Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просила постановити рішення яким встановити факт спільного проживання однією сімєю в період з 25 грудня 2001 року по грудень 2008 року з відповідачем та їх дітьми: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнати самовільно зведений та неприйнятий в експлуатацію будинок з господарськими будівлями розташований за адресою : [ADDRESS] обєктом права сумісної власності позивачки та відповідача [PERSON] Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона спільно проживала з [PERSON] однією сімєю разом з її сином та дітьми відповідача за адресою: [ADDRESS] з 25 грудня 2000 року по грудень 2008 року, зазначаючи при цьому, що вони мали спільний побут, взаємні права та обов'язки, дбали один про одного та дітей, але відносини не реєстрували. Під час спільного життя вони вирішили поліпшити свої житлові умови за для чого 9 червня 2005 року вони спільно придбали земельну ділянку розташовану по [ADDRESS], площею 0,065га право власності на яку оформлено у встановленому законом порядку по ? частині за [PERSON] та [PERSON]За період з 2006 по 2009 рік вони за спільні кошти самочинно проводили будівництво будинку, бані та підключення комунікацій, а саме газу, електроенергії води, на даний час домоволодіння в експлуатацію не введено. Оскільки, після закінчення будівництва відповідач став чинити їй перешкоди для проживання в збудованому будинку, одноосібно користуватися земельною ділянкою та спільно побудованим житловим будинком, позивачка вимушена була звернутися до суду за захистом порушеного права і внаслідок чого, просила суд постановити рішення яким встановити факт спільного проживання однією сімєю з відповідачем в період з грудня 2001 року по грудень 2008 року, і посилаючи на зазначені вище обставини, визнати спірне домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на зазначені вище обставини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] вважають, що позовні вимоги [PERSON] незаконними та необґрунтованими, і такими що не підлягають задоволенню, одночасно в судовому засіданні відповідач частково підтвердив, зазначений позивачкою факт, що він дійсно деякий час спільно проживав з позивачкою в квартирі, що належила його матері [PERSON], розташованої за адресою: [ADDRESS]. Як зазначив відповідач, 9 червня 2005 року він за свої особисті кошти придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,065 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] вартістю 32546,85 коп., яку в рівних частках оформив на себе та [PERSON], мотивуючи в судовому засіданні свої дії, тим, що мав з останньою на той час сексуальні стосунки. Після припинення спільного проживання з [PERSON], він з 2006 року став мешкати однією сімєю як чоловік та дружина з [PERSON].(дошлюбне прізвище [PERSON]) з якою 27 листопада 2009 року уклав шлюб та самостійно на своїй часті земельної ділянки, побудував за свої власні кошти і кошти своєї дружини [PERSON] житловий будинок, де вони зараз разом і проживають. Третя особи з самостійними вимогами - [PERSON] позов не визнала, з тих підстав, що зазначене вище спірне домоволодіння є їх спільною сумісною власністю з відповідачем, оскільки було побудовано за час їх спільного проживання з [PERSON] однією сімєю, при цьому пояснила наступне: з травня 2006 року вона стала проживати у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] у квартирі [ADDRESS], що є власністю матері відповідача [PERSON]., уточнивши при цьому, що шлюб з останнім був зареєстрований 27 листопада 2009 року. Як зазначила третя особа, весною 2007 року вони разом з [PERSON] розпочали будівництво спірного домоволодіння за спільні кошти, в тому числі і ті, що вона отримала від продажу своєї квартири в травні 2006 року; в спірне домоволодіння вони разом з відповідачем переїхали проживати лише в травні 2010 року після продажу квартири матері останнього, розташованої по вулиці лейтенанта Дніпрова в місці Кременчуці та з підстав закінчення будівельних робіт і як наслідок можливості проживання в спірному будинку, розташованому по вулиці [ADDRESS] Суд, вислухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог частини 1 статті 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Як встановлено судом, 4 грудня 2001 року шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданими 4 грудня 2001 року відділом РАЦС Крюківського районного управління юстиції міста Кременчука Полтавської області, за актовим записом № 401. 29 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] придбали земельну ділянку площею 0,065 га розташовану за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадібна ділянка), що підтверджується договором купівлі продажу земельної ділянки від 19 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 9951. Як вбачається зі змісту, досліджених в судовому засіданні державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих Кременчуцьким міським управлінням земельних ресурсів 14 вересня 2005 року, сторонам по справі, а саме [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по ? частини цієї ділянки. Сторонами в суді не оспорюється той факт, що на час звернення позивачки до суду із зазначеним вище позовом, на вказаній вище земельній ділянці побудований будинок з господарськими будівлями, спорудами та лазнею, які на даний час, є самочинно побудованою спорудою, оскільки належним чином не введений в експлуатацію, як це потребують норми чинного законодавства. 27 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 27 листопада 2009 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 515. Відповідно до частини 1 статті 60 ПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитані в судовому засіданні свідки з боку обох сторін, фактично підтвердили зазначений позивачкою факт сумісного проживання з відповідачем однією сім'єю починаючи з вказаного останньою періоду часу, а саме з 25 грудня 2001 року, після розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] 24 грудня 2001 року. Однак, враховуючи суперечливі покази свідків щодо періоду з якого саме [PERSON] припинила спільне проживання з [PERSON], суд при вирішуючи питання щодо доведеності в судовому засіданні факту спільного проживання сторін однією сімєю у визначений позивачкою період часу, приймає до уваги надані сторонами письмові докази в їх сукупності між собою, а саме: - договір купівлі продажу земельної ділянки від 19 червня 2005 року, зі змісту якого вбачається, що співвласниками спірної ділянки є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 104 т.1); - постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 лютого 2010 року, яка відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства, на час вирішення спору у суді є такою що набрала законної сили, зі змісту якої вбачаються обставини співмешкання сторін за період часу тривалістю вісім з половиною років (а.с. 14 т.1); - протокол обшуку квартири [ADDRESS], складений 15 вересня 2007 року яким задокументовано проведення обшуку в зазначеній вище квартирі в присутності [PERSON], її сина та дочки відповідача - [PERSON] щодо виявлення та вилучення у спальній кімнаті зазначених вище осіб документів; - дорученням матері відповідача [PERSON]. виданий матері позивача [PERSON] - [PERSON] 5 жовтня 2007 року, якою [PERSON] уповноважує останню вчинити дії з продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]; Окрім того, при встановлені судом періоду часу сумісного проживання сторін, суд приймає до уваги покази свідка [PERSON] в частині сумісного відвідування [PERSON] та [PERSON] як подружжя, весілля її доньки в серпні 2008 року, з тих підстав, що в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив зазначений свідком факт, одночасно зазначивши, що був там присутній лише в якості водія за запрошенням нареченої, сам факт подальшого святкування весілля в кафе не може підтвердити, з тих підстав, що не пам'ятає усі події того дня, в зв'язку з великим проміжком часу. Суд приймає до уваги як належний, в розумінні вимог цивільно процесуального законодавства, доказ і фотокартки, надані позивачкою на підтвердження факту сумісного проживання з відповідачем однією сімєю в зазначеній останній період часу, оскільки останні, на думку суду, підтверджують не лише факт, спільного відпочинку сторін, як на цьому наполягає відповідач та третя особа, а і в сукупності з іншими наведеними вище доказами, свідчать про проживання [PERSON] однією сімєю з відповідачем [PERSON] Вирішуючи спір по суті, суд враховує норми статті 3 Сімейного Кодексу України, яка вказує, що сім"ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки. Європейській суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх звя"зок поза шлюбом. Відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та те, що встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю необхідно для визначення домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки, [PERSON] та [PERSON] з 25 грудня 2001 року по грудень 2008 року. Однак, вирішуючи справу по суті, суд, вважає, що вимоги позивача в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю починаючи з 25 грудня 2001 року не підлягають задоволенню, з тих підстав, що по-перше: встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з 2001 року не має для позивача юридичних наслідків, оскільки, як встановлено судом, земельна ділянка, як і будівництво спірного домоволодіння було розпочато у 2005 році; і по-друге: на зазначеній вище період часу, за якій позивачка просить встановити юридичний факт, норми Сімейного Кодексу України не поширюються. Отже, суд вважає доведеним факт знаходження [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 1 січня 2004 року по грудень 2008 року, у зв'язку з чим в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню. Щодо розгляду по суті вимоги [PERSON] в частині визнання спірного домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності позивачки та відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Статтею 74 зазначеного вище Закону визначено, що жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна,придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази, а саме: ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності. Із роз'яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вбачається, що при застосуванні вимог статті 74 Сімейного Кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Тобто, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім"єю без реєстрації шлюбу є підставою для визнання набутого ними за час спільного проживання майна - об'єктом спільної сумісної власності, в звязку з чим суд і приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині визнання об'єктом права спільної сумісної власності позивачки та відповідача [PERSON] самовільно зведеного та неприйнятого в експлуатацію будинку з господарськими будівлями розташованого за адресою : [ADDRESS] - підлягають задоволенню. Доводи відповідача та третьої особи [PERSON] щодо проживання останніх однією сімєю як чоловік та дружина з травня 2006 року по 27 листопада 2009 року, суд не приймає до уваги оскільки по-перше: сторонами не надано суду беззаперечних доказів, що [PERSON] до реєстрації шлюбу з відповідачем перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах; а по-друге: відсутність зазначеного вище факту вже встановлена судовим рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 27 червня 2013 року, яким в задоволенні позовних вимог зазначених вище осіб було відмовлено за недоведеністю. Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача, про те, що спірна земельна ділянка була придбана за особисті кошти [PERSON], оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної вище обставини. Твердження відповідача в тій частині, що в період 2006-2007 року будівельні роботи по будівництву будинку, ще не були закінчені, спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: будівельним паспортом від 20 листопада 2007 року про підведення газу до будинку, робочим проектом газифікації будинку за 2007 рік, листом "ПОЕ" про підключення електричної енергії від 17 листопада 2006 року, актом № 457 від 25 листопада 2007 року перевірки і прочистки димових каналів, що свідчать про проведення в будинку вказаних робіт в період 2007 року включно. Окрім того, надана на підтвердження свої пояснень відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], кошторисна документація на придбання будівельних матеріалів, а саме чеки, квитанції, акти, не є беззаперечним доказом того, що вказані будівельні матеріали були використані відповідачем саме для будівництва спірного домоволодіння.

Outcome: partial