Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 жовтня 2015 року між сторонами було уклалено шлюб у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. [INFO] в них народилась донька [PERSON], яка наразі проживає з позивачем. [PERSON] зазначає, що в липні 2017 року відповідач залишив їх сім'ю і почав проживати окремо. З того часу відповідач будь-якого інтересу до виховання дочки не виявляє, не цікавиться її життям та розвитком. Крім того, в зв'язку із здійсненням догляду за дитиною, [PERSON] не в змозі працювати, а коштів, які відповідач добровільно виплачує як аліменти на доньку, недостатньо для їх з дитиною нормального проживання. Разом з тим, [PERSON] добре матеріально забезпечений, оскільки неофіційно займається підприємницькою діяльністю, пов'язаною з вантажними перевезеннями та отримує пристойний, хоча й мінливий дохід. Враховуючи вищевказане, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь кошти у розмірі 2 000 грн., щомісячно на її утримання до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, надав відзив на позовну заяву та пояснив, що в нього відсутнє нерухоме майно та земельні ділянки. У його власності перебуває лише автомобіль 2002 року випуску, який був подарований батьком. Разом з тим, позивач отримує соціальну допомогу на утримання дитини до трьох років. Також зазначив, що він займається підробітками і сплачує аліменти на дитину. Просив позов [PERSON] задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на утримання дружини в розмірі 300 грн. В зв'язку з отриманням позивачем відзиву, нею було подано відповідь на відзив, відповідно до якого рішенням Вінницького міського суду вінницької області від 21 грудня 2017 року у справі 127/25513/17 встановлено, що відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, у нього немає інших утриманців. Отже, дані обставини не потребують доказуванню. На думку позивача, довідку про доходи відповідача не слід приймати до уваги, оскільки нею неможливо підтвердити доходи, які він фактично отримує від здійснення трудової діяльності. Згідно інформації, яка розміщена на веб-сайті «Авто-RIA» в мережі інтернет, [PERSON] півтора року опубліковує інформацію про продаж транспортних засобів, за якою є відомості про фактично продані автомобілі. Також відповідач надає послуги із перевезення вантажів на транспортному засобі, який також виставляється на продаж та за пошкодження якого отримав страхове відшкодування у розмірі 38 023,04 грн. Відповідач на обліку в центрі зайнятості як такий, що шукає роботу не перебуває. Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 10.10.2015 року, судом встановлено, що 10.10.2015 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис № 3117 (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11.05.2017 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року по справі № 127/25513/17 з [PERSON], непрацюючого, стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1 200,0 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2017 року і до повноліття (а.с. 45-46). Дане рішення суду набрало законної сили 23.01.2018 року. Під час розгляду даної справи, судом було встановлено, що [PERSON] офіційно не працює, має мінливий дохід, інших утриманців немає. Як вбачається з довідки Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 4299 від 20.11.2017 року, донька сторін [PERSON], [INFO] знаходиться на повному утриманні матері і проживає разом з нею в [ADDRESS] (а.с. 5). Також, з матеріалів справи вбачається, що за період з 01.01.2017р. по 30.09.2017р. у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, відсутня інформація про доходи [PERSON] (а.с. 28). [PERSON] пояснив, що він займається підробітками, в результаті чого його робота носить нерегулярний та тимчасовий характер. Отже, відповідач має мінливий дохід. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що автомобіль 2002 року був куплений його батьками та подарований, коли в нього народилась донька, він потребує зварювально-фарбувальних робіт, часто ламається. Так, [PERSON] не надано жодного письмово належного доказу на підтвердження даних фактів, зокрема, що в його власності перебуває автомобіль, за які кошти він був придбаний, його технічний стан. Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Також відповідач зазначає, що в нього відсутня нерухомість та земельні ділянки, однак не надає жодного доказу на підтвердження даних відомостей. З матеріалів справи вбачається, що відповідач разом з [PERSON] користується автомобілем FORD Transit, 1999 року випуску, на підставі довіреності посвідченої нотаріально. Однак строк даної довіреності закінчився 10.01.2018 року (а.с. 43-44). Жодні дани про повторне отримання довіреності, в матеріалах справи відсутні. Щодо наданих позивачем роздруківок з Інтернету про продаж відповідачем автомобілів, то суд не приймає їх до уваги, оскільки з них не вбачається, що саме [PERSON] є власником вказаних автомобілів та ним здійснюється продаж. В оголошеннях вказано лише «[PERSON]» без зазначення прізвища, в зв'язку з чим, суд позбавлений можливості ідентифікувати особу продавця. Крім того, надані роздруківки подані з порушенням вимог ст. 100 ЦПК України, згідно якої паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Також позивач зазначає, що [PERSON] здійснює перевезення вантажів та надає договір-заявку № ТН 0213, рахунок № 11 і акт №11 прийому-здачі наданих транспортних послуг, однак суд звертає увагу, що дані послуги були надані і виконанні відповідачем ще 13 червня 2014 року, тобто задовго до звернення в суд з даним позовом, а також до укладення шлюбу з позивачем. Під час вирішення питання про стягнення ааліментів на утримання дружини, суд з'ясовує фінансові доходи особи на час вирішення даного питання, а не задовго до цього. Таким чином, дані докази не можуть посвідчити матеріальний стан відповідача на час розгляду даної справи. Аналогічне обґрунтування слід застосувати і до отриманого відповідачем страхового відшкодування в 2015 році. Також слід зазначити, що страхове відшкодування було отримане відповідачем 06 жовтня 2015 року, а шлюб він уклав з позивачем 10 жовтня 2015 року. Тобто позивач зазначає про дохід, який було отримано відповідачем до реєстрації шлюбу. Слід зазначити, що майно набуте до шлюбу є особистою приватною власністю чоловіка (п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України). Жодного доказу того, що відповідач на сьогоднішній день продовжує займатися перевезенням вантажів, позивачем не надано. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що основною умовою для утримання чоловіком дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивач отримує соціальну допомогу на утримання дитини, оскільки вона має право на утримання від чоловіка незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, про вказано в ст. 84 СК України. З статті сьомої Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 грн. Під час визначення розміру аліментів судом було враховано розмір прожиткового мінімуму, сплату аліментів на дитину, офіційне не працевлаштування відповідача, згоду на часткову сплату аліментів на дружину та займання ним підробітками, про що ним було зазначено. Враховуючи вищевказані докази, суд приходить до висновку, що відповідач має можливості утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, оскільки він є особою працездатного віку, офіційно не працює, однак займається підробітками, та інших утриманців немає. Так, слід зазначити, що [PERSON] має право на утримання аліментів з відповідача, оскільки позивач проживає та здійснює догляд за восьмимісячною дитиною, в зв'язку з чим не має можливості працевлаштуватися. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання обгрунтована. Разом з цим суд вважає, що аліменти слід стягнути в твердій грошовій сумі 900 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 24.11.2017 року до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути - 640,00 грн. судового збору. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial