Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Запоріжжя про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову зазначав, що він перебував у трудових відносинах з ВАТ «Запорізький електропрокатний завод» з 1973 року до 23.12.2002 року, остання професія на вказаному підприємстві - волочильник 4-го розряду. Звільнений був на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з інвалідністю. Починаючи з 2002 року він хворіє, неодноразово звертався за медичною допомогою. У листопаді 2002 його стан здоров'я погіршився, він почав відчувати знеміння шиї рук, їх зябкість, у нього побіліли пальці, з'явились і стали постійними болі в шиї, тому він перебував на лікуванні, однак стан його здоров'я не покращився. 18.12.2002 року актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 позивачу був поставлений діагноз: радіокулопатія шийна на фоні гижи диску С5 - С6. Професійне захворювання виникло внаслідок: «работа волочильника связана с тяжелым физическим трудом, пребывал в наклонном положении туловища как до 30 градусов так и болем 30 градусов». З 2002 року по теперішній час згідно виписок із історії хвороби він знаходився на лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні у відділенні профпатології. Вже на протязі 11 років він лікується від хвороби, яку отримав на виробництві. Всі витрати на ліки він оплачує самостійно. Йому кожного року необхідно лікуватися та проходити медичне обстеження (не менше двох разів на рік), купувати ліки, знаходитись на лікарняному з постійним доглядом за його близькими. З ВАТ «Запорізький електропрокатний завод» він перебував у трудових відносинах 29 років, де працював в умовах впливу шкідливих факторів. Лікарями було рекомендовано: направити його на медогляд та протипоказано працю зі шкідливими виробничими факторами, у важких фізичних навантаженнях. За результатами висновку останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії № 032926 від 05.12.20102 року у результаті професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом йому було встановлено другу групу інвалідності з 80 % стійкої втрати професійної працездатності. Внаслідок цього захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв'язку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений реалізувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку із загальною слабкістю, втомою, сильним болем в області голови, спини, головокружінням. Всі ці фактори позначились на його здоровому сні, за останні роки він погано спить у зв'язку з частим загостренням болю в голові, болях в області серця та кашлі. Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Через стан здоров'я позивач позбавлений можливості працювати, що поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли він працював. Він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Тривале лікування позначилось не тільки на його здоров'ї, а також і на його психіці. Він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я немає. Відносини в його родині погіршились, він став інвалідом, позбавленим можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по господарству. Посилаючись на те, що усі ці фактори викликають негативні емоції і переживання для позивача, порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 40 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав зазначених у запереченнях на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивач у справі, [PERSON] з 1993 року по 23.12.2002 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод». Останньою посадою на якій працював позивач на вказаному підприємстві є волочильник 4-го розряду. 25.12.2002 року позивача було звільнено з посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з інвалідністю 2-ої групи. Згідно акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 18.12.2002 року позивачу був поставлений діагноз: радіокулопатія шийна на фоні грижи диску С5 - С6. Професійне захворювання виникло внаслідок того, що робота волочильника пов'язана з важкою фізичною працею, перебував у наклонному стані тулуба як до 30 градусів та і більше 30 градусів. Первинним висновком МСЕК від 24.12.2002 року [PERSON] у зв'язку з професійним захворюванням було встановлено другу групу інвалідності із втратою 80% професійної працездатності. Спеціальним законом, яким урегульовано питання відшкодування працівникові (застрахованій особі) за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної шкоди в разі нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, які призвели до втрати працівником працездатності є Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", абз. 3 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК . Згідно із ст. ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які діяли станом на 2002 p., тобто на час, коли виникли спірні правовідносини - грошову суму за моральну шкоду за наявності заподіяння цієї шкоди потерпілим виплачував Фонд соціального страхування. Оскільки право на відшкодування такої шкоди виникло у [PERSON] до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік", так і Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік", якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України від 23.02.2007 року № 717-У "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", що набрав чинності з 30.03.2007 року, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з Фонду є законними та обґрунтованими. Вiдповiдно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності i справедливості. Отримання позивачем 2 групи інвалідності та факт втрати ним внаслідок професійного захворювання 80 % професійної працездатності у 51 рік, тобто у працездатному віці, на переконання суду, безумовно свідчать, що позивач зазнав неймовірного болю та душевних переживань. Тому до заперечень відповідача про недоведеність факту спричинення моральної шкоди суд ставиться критично, у зв'язку з чим вважає, що позивач в силу зазначених вище норм матеріального права має право на відшкодування Фондом моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві. Однак, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, має бути визначений з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.19995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач отримав професійне захворювання, внаслідок якого він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, моральні страждання носять тривалий характер, відновлення стану здоров'я, який він мав до професійного захворювання неможливе, то з урахуванням тривалості і характеру його страждань, ступеня втрати професійної працездатності, а також виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне визначити моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 20 000 грн. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача у сумі 20 000 грн.

Outcome: partial