Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом , в якому зазначила, що з 19.05.2011 року до 28.11.2014 року працювала на посаді старшого економіста централізованої бухгалтерії відділу освіти Тельманівської районної державної адміністрації. В період з 15 серпня 2014 року до 28 листопада 2014 року в порушення вимог закону їй жодного разу не була сплачена заробітна плата. Наказом № 274-к від 28.11.2014 року вона була звільнена за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України. На момент звільнення з нею не було проведено повний розрахунок , не сплачено заробітну плату за серпень 2014 року - листопад 2014 року в сумі 8442 гривень 46 копійок; станом на 31 січня 2016 року просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку - 23951 гривень 70 копійок, компенсацію втрати частини доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати - 3175 гривень 88 копійок, моральну шкоду - 10000 гривень, оскільки непроведення розрахунку поставили її в скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування її та її сім"ї, вона не мала матеріальної можливості виїхати з небезпечного місця - с.Гранітне Волноваського району Донецької області , що знаходиться на межі розмежування між силами АТО та незаконними збройними формуваннями ДНР. Вона неодноразово зверталася до відповідача щодо виплат належних їй сум, однак отримувала незрозумілі відмовки, тому в лютому 2016 року звернулася до суду за захистом своїх трудових прав. Станом на момент звернення до суду розрахунок не проведено, чим порушено її конституційні права. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги: просила стягнути заробітну плату за період з 15 серпня 2014 року по 28 листопада 2014 року у розмірі 8 442 гривень 46 копійок; середній заробіток за увесь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 39845 гривень 40 копійок станом на 24 травня 2016 року за 371 робочий день; компенсацію втрати частини доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати 4790 гривень 55 копійок, моральну шкоду - 10000 гривень. Позов підтримала , на його задоволенні наполягала. Представник відповідача - відділу освіти Тельманівської райдержадміністрації та представник третьої особи - Тельманівської районної державної адміністрації в судове засідання не з"явилися, були належним чином повідомлені про дату та місце проведення судового засідання, причину неявки суду не повідомили, тому суд, зі згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. З трудової книжки позивачки , запису № 28 судом встановлено, що наказом 62-к від 19 травня 2011 року позивачку [PERSON] прийнято на роботу старшим економістом централізованої бухгалтерії відділу освіти Тельманівської райдержадміністрації. ( а.с. 20) Наказом № 274-к від 28 листопада 2014 року її звільнено з посади на підставі ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. З довідки відповідача ( а.с. 21) судом встановлено, що [PERSON], дійсно, працювала на посаді старшого економіста централізованої бухгалтерії відділу освіти Тельманівської райдержадміністрації , її заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2014 року до 28.11.2014 року складає 8442 гривень 46 копійок. Відповідно до ч.1\~ст.21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підкоренням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені\~статтею 116 цього Кодексу, а також у випадку звільнення з ініціативи адміністрації видати копію наказу про звільнення. Відповідно до ч.1\~ст.115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно з положеннями\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з виплати нарахованої , але не сплаченої заробітної плати за серпень 2014 року до 28 листопада 2014 року в розмірі 8442 гривень 46 копійок. На підставі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки, то суд зазначає наступне: Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно 8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд розглядає цивільну справу в межах позовних вимог. Середньоденний заробіток позивачки складає: (заробітна плата за жовтень 2014 року - 2321 гривень 21 копійок + заробітна плата за листопада 2014 року - 2297 гривень 09 копійок) :( 23дні +20 днів)= 107 гривень 40 копійок. Період затримки станом на 24 травня 2016 року складає з 29.11.2014 року 371 робочий день, отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 371 день х 107,40 гривень = 39845 гривень 40 копійок. 1 січня 2001р. набув чинності Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000р. N 2050-III. Згідно із ст. 1 цього закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтями 2,3 вказаного закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Пунктом 2 цієї постанови встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2000 р., проводиться відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427. Позивачка звільнена 28 листопада 2014 року, отже компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати повинна проводитись відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. №159. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені не виключає проведення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Сума компенсації за серпень 2014 року склала ( індекси інфляції за вересень 2014 року - квітень 2016 року х заробітну плату за серпень 2014 року 1348 гривень 41 копійок ) : 100 = 856 гривень 89 копійок ; за вересень 2014 року - 1462 гривень 69 копійок; за жовтень 2014 року - 1287 гривень 60 копійок; за листопад 2014 року - 1183 гривень 37 копійок, всього 4790 гривень 55 копійок. Відділ освіти Тельманівської райдержадміністрації, як роботодавець позивачки, знаходиться на підконтрольній Україні території. У відповіді, наданої Державною казначейською службою України на запит Міністерства юстиції України від 18.05.2015 року зазначено, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобовязаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобовязано до 1 грудня 2014 року забезпечити переміщення управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно розрахунки щодо виплати заробітної плати мали бути здійснені до кінця 2014 року шляхом перерахування заробітної плати на вкладні рахунки працівників або виплати готівкових коштів. З вищевикладеного слід зробити висновок, що саме на роботодавця покладається обовязок щодо відновлення відомостей про виконану роботу та облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, а також у місячний термін після переміщення внести відповідні зміни до кошторису та провести відповідні виплати. Відсутність бюджетних коштів, як причина невиконання своїх зобовязань, є неприйнятливою з огляду на мирне володіння своїм майном. Така позиція визначена й у рішенні Європейського суду по правам людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року. Згідно п.2 ч.2\~ст.22 ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.\~237\~1\~КЗпП України. Стаття\~237\~1\~КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаної статті підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) (далі - постанова Пленуму від 31.03.1995 року) роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. У п.9 постанова Пленуму від 31.03.1995 року роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, а також важкі обставини на даний час в країні щодо пошуку роботи, що не потребують доказування, суд розцінює вищенаведене належними доказами спричинення [PERSON] моральної шкоди та наявності причинного зв'язку між нею і порушенням її трудових прав. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує тривалість душевних страждань з 29.11.2014 року до 13.06.2016 року, тому суд вважає адекватною і справедливою суму відшкодування в розмірі 1000 грн.\~\~ Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial