Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового розслідування, прокуратури. Позивач просить стягнути на її користь 1 507 815 (один мільйон п'ятсот сім тисяч вісімсот п'ятнадцять) гривень моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28 липня 2014 року їй було вручено Повідомлення про підозру про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.366 КК України. 28 жовтня 2014 року Постановою заступника прокурора Київської області було продовжено строк досудового слідства. 12 листопада 2014 року було винесено Повідомлення про зміну підозри [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.366 КК України. 18 листопада 2014 року прокуратурою Київської області було направлено до суду обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. 18 грудня 2014 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з передачею її на поруки трудового колективу. 03 лютого 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області вищезазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. 12 листопада 2015 року ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано рішення (ухвали) судів першої та апеляційної інстанції та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. 30 грудня 2015 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12014110000000058 від 04.03.2014 року було повернуто прокурору Київської області. 21 березня 2016 року прокуратурою Київської області було складено та направлено до суду «новий» обвинувальний акт відносно [PERSON] і [PERSON] 13 січня 2017 року вироком Іванківського районного суду Київської області [PERSON] та [PERSON] було визнано невинними та виправдано. 29 травня 2017 року Ухвалою Апеляційного суду Київської області вищезазначений вирок було залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 29 травня 2018 року Постановою Верховного суду, вирок Іванківського районного суду від 13.01.2017 року та Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29.05.2017 року залишено без змін, а касаційні скарги прокурорів Пухи І.Ю. та Яковенко І.П. - без задоволення. Згідно зі ст.ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду» громадянину відшкодовуються моральна шкода. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, однак провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналогічна правова позиція Верховного суду України викладена у його постанові від 02.12.2015 р. по справі № 6-2203цс15 . Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (ПВСУ від 02.12.2015 року, у справі №6-2203цс15). Згідно «Консультаційного висновку спеціаліста № 124-ц» проведеного, в тому числі і на запит адвоката Гавчака І.О., який ставив питання щодо наявності психотравмувальної ситуації та розміру компенсації за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, орієнтований розмір компенсації завданих [PERSON] моральних страждань (моральної шкоди) становить 405 мінімальних зарплат. Розрахунок моральної шкоди складається з: 405 (мінімальних зарплат) х 3723 грн. (мінімальна місячна зарплата у 2018 році) = 1507815 грн. (один мільйон п'ятсот сім тисяч вісімсот п'ятнадцять гривень), які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року було відкрито провадження в справі та призначено до підготовчого розгляду, а ухвалою суду від 14 вересня 2018 року було ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 29 листопада 2018 року до суду надійшло клопотання від ГУ ДКС України в Київській області про залучення до участі у справі Прокуратуру Київської області. Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року дане клопотання було задоволено та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Прокуратуру Київської області та Головне Управління Національної поліції в Київській області (а.с.96-97). 11 грудня 2018 року до суду від ГУ НП в Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову, оскільки Головне управління є неналежним відповідачем та не є правонаступником Головного Управління МВС України в Київській області, а отже позивач не перебував з ним у правовідносинах (а.с.105-109). 26 грудня 2018 року від Прокуратури Київської області надійшли письмові пояснення на позовну заяву [PERSON], в яких просять відмовити в задоволенні позову, оскільки жодних доказів на підтвердження тих обставин, якими позивач обґрунтовує розмір заподіяної їй моральної шкоди, останньою не надано, а в позові наведено розрахунок, зроблений позивачем, який не підтверджений будь-якими належними та допустимими доказами (а.с.115-120). 09 січня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на Письмові пояснення Прокуратури Київської області та Відзиву ГУ НП в Київській області, в якій позивач просить задовольнити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі (а.с.122-125). Представник позивача Гавчак І.О. в судовому засіданні позов та Відповідь на Письмові пояснення Прокуратури Київської області та Відзиву ГУ НП в Київській області підтримав, також надав пояснення, аналогічні викладеному в позові, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України Куценко А.Г. в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задовленні, обґрунтовуючи тим, що позивачем не доведено жодних дій які б передбачали незаконність дій саме в процесі досудового розгляду відносно [PERSON] Крім того, позивач обґрунтовує свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди шляхом визначення мінімальної заробітної плати беручи за основу 2018 рік, хоча справа була порушена в 2014 році, а передана до суду в 2015 році. Не визнала розрахунок моральної шкоди, зазначеного позивачем, оскільки вважає, що [PERSON] перебувала під слідством з моменту порушення кримінальної справи до винесення рішення першої інстанції. Також, факт незаконності досудового слідства не встановлений, правоохоронні органи в процесі досудового розслідування досудових дій, які вони вчиняли відносно [PERSON] не порушували, оскільки на момент порушення кримінальної справи ознаки злочину були. Представник третьої особи - Головного Управління Національної поліції в Київській області Кшемінська Ю.І. в судові засідання не з»явилась, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без участі. Представник третьої особи - Прокуратури Київської області в судове засідання не з»явився. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Предметом даного позову являється вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди на користь особи, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, що урегульовано наступними законодавчими актами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, втілено в конституційні та цивільно-правові норми - ст. 56 Конституції України,статті 1173-1176 ЦК України, Законі України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема (п.2): закриття кримінального провадження за відсутністю подій кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. постановлення виправдувального вироку суду. Враховуючи викладені правові положення, судом встановлено, що: 04 березня 2014 року були внесені відомості до ЄРДР за №12014110000000058, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. 28 липня 2014 року прокурором у кримінальному провадженні - Прокурором відділу прокуратури Київської області Вишнівським І.А. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (а.с.21-27). 18 грудня 2014 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з передачею її на поруки трудового колективу (а.с.28-35). 03 лютого 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області вищезазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін (а.с.36-39). 12 листопада 2015 року ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано рішення (ухвали) судів першої та апеляційної інстанції та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції (а.с.40-45). 30 грудня 2015 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області обвинувальний акт в кримінальному провадженні №12014110000000058 від 04.03.2014 року було повернуто прокурору Київської області (а.с.46-49). 13 січня 2017 року вироком Іванківського районного суду Київської області [PERSON] та [PERSON] було визнано невинними та виправдано (а.с.50-59). 29 травня 2017 року Ухвалою Апеляційного суду Київської області вищезазначений вирок було залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.60-68). 29 травня 2018 року Постановою Верховного суду, вирок Іванківського районного суду від 13.01.2017 року та Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29.05.2017 року залишено без змін, а касаційні скарги прокурорів Пухи І.Ю. та Яковенко І.П. - без задоволення (а.с.69-76). Підстави для звернення до суду позивача за захистом своїх прав, в даному випадку ґрунтуються на вимогах закону і він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, передбаченої Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Суд вважає, що позивач, за таких обставин перебував під кримінальним переслідуванням з дня порушення кримінальної справи - з 04.03.2014 року, по день винесення вироку щодо неї - по 13.01.2017 року - загалом 33 місяці. Згідно з п. 5 ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно з ст.ст.3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно вимог ч.1, ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, ч.5,6ст.4, ч.2,3ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є джерелом національного права. Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст. 22 ЦК України. Передбачене ч. 5 статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, суд не погоджується зі ствердженням представників прокуратури щодо обрахунку суми відшкодування позивачу, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для громадян (із посиланням на положення п.3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень»Закону України від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017року), тому що у зазначеному пункті Закону йдеться мова про здійснення виплат заробітної платита інших виплат, а в даному випадку суд вирішує питання стягнення суми відшкодування особі (позивачу) за підстав, передбачених спеціальним законом. Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік" з 1 січня 2018 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата (ст.8) встановлена в розмірі 3723 грн.00 коп. Позивач просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 450 мінімальних заробітних плат, визначених згідно консультативному висновку спеціаліста №124-ц від 12.07.2018 року (а.с.14-20), однак суд не приймає даний консультативний висновок для розрахунку моральної шкоди [PERSON], оскільки застосування методики та формули російського вченого А.Ерделевського, яка застосовувалась для визначення моральної шкоди [PERSON] в консультативному висновку спеціаліста №124-ц від 12.07.2018 року, відповідно до Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України, припинено 29.01.2016 року. У відповіді позивача на письмові пояснення Прокуратури Київської області та відзиву ГУ НП в Київській області, в поясненнях в судовому засіданні представник позивача обґрунтовує позовні вимоги також тим, що перебування позивача під слідством і судом, негативно вплинуло на здоров»я позивача, вона захворіла на хворобу щитовидної залози, погіршився її душевний стан, що завдало їй моральних страждань та негативно відобразилося на членах її родини, а саме, що у позивача є малолітня дитина, яка вже розуміла, що відбувається з її мамою і також страждала. Дані аргументи, наведені представником позивача, для суду є важливими і могли б вплинути на розмір відшкодування моральної шкоди, однак в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили наведені представником позивача обставини, як наявність хвороби, так і дитини. Тому дані аргументи суд не приймає до уваги. Враховуючи період перебування позивача під слідством і судом 33 місяці, суд вважає, що розмір відшкодування заподіяної [PERSON] моральної шкоди повинен становити 122859 грн. з розрахунку 3723 грн. 00 коп. х 33 місяці. В решті позовних вимог відмовити. Щодо сплати судового збору, суд зазначає наступне. Відповідачем у справі за позовом [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового розслідування, прокуратури вказано Державну казначейську службу України. Ухвалою суду від 29.11.2018 року в якості третій осіб, без самостійних вимог залучено до участі у справі Прокуратуру Київської області та Головне Управління Національної поліції в Київській області. Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим постановою КМУ від 21.12.2005 року № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст.7, пунктів 1,2 ст.23 Бюджетного Кодексу - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про державний бюджет України". Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", провадиться за рахунок коштів державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що необхідно стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача суми 122859 грн. моральної шкоди. Таким чином, ДКС України, яка здійснює безспірне списання коштів, та МФУ, який попередньо інформується про виконання рішення суду та повідомляється при недостатності коштів для відшкодування, є належним відповідачем у справі. На даний час діюча редакція ст.141 ЦПК України «Розподіл судових витрат між сторонами» не містить жодної норми, яка визначає порядок стягнення судового збору на користь держави у разі звільнення позивача від його сплати при подачі позову, тим більш, що держава не є стороною у справі. У зв'язку з цим, судові витрати із судового збір суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial