн. за період з 01.04.2016 по 09.02.2018, проте матеріали справи не містять доказів демобілізація відповідача. Те ж саме стосується і вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені у розмірі 8753,49 грн.. За такого, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15. З кредитного договору та умов кредитування вбачається, що сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквіваленті (а.с.18), тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає, оскільки предметом кредитного договору є грошові кошти у гривнях, проте встановлено їх еквівалент в доларах США. Таким чином втрати від знецінення національної валюти ТОВ «Порше Мобіліті» відшкодовані урахуванням курсу долара США до гривні при стягненні кредитної заборгованості, і у задоволенні цієї частини вимог слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь збитків у розмірі 117794,45 грн., у зв`язку з супроводженням процесу стягнення заборгованості, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання про їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Нарахування позивачем суми збитків у розмірі 117794,45 грн. не ґрунтуються на вимогах ст.22 ЦК України, і дані витрати не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України, За таких обставин, позовні вимоги в частині включення до заборгованості збитків задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн., то суд дійшов наступного. Як роз`яснено в пунктах 47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Частиною 1 ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з матеріалів справи 15.10.2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Юридична фірма Вернер» укладено Договір про надання юридичних послуг №24/2010 (а.с. 150-159). Згідно Додаткової угоди №224 від 10.08.2015 року до Договору про надання юридичних послуг №24/2010 ТОВ «Юридична фірма Вернер» зобов`язалося надати ТОВ «Порше Мобіліті» правову допомогу по справі про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості та збитків з відповідача за договором кредиту (а.с.160-163). Матеріали справи не містять даних, що ТОВ «Юридична фірма Вернер» є юридичною особою, яка займається діяльністю з надання правової допомоги. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] брав участь у справі як представник ТОВ «Порше Мобіліті» на підставі виданої ним же довіреності, а не на підставі довіреності ТОВ «Юридична фірма Вернер». До матеріалів справи не було долучено документів на підтвердження того, що він є працівником ТОВ «Юридична фірма Вернер». За таких обставин відсутні підстави для стягнення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрат на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 642397,67 грн. та сплачено судовий збір в розмірі 9635,97 грн. Позов задоволено на суму 163278грн 38коп. Таким чином, стягненню підлягає 6586,54 грн. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (439102,48 х 9635,97 /642397,67).

Outcome: partial