Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку по [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги наступним чином. Він являється власником житлового будинку за вказаною адресою, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 07.02.2006 року, у якому він проживає разом зі своєю сім? єю. Окрім нього та його сім? ї, у вказаному житловому будинку, зареєстрована також і відповідачка, яка фактично з 2005 року не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується довідкою Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області від 09.10.2014 року №1443. Так, відповідачка фактично більше року не проживає у належному йому, на праві власності житловому будинку, а реєстрація її місця проживання обмежує його право, як власника нерухомого майна. Оскільки відповідачка до цього часу не знялася з реєстраційного обліку у добровільному порядку, захистити своє право як власника житлового приміщення можливо лише в судовому порядку шляхом подачі позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. У своїй письмовій заяві позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги, розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчать відповідні повідомлення та розписка про отримання нею виклику до суду, натомість не надала заяви про розгляд справи за її відсутності або заперечень на позов, про що суд вважає можливим застосувати положення ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа без самостійних вимог Томаківський районний сектор головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області просить розглянути справу за відсутності у судовому засіданні свого представника, про що подано відповідну письмову заяву. Перевіривши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову або таких, що порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За умовами ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Встановлено, що власником житлового будинку по [ADDRESS] являється позивач, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.02.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.02.2006 року. Довідка видана Мирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області від 30.10.2014 року №1596 підтверджує той факт, що відповідачка зареєстрована за вказаною вище адресою, однак не проживає за місцем з 2005 року, що також встановлено актом матеріально-побутових умов. Отже, суд вважає, що в даному випадку згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідачка втратила право на користування житлом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Outcome: approved