Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 15.04.2020 року [PERSON] через свого адвоката Кожем`як М.О. звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Черкаської районної державної адміністрації про припинення права колективної власності на земельні ділянки, визнання державного акту на право колективної власності на землю таким, що втратив чинність та скасування його запису, встановлення факту належності земельних ділянок до земель державної форми власності сільськогосподарського призначення. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є ветераном війни- учасником бойових дій. 09.10.2019 року йому було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Дубіївської сільської ради, розміром 1,6000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, у власність з підстав того, що вона включена до державного акту на право колективної власності серії ЧР №17-5 від 26.04.1994 року. Рішенням Дубіївської сільської ради від 15.02.2018 року також відмовлено позивачу у виділенні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства через відсутність запитуваної земельної ділянки у сільської ради. Згідно довідки статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель від 18.06.2019 року, запрошувана ділянка рахувалась за ЗАТ «Черкаський агротепличний комбінат» (Дубіївка). ЗАТ «Черкаський агротепличний комбінат» перебуває у процесі припинення. Дія договору оренди землі ЗАТ «Черкаський агротепличний комбінат» від 09.02.2006 року на земельну ділянку площею 3,4116 га, розташованої в адмінмежах Дубіївської сільської ради Черкаського району закінчилась в 2011 році. Перебування земельної ділянки в колективній власності перешкоджає позивачу скористатися своїм правом на отримання земельної ділянки у власність. Позивач просив суд припинити право колективної власності на земельні ділянки, які не підлягали поділу та паювання, загальною площею 1407,2 га, розташовані в адміністративних межах Дубіївської сільської ради, які зазначені в державному акті про право колективної власності на землю серії ЧР №17-5 від 26.04.1994 року; визнати державний акт про право колективної власності на землю серії ЧР №17-5 від 26.04.1994 року за №15 в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю таким, що втратив чинність в частині ділянок загальною площею 1407,2 га та скасувати його запис в Книзі записів державних актів на право колективної власності; встановити юридичний факт належності земельних ділянок, загальною площею 1407,2 га до земель державної форми власності сільськогосподарського призначення. Сторони в судове засідання не зявились, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялись в установленому законом порядку, в порядку п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України можливо провести розгляд справи без участі сторін. Відзиву на позовну заяву не надійшло. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Провадження по даній справі було відкрито на підставі ухвали судді Черкаського районного суду Черкаської області Соколишиної Л.Б. від 16.04.2020 року, з розглядом в порядку загального позовного провадження. 15.07.2020 року від представника позивача адвоката Кожемяк М.О. надійшла заява про розгляд справи, призначений на 17.07.2020 року без її участі. 17.07.2020 року підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади судді Черкаського районного суду Черкаської області 13.08.2020 року, через подання заяви про відставку, розпорядженням керівника апарату Черкаського районного суду Черкаської області за № 20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, і протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено нового суддю Тептюка Є.П. 04.09.2020 року суддею Черкаського районного суду Черкаської області Тептюком Є.П. винесено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначення до судового розгляду по суті. 05.11.2020 року від адвоката Кожемяка М.О. надійшла заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі та участі позивача. Встановлені судом обставини: 26.04.1994 року колективному сільськогосподарському підприємству «Дубіївка» с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області видано державний акт на право колективної власності на землю, Серії ЧР 17-5, за яким передано у колективну власність 1407,2 га землі в межах згідно з планом, для ведення сільськогосподарського виробництва. Відповідно до плану земельних меж земель, переданих у колективну власність, до опису меж входить: Руськополянська сільська рад Черкаського району, Біозірська сільська рада Черкаського району, землекористувачі в адмінмежах Дубіївської сільської ради Черкаського району. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 09.10.2019 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої в адміністративних межах Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,6000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з таких підстав: земельна ділянка включена до державного акту на право колективної власності серії ЧР №17-5 від 26.04.1994 року. Наказ [PERSON] не оскаржено. \~ \~ \~ \~Рішенням Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 15.02.2018 року №25-9/VII відмовлено [PERSON] у виділенні земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в зв`язку з тим, що запитувані земельні ділянки по Дубіївській сільській раді відсутні, учасникам АТО згідно списку, що додається. У список учасників бойових дій, яким відмовлено у виділенні земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, внесено прізвище [PERSON] . Рішення сільської ради позивачем не оскаржено. \~ \~ \~ \~З довідки СТОВ «Дубіївка» від 20.09.2019 року вбачається, що в адміністративних межах Дубіївської сільської ради за населеним пунктом, в районі колишнього консервного заводу відсутні земельні ділянки, що обліковуються за СТОВ або перебувають в оренді. 21.08.2018 року [PERSON] видано безтермінове посвідчення про те, що він має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни учасників бойових дій, Серії [NUMBER] . Суд не надає оцінку наступним письмовим доказам: довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекорисиувачами, угіддями від 18.06.2019 року; витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; довідці з ЗАТ «Черкаський агротепличний комбінат» від 10.09.2019 року; розпорядженню від травня 2015 року №120; договору оренди землі від 09.02.2006 року та акту передачі земельної ділянки від 09.02.2006 року, оскільки вказані докази є неналежними, зокрема не стосуються предмету спору і пов`язані з пошуком позивачем бажаної земельної ділянки, та її звільнення від користування іншими фізичними чи юридичними особами, при цьому, позивач не оскаржує рішення державних органів про відмову у наданні земельної ділянки. Норми права, що підлягають застосуванню: Статтею 1 Першого протоколу\~Конвенції про\~захист прав\~людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 3 ЗК України 1990 року, чинної на час видачі спірного державного акту, було передбачено, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (частина друга\~статті 5 ЗК України 1990 року). Відповідно до статей\~22,\~23 ЗК України 1990 року\~право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. \~ \~ \~ \~Ст. 27 ЗК України 1990 року визначено, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 1)\~добровільної відмови\~від земельної\~ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3)\~припинення діяльності\~підприємства,\~установи,\~організації,\~селянського (фермерського)\~господарства; \~4)\~систематичного невнесення\~ земельного\~ податку\~ в\~ строки,\~встановлені законодавством\~ України,\~ а\~ також\~ орендної\~ плати\~ в\~строки,\~визначені договором\~оренди; 5)\~нераціонального \~використання \~земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7)\~використання землі\~не за\~цільовим призначенням; 8)\~невикористання протягом\~ одного\~ року\~ земельної\~ ділянки,\~наданої для\~сільськогосподарського виробництва,\~і протягом\~ двох\~років -\~для несільськогосподарських\~потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~28\~ЗК України\~1990\~року,\~право колективної\~та приватної\~власності на\~земельну \~ділянку чи\~її частину\~припиняється у\~разі: 1)\~добровільної відмови\~від земельної\~ділянки; \~2)\~ відчуження\~ (продажу)\~ земельної\~ ділянки\~ Раді\~ народних\~депутатів; \~3)\~викупу земельної\~ділянки \~для \~державних \~або \~громадських потреб; 4)\~припинення у\~випадках,\~передбачених пунктами\~4,\~6-8\~статті 27\~цього Кодексу. Право власності на землю може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу. Відповідно до частини 1\~статті 60 ЗК\~України 1990 року\~ колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські акціонерні товариства можуть одержувати земельні ділянки у колективну власність, користування, у тому числі в оренду. Землі, передані цим господарствам у колективну власність, поділяються на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 16.03.2020 року по справі № 733/1600/17 зазначає, що положеннями\~статті 30 ЗК України\~передбачено, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). Отже, право колективної власності здійснюють загальні збори співвласників земельних часток (паїв), членів підприємства, збори уповноважених, або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Згідно з частиною другою\~статті 108 ЦК України\~у випадку реорганізації юридичної особи шляхом перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи. Статтею 7\~Закону України\~«Про колективне\~сільськогосподарське підприємство» встановлено, що об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Згідно статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»\~підприємство самостійно\~володіє,\~користується і\~розпоряджається належними\~йому об`єктами\~власності. Право\~колективної власності\~здійснюють загальні\~збори членів\~підприємства,\~збори уповноважених\~або створений\~ними орган\~управління підприємства,\~якому передано\~окремі функції\~по господарському\~управлінню колективним\~майном. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених. Відповідно до статті 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»\~земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. \~Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України,\~Законом України\~"Про\~порядок виділення\~в натурі\~(на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)". Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до\~Закону України\~"Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України\~"Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно п. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).\~ Відповідно до пункту 2, пункту 4\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.\~ Відповідно до ч. 3\~ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності та повноті приходить до наступного. Доводи позивача про те, що право користування земельною ділянкою припиняється, внаслідок припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства є необґрунтованими, оскільки встановлено, що КСП «Дубіївка» було реорганізовано у СТОВ «Дубіївка», а відповідно до частини другої\~\~статті 108 ЦК України\~у випадку реорганізації юридичної особи шляхом перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи. У звязку з чим, підстав для припинення права колективної власності на земельні ділянки, що зазначені в оскаржуваному державному акті немає. Земельна ділянка, яку бажає отримати позивач перебуває у колективній власності СТОВ «Дубіївка». Державний акт на право колективної власності на землю від 26.04.1994 року, виданий КСП «Дубіївка», Серії ЧР 17-5, є чинним, оскільки в матеріалах справи відсутнє рішення загальних зборів власників земельних часток (паїв) колишнього КСП «Дубіївка» щодо долі нерозпайованої частини землі чи рішення зборів уповноваженого або створеного КСП «Дубіївка» органу управління, якому передано функції по господарському управлінню колективним майном. Скасування державного акту на право колективної власності на землю буде порушувати права інших співвласників земельних часток (паїв). Чинним законодавством не передбачено встановлення судовим рішенням факту належності земельної ділянки до певної форми власності. Питання про віднесення земель до певної категорії зі встановленням цільового призначення відноситься до повноважень органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а не до повноважень суду. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не відповідають Закону, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Судові витрати: Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір необхідно віднести на рахунок держави, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed