Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

ДП "Херсонський морський торговельний порт" звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 8810,81 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що на балансі ДП "Херсонський морський торговельний порт" знаходиться будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , якому надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Головним наймачем квартири [ADDRESS] будинку є [PERSON] , корисна площа складає 35,95 кв.м. Нарахування квартирної плати станом на 30.06.2020 р. складає 8810,81 грн. Відповідачка належним чином не вносить плату за надані їй послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. На неодноразові усні та письмові попередження про погашення заборгованості відповідачка не реагує. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 23.06.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. 18.03.2019 року відповідачкою подано заяву про застосування строків позовної давності. 18.03.2019 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву у якому просила залишити без руху поданий позов, відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Вказала, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, позивач не підготував договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору та не уклав з нею його; позивач не конкретизує за який період утворилась заборгованість за квартирну плату та спожиту теплову енергію. Крім того, фактично позивач, користуючись своїм одноосібним і монопольним становищем на ринку послуг, переслідує мету одержання безпідставного збагачення за її рахунок з метою поліпшення свого фінансового становища. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 21.04.2020 року у зв`язку з тим, що суддя Дорошинська В.Е. не може продовжувати розгляд справи, через відсторонення від здійснення правосуддя, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/10046/17. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2020 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2020 року справу прийнято до провадження судді Ус О.В. в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. 17.08.2020 року представником ДП "Херсонський морський торговельний порт" подано заяву про збільшення позовних вимог. 23.11.2020 р. відповідачкою подано заперечення на відповідь на відзив, у яких вказала, що позовні вимоги є надуманими, необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, додано власний розрахунок. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.01.2021 року зобов`язано Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" надати суду розрахунок в межах строку позовної давності, у вигляді таблиці із вказівкою сум нарахування, помісячно сплати та різниці; надати особову картку розрахунків по квартирі в межах строку позовної давності; запропоновано [PERSON] надати суду докази встановлення лічильників, здійснення їх повірки та передання їх на баланс до ДП "Херсонський морський торговельний порт"; судове засідання відкладено. 18.03.2021 року представником позивача подано пояснення щодо застосування строків позовної давності, у яких вказав, що позивач звернувся з позовом 07.02.2017 р. про стягнення житлово-комунальних послуг за період з 01.06.2014 р. по 01.10.2016 р. в сумі 3916,94 грн., тобто в межах строку позовної давності. Згодом, на підставі заяви про збільшення позовних вимог від 12.08.2020 р., період стягнення збільшився до 01.06.2020 р. Вказав, що відповідачка здійснювала оплати з 01.03.2014 р. по 01.06.2020 р., тобто, оплати відповідачки є свідченням визнання боргу та переривання строку позовної давності, тому строк позовної давності розпочинався заново з моменту кожної оплати. 18.03.2021 року представником відповідачки подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів. 08.04.2021 року представником позивача подано на виконання вимог ухвали суду від 21.01.2021 р. розгорнутий розрахунок заборгованості відповідачки. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подана заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В матеріалах справи наявна заява відповідачки та її представника про розгляд справи за відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно акту обстеження квартир на наявність лічильників обліку електричної енергії від 30.09.2015 р. складеного групговим електромеханіком [PERSON] , електриком [PERSON] , радником директора ДП "ХМТП" Борисовим В.М., при обстеженні житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та квартири [PERSON] №11,12 встановлено, що лічильник обліку електричної енергії, зареєстрований у ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" у квартирах не встановлено (арк. справи 46). 23.09.2015 року ДП "Херсонський морський торговельний порт" за вих. №52 на адресу [PERSON] надіслано лист, у якому нагадуали, що заборгованість за квартирну плату станом на 01.09.2015 року склала 2141,74 грн., та просили в терміновому порядку сплатити заборгованість. Вказаний лист отримано [PERSON] 23.09.2015 р., про що свідчить її особистий підпис (арк. справи 47). Згідно довідки №51 від 05.10.2015 р. ДП "Херсонський морський торговельний порт", [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 35,8 кв.м, житлова площа 25,54 кв.м, склад сім`ї 3 чоловіки: [PERSON] , [PERSON] (арк. справи 48). За відомостями особової картки розрахунків по квартирній платі за період з 31.07.2013 року по 31.05.2016 р. [PERSON] , нараховано за квартплату 1599,04 грн., за електроенергію 2408,39 грн., нараховано разом 4007,43 грн., надійшло оплати на загальну суму 960 грн., залишок 3916,94 грн. (арк. справи 49). Відповідачкою до відзиву додано світлину електричного лічильника №19106803 та №19016402 (арк. справи 97- 98). Доказів, що вказані лічильники встановлені саме у її житлових приміщеннях та те, що вони прийняті на баланс ДП "Херсонський морський торговельний порт", що вони пройшли повірку тощо суду не надано. За довідкою складеною Начальником ВГ та ІС, на балансі Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" знаходиться будинок по [ADDRESS] . В будинку розташована квартира [ADDRESS] , яка розміщена в 1 під`їзді будівлі. Житлова площа у квартирі №11,12 надана на підставі рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Херсонського морського торгівельного порту та на даний час проживає [PERSON] . На підставі паспортів БТІ від 26.06.2015 року та від 12.07.2010 року житлова площа квартири [ADDRESS] у квартирі спільного заселення складає 24,2 кв.м. загальна площа займаного житлового приміщення складає 33,00 кв.м (визначена пропорційно загальній площі квартири спільного заселення у блоку (арк. справи 185). За актом опломбування приладів обліку від 29.03.2019 р., 29.03.2019 року у [PERSON] знято два лічильники з підставі застарілості. Пломба заводська без порушень, пломба СГЕ без порушень (арк. справи 216), та 29.03.2019 р. встановлено [PERSON] у квартири № [NUMBER] лічильник АШАЕ.411152.001-02ПС (арк. справи 217). Згідно довідки складеної в.о. гол. енергетика, до 29.03.2019 року в кв. 11-12 були встановлені прилади обліку електричної енергії - СО-2М зав. №19010402, 19106803 - 1963 року виготовлення. Відповідач, згідно облікових даних проживає в кв. 11-12 з 1987 року. На момент поселення, термін експлуатації приладів обліку електроенергії склав 24 роки. Зважаючи на вищевказане, відповідач своєчасно не звернувся до балансоутримвача будинку із заявою: про перевірку справності, терміну експлуатації, фіксацією показників та не надав документів про технічний стан встановлених приладів обліку електроенергії (арк. справи 219). Щодо посилань відповідачки у відзиві про необґрунтованість розміру тарифу для нарахування квартирної плати, відсутності обґрунтування тарифу на електричну енергію суд зазначає, що вказані тарифи встановлювалися та затверджувалися начальником ДП "ХМТП" на підставі розрахунку витрат на послуги з утримання будинків та прибудинкової території; Постанов Національної комісії регулювання енергетики України №309 від 10.03.1999 р. "Про тарифи на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам" тощо. Посилання відповідачки про нарахування тарифу за електроенергію без врахування встановлених у неї лічильників, суд не приймає до уваги, оскільки вказані лічильники на балансі підприємства не перебували, доказів проведення їх повірок не надано. З 29.03.2019 року відповідачці встановлено та опломбовано за актом про опломбування приладів обліку лічильник та з того часу нарахування здійснюються за показниками лічильника. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Нормами частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За статтею 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону №2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у аналогічній за обставинами справі № 6-2951цс15. Суд відхиляє доводи відповідачки про те, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з огляду на неукладення договору на їх постачання, оскільки відповідачкою в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не було доведено того факту, що нею фактично не отримувались або отримувались не в повному обсязі чи неналежної якості зазначені послуги. Статтею 14 Закону №2189-VIII передбачено поділ житлово-комунальних послуг залежно від порядку затвердження цін тарифів. Затвердження цін та тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органу місцевого самоврядування; за статтею 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, а розмір плати розраховується, виходячи з розміру встановлених цін (тарифів) та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідачкою всупереч процесуального обов`язку (ст.ст. 12, 81 ЦПК України), не було спростовано наявного у справі розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та не було надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів (ст.ст. 76-80 ЦПК України), про те, що вона споживала комунальні послуги у обсязі меншому, ніж про це зазначив позивач. Згідно уточненого розрахунку заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2014 року по 01.06.2020 року загальна заборгованість за квартирну плату та електроенергію складає 8810,81 грн. Відповідачкою заявлено про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.ст.256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового Судом встановлено, що із позовом ДП "Херсонський морський торговельний порт" звернувся 14.06.2017 року, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, період заборгованості, за яким позивач просить стягнути становить з 01.03.2014 року по 01.06.2020 року. Зважаючи на наведене, підстави для застосування строків позовної давності відсутні, позов поданий в межах строку позовної давності. Загальна заборгованість відповідачки [PERSON] за період з 01.03.2014 року по 01.06.2020 року за квартплату складає 4314,54 грн., за цей же період заборгованість за електроенергію складає 10763,14 грн., що разом становить 15077,68 грн. За вказаний період відповідачкою сплачено заборгованості на загальну суму 7273,76 грн., різниця складає 7803,92 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки, а відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1849 грн. 76 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 30 квітня 2021 року.

Outcome: partial