Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

20.30.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимоги: - припинити трудові відносини між [PERSON] та ТОВ «Регіон» у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП та вважати позивача звільненим з 03.01.2020 року; - зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про [PERSON] як керівника ТОВ «Регіон». Позов мотивовано тим, що загальними зборами учасників ТОВ «Регіон» [PERSON] з 06.12.2017 року обрано (призначено) директором товариства, про що в трудову книжку внесено відповідний запис. Відповідно до Статуту ТОВ «Регіон» відкликання (звільнення) директора відноситься виключно до компетенції загальних зборів учасників. Єдиним засновником товариства (частка у статутному капіталі 100 %) є [PERSON] 21.12.2019 року позивачем на розгляд загальних зборів ТОВ «Регіон» подано заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням в строк, передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Оформлену у письмовій довільній формі заяву про звільнення позивач направив поштовим зв`язком на юридичну адресу місцезнаходження товариства (Львівська область, м. Львів, вул. Тараса Шевченка, буд. 321). Дане поштове відправлення повернуто позивачу без вручення належному адресату (за закінченням терміну зберігання). Зв`язок із засновником ТОВ «Регіон» [PERSON] відсутній, адресою місця проживання є тимчасово окупована непідконтрольна території (м. Донецьк, Солов`яненка, буд. 4). До теперішнього часу рішення щодо питання про звільнення позивача з посади директора на загальних зборах учасників ТОВ «Регіон» не прийнято. За таких обставин, [PERSON] , зазначаючи про порушення трудового законодавства, посилаючись на ст. ст. 22, 38 КЗпП України, ст. 43 Конституції України, - звернувся до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб розірвання трудового договору, припинення трудових відносин з примусовим зобов`язанням Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради виключити з ЄДРЮОФОПГФ відомості про позивача як керівника підприємства (а.с. 3-4) Ухвалою суду від 25.03.2020 року за позовною заявою [PERSON] порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Відповідачами ТОВ «Регіон», [PERSON] відзивів на позовну заяву в порядку та строк, передбачені статтею 278 ЦПК України не подано. 06.05.2020 року на адресу суду подано відзив відповідача Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради з викладенням наступних заперечень проти вимоги [PERSON] в частині зобов`язання Управління виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про позивача як керівника ТОВ «Регіон». Так, вказана позовна вимога стосується вчинення реєстраційний дії, при цьому за даними ЄДРЮОФОПГФ Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради не вчинялося жодних дій стосовно ТОВ «Регіон», що може свідчити про неналежність відповідача, оскільки Управлінням не порушувалися права та інтереси позивача. Із матеріалів справи вбачається, що 01.12.2017 року були скликані збори учасників Товариства, де Протоколом № 14 було призначено [PERSON] на посаду директора ТОВ «Регіон». Управління зазначає, що оскільки позивач не ставить під сумнів та не заявляє вимогу визнавати незаконним рішення, яким його було призначено на вказану посаду, то для проведення реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі щодо змін інформації про керівника ТОВ «Регіон» необхідно подавати документи до реєструючого органу відповідно до п. п. 1, 2, 7 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а саме: заяву про державну реєстрацію змін, рішення уповноваженого органу управління юридичної особо про зміни, документ про сплату адміністративного збору. Реєстраційні дії проводяться державним реєстратором тільки на підставі визначеного законодавством переліку документів. Більш того, положенням п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України № 755-IV від 15.05.2003 року визначено чіткий перелік судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, зокрема, про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. В свою чергу, [PERSON] не надано жодного доказу про звернення до суб`єктів державної реєстрації у передбаченому законом порядку та отримав відмову в проведенні державної реєстрації. За таких обставин, за переконанням Управління, яке серед іншого ґрунтується на позиції ВС в постанові № 361/7567/15-а від 13.02.2018 року, - суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. Крім того, відповідачем звертається увага суду, що Верховним судом в постанові від 04.02.2020 року по справі № 915/540/16 надано правовий висновок, що справи щодо питання, які приймалися рішенням загальних зборів товариства не можуть розглядатися в площі трудового права, оскільки ці правовідносини є корпоративними та повинні розглядатися в порядку господарського судочинства. Сумуючи прийняту позицію по справі, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, просить відмовити в заявлених [PERSON] вимогах (а.с. 43-45). 18.06.2020 року представником позивача [PERSON] адвокатом Янюком В.Ю. (уповноважений договором про надання правничої допомоги, ордером) подав заяву про залишення без розгляду частини позовної заяви, а саме пред`явлені до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради вимоги зобов`язального характеру (а.с. 62). Ухвалою суду від 17.08.2020 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог про зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради виключити з ЄДРЮОФОПГФ відомості про [PERSON] як керівника ТОВ «Регіон» - залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Позивач [PERSON] , його представник адвокат Янюк В.Ю. в судове засідання не з`явилися, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслали на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в їх відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє, не заперечують проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач ТОВ «Регіон» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, виклик проігноровано, про причини неявки представника в судове засідання не повідомлено. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання для відповідача проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія (Донецька область, м. Донецьк), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв`язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливим). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідачем Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради судову повістку про виклик до суду отримано своєчасно, участь представника в судовому засіданні не забезпечено, клопотань про відкладення розгляду справи не заявлено. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 14.08.2003 року проведено державну реєстрацію юридичної особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон», ідентифікаційний код 25096372, види діяльності: діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва; оптова торгівля металами та металевими рудами; неспеціалізована оптова торгівля; фінансовий лізинг; місцезнаходження: [ADDRESS] ; засновник (кінцевий бенефіціарний власник) [PERSON] (а.с. 23-24). Відповідно до Статуту ТОВ «Регіон»: п. 1.3 - учасник товариства [PERSON] ; п. 7.2 - внесок учасника у статутний капітал товариства складає: [PERSON] - 11325,30 гривень, що складає 100 % статутного капіталу; п. 10.1 - вищим органом товариства є Загальні Збори учасників; п. 10.2 - виконавчим органом товариства є Директор; п. 11.3 в) - до компетенції Загальних зборів відноситься обрання та відкликання Директора (а.с. 10-16). Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Регіон» № 14 від 01.12.2017 року директором товариства обрано (призначено) [PERSON] з 06.12.2017 року, та уповноважено здійснити необхідні дії по реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в ЄДРЮОФОПГФ по реєстрації зміни керівника (директора) підприємства (а.с. 17). Згідно з наказом ТОВ «Регіон» № 284 від 06.12.2017 року [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора з 06.12.2017 року (а.с. 18). В трудовій книжці позивача здійснено запис за № 284 від 06.12.2017 року про призначенні на посаду директора ТОВ «Регіон» на підставі наказу № 284 від 06.12.2017 року (а.с. 7-9). Запис про [PERSON] ТОВ «Регіон» внесено в Єдиний державний реєстр осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 23 зворот). 21.12.2019 року [PERSON] на розгляд загальних зборів учасників ТОВ «Регіон» подано заяву про звільнення з займаної посади директора за власним бажанням в строк, передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України (а.с. 19). Загальні збори учасників ТОВ «Регіон» для розгляду заяви [PERSON] про звільнення з посади директора не було скликано. Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Працівники мають на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 2 КЗпП України). Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів, враховано відсутність заперечень ТОВ «Регіон», [PERSON] проти позову і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. Особливість звільнення директора товариства полягає в тому, що прийняття відповідного рішення з цього питання віднесено законодавством до компетенції загальних зборів учасників/засновників товариства, що узгоджується зі ст. 65 ГК України, ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», ч. 13 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Норми трудового договору, а також положення Статуту товариства не повинні погіршувати становище директора порівняно обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КЗпП та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України"). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у ЄДРПОУ інформації щодо [PERSON] як про керівника ТОВ «Регіон» відноситься до професійної діяльності позивача та охоплюється поняттям "приватне життя". Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами контракт щодо виконання обов`язків директора ТОВ «Регіон» не укладався, позивач призначений на посаду загальними зборами товариства. Звільнення з посади генерального директора також є виключною компетенцією загальних зборів товариства (п. 11.3 в) Статуту). Позивачем [PERSON] процедуру ініціювання розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк дотримано, - в порядку ч. 1 ст. 38 КЗпП України подав на розгляд загальних зборів ТОВ «Регіон» заяву про звільнення за власним бажанням. Спосіб подання заяви на звільнення чинним законодавства не обмежується. З матеріалів справи вбачається, що заяву про звільнення [PERSON] надіслано поштовим зв`язком на офіційну адресу розташування юридичної особи ТОВ «Регіон»: Львівська область, м. Львів, вул. Шевченко, 321 (а.с. 20-21). Зареєстрованим місцем проживання засновника ТОВ «Регіон» [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція; до таких населених пунктів належить м. Донецьк Донецької області. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.З 27.11.2014 року ДП «Укрпошта» зупинено приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою. За таких обставин, адресування копії заяви [PERSON] про звільнення засновнику ТОВ «Регіон» [PERSON] неможливо з об`єктивних причин. Поштове відправлення (цінний лист) з вкладенням заяви [PERSON] від 21.12.2019 року про звільнення з посади ТОВ «Регіон» повернуто без вручення адресату з приміткою «Укрпошта-Експрес» «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вказане суд приходить до переконання про порушення права позивача на припинення трудового договору, та обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. №14-рп/2004 від 16.10.2007 р. №8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. №2-рп/2008 зазначив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природу потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За встановлених в справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] та ТОВ "Регіон", суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин сторін на підставі ч. 1 статті 38 КЗпП України (розірвання трудового договору, звільнення з посади директора). Таке рішення суду відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 року по справі № 520/11437/16-ц, провадження № 61-11763св18 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до вимог позовної заяви [PERSON] просить ухвалити судове рішення про звільнення з посади ТОВ «Регіон» з 03.01.2020 року. При цьому, в трудовій книжці позивача за № 13 від 03.01.2020 року зроблено запис «звільнений з посади директора за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України», підпис [PERSON] , відтиск печатки ТОВ «Регіон» (а.с. 9). Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Саме за відрахуванням двотижневого строку з дати написання заяви про звільнення (21.12.2019 року, за календарним днем - субота) [PERSON] самостійно визначено дату припинення трудових відносин з ТОВ «Регіон» - 03.01.2020 року. Суд звертає увагу, що [PERSON] продовжує значитись у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців керівником ТОВ «Регіон». Внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців проводиться державним реєстратором. Трудовий договір вважається розірваним з підстав, встановлених ст. 38 КЗпП України з дати вказаної в розпорядженні про звільнення. Оскільки, трудові відносини сторін підлягають припиненню в судовому порядку, - суд приходить до висновку, що [PERSON] має вважатися звільненим з посади директора ТОВ «Регіон» з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позовні вимоги [PERSON] задоволено, тому сплачений судовий збір при пред`явленні позову в сумі 840,80 гривень (розмір ставки визначений п.п. 2 п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 р.) підлягає відшкодуванню, а саме стягненню з відповідача ТОВ «Регіон». Відсутні підстав для відшкодування інших судових витрат, а саме судового збору в сумі 840,80 гривень за розгляд позовної вимоги [PERSON] про вчинення Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради певних зобов`язаних дій (внести зміни до ЄДРЮОФОПГФ про керівника ТОВ «Регіон», а саме виключити відомості про позивача), оскільки в цій частині позов залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. На підставі ст. 43 Конституції України, ст. ст. 3, 22, 38 КЗпП України, ст. ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: partial