Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач 09.04.2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 03.11.2011 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKCASHG.14301.001. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у сумі 10900 грн. 00 коп., який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 02.11.2013 року. Процентна ставка за користування кредитом за договором встановлено 18%. Щомісячна комісія за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50 % від суми кредиту по договору, щомісячно в період оплати. З метою забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «ВБР», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №РХ029031.14313.001, згідно якого остання зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків визначеним кредитним договором. У порушення умов договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість та станом на 12.03.2015 року складає 36963 грн. 60 коп. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 36963 коп. 60 коп. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися. Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKCASHG.14301.001 від 03.11.2011 року, згідно якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі 10900 грн. 00 коп. у порядку і на умовах, зазначених у даному договору. Термін виконання договору встановлено до 02.11.2013 року. За використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 18%. Щомісячна комісія за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50 % від суми кредиту по договору, щомісячно в період оплати. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, встановлений графіком погашення кредиту відповідно до умов розділу 2 кредитного договору № IKCASHG.14301.001. З метою забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «ВБР» [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №РХ029031.14313.001, згідно якого [PERSON] зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків визначеним кредитним договором Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» підлягає частковому задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір. Позивач належним чином виконував свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконував свої обов'язки за договором. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідача. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Таким чином, відповідач - [PERSON] порушив зобов'язання за кредитним договором № IKCASHG.14301.001 і станом на 12.03.2015 року має заборгованість - 36963 грн. 60 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Судом встановлено, що за період невиконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором банком нарахована пеня в сумі - 16760 грн. 55 коп., що значно перевищує суму заборгованості по тілу кредиту. Суд вважає, що суми штрафних санкцій значно перевищують розмір збитків. З урахуванням того, що банк при відсутності тривалий час платежів з боку відповідача, не вирішував питання повернення заборгованості за кредитним договором, що призвело до нарахування пені у розмірі, який значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України до даних правовідносин і зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором до 7996 грн. 01 коп., тобто до суми заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № IKCASHG.14301.001 у сумі 28199 (двадцять вісім тисяч сто дев'яносто дев'ять) 06 коп., з яких: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 7996 (сім тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) грн.. 01 коп., прострочена заборгованість за процентами 6811 (шість тисяч вісімсот одинадцять) грн.. 54 коп., заборгованість за комісією - 5395 (п'ять тисяч триста дев'яносто п'ять) грн.. 50 коп., сума пені - 7996 (сім тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) грн.. 01 коп. В частині вимог солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № IKCASHG.14301.001 та договору поруки №РХ029031.14313.001, суд вважає за необхідним відмовити позивачу Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З метою забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «ВБР», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №РХ029031.14313.001. Згідно п. 2 договору поруки №РХ029031.14313.001 від 03.11.2015 року поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Пунктом 4 договору поруки №РХ029031.14313.001 від 03.11.2015 року передбачено наслідки невиконання зобов'язань позичальником та п.5 цього ж договору передбачено порядок попередження поручителя про невиконання позичальником зобов'язань. Згідно п. 5 договору поруки №РХ029031.14313.001 від 03.11.2015 року, у випадку невиконання позичальником будь-якого зобов'язань, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов'язання. Відповідно до п. 6 договору поруки поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору. Позивачем було надано у якості доказу договір поруки №РХ029031.14313.001 від 03.11.2015 року укладений між ПАТ «ВБР», [PERSON] та [PERSON] за виконання зобов'язань за кредитним договором IKCASHG.14301.001, термін виконання якого встановлено до 02.11.2013 року та умови виконання зобов'язання визначені графіком погашення кредиту. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. За правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14, відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, це передбачено ст.ст. 251, 252 ЦК України. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, відповідач [PERSON] первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 02 листопада 2013 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до ст..і 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст1 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 01 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання,якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч. 4 ст. 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14. Враховуючи вищезазначене та те, що позивач звернувся до суду 09.04.2015 року, кредитним договором №IKCASHG.14301.001 термін виконання встановлено до 02.11.2013 року, умови виконання зобов'язання визначені графіком погашення кредиту та згідно графіку погашення заборгованості днем прострочення зобов'язання встановлено 02.11.2013 року, доказів про направлення поручителю вимоги щодо погашення зобов'язання суду позивачем не надано, суд вважає договір поруки №РХ029031.14313.001 від 03.11.2015 року припиненим. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача [PERSON]

Outcome: partial