Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою 10 травня 2017 року звернулася [PERSON] , як законний представник неповнолітнього [PERSON] , до [PERSON] про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 03 листопада 2015 року за реєстрами 2169, 2170, 2171, виданими державним нотаріусом Добровеличківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Левітчук Г.Б. на ім"я Зеленської О.С. та зобов`язання державного нотаріуса вчинити певні дії. 16 листопада 2017 року цивільна справа 387/379/17 прийнята до провадження Овідіопольським районним судом Одеської області. 06.02.2018 року представник позивача звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог; визнати право власності неповнолітнього [PERSON] [INFO] , [NUMBER] зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частину спадкового майна, зареєстрованого на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада 2015 року за реєстрами 2169, 2171, видані державним нотаріусом Добровеличківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Левітчук Г.Б. та стягнути із [PERSON] ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] [NUMBER] , грошову компенсацію в розмірі 70500,00 грн., що припадала б на його частку проданого успадкованого майна. З позовом 30.08.2018 р. до Овідіопольского районного суду Одеської області звернулася [PERSON] до [PERSON] , третя особа державний нотаріус\~Добровеличківської районної\~державної нотаріальної\~контори Кіровоградської\~області Левітчук\~Г.Б. з подібними ж вимогами. Представник позивачів\~надав до\~суду заяву\~про уточнення\~позовних вимог\~від 15.02.2019\~року,\~та просив\~суд визнати\~недійсними в\~1/2\~частині свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~від 03\~листопада 2015\~ року\~за реєстрами\~2169,\~2170,\~2171,\~видані державним\~нотаріусом Добровеличківської\~ районної\~державної \~нотаріальної контори\~Кіровоградської області\~Левітчук Г.Б\~на ім`я\~ [PERSON] ,\~зареєстрованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~ІПН [NUMBER] ;\~визнати право\~неповнолітнього [PERSON] \~ [INFO] ,\~ [NUMBER] \~зареєстрованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та право\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , [NUMBER] ,\~зареєстрованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~відповідно за\~кожним на\~1/4\~частину спадкового\~майна,\~зареєстрованого на\~ім`я [PERSON] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом від\~03\~листопада 2015\~року за\~реєстрами 2169,\~2171,\~видані державним\~нотаріусом Добровеличківської\~ районної\~державної нотаріальної\~контори Кіровоградської\~області Левітчук\~Г.Б.\~та стягнути\~із [PERSON] \~ІПН [NUMBER] :\~на користь\~ [PERSON] \~ІПН [NUMBER] ,\~грошову компенсацію\~в розмірі\~ 35250,00\~грн.,\~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] [NUMBER] , грошову компенсацію в розмірі 35250,00 грн., що припадала б в цілому на 1/2 частину відчуженого відповідачем спадкового майна; скасувати державну реєстрацію в спадковому реєстрі №2170 від 03.11.2015 року та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.11.2015 року, номер запису про право власності 11865999 на ім`я [PERSON] , ІПН [NUMBER] ; стягнути з відповідача [PERSON] ІПН [NUMBER] на користь позивача [PERSON] ІПН [NUMBER] судові витрати в сумі 6154 грн.08 коп.; стягнути з відповідача [PERSON] , ІПН [NUMBER] на користь позивача [PERSON] [NUMBER] судові витрати в сумі 7009,6 грн. Цивільні позови мотивовані наступним. [PERSON] вважає, що її син [PERSON] , [INFO] , фактично прийняв спадщину за законом відповідно до ст. 1268 ЦК, як малолітній на день смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Звернувшись з заявою про прийняття спадщини за законом та отримання свідоцта про право на спадщину до державного нотаріуса Добровеличківської районної нотаріальної контори вона отримала постанову державного нотаріуса Левітчук Г.Б. від 13 березня 2017 року про часткову відмову у внесенні змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, вже виданих 03 листопада 2015 року (спадкова справа 320/2013) за реєстрами 2169, 2170, 2171 на ім`я [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , вважає, що вона фактично прийняла спадщину за законом відповідно до ст. 1268 ЦК, як неповнолітня на день смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Звернувшись з заявою про прийняття спадщини за законом та отримання свідоцтва про право на спадщину до державного нотаріуса Добровеличківської районної нотаріальної контори вона отримала постанову в.о. державного нотаріуса Шевченко Н.Г. від 31 липня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] було відмовлено у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину на ім`я доньки спадкодавиці [PERSON] 03 листопада 2015 року (спадкова справа 320/2013) за реєстрами 2169, 2170, 2171. Позивачі зазначають, що відповідно до ст.ст. 1266, 1267 ЦК України їм у рівних частинах належить частка спадкового майна, яка належала б за законом їх батькові [PERSON] , який є сином померлої спадкодавиці, але помер [INFO] ще за життя матері. Вважають, що [PERSON] навмисно не повідомила нотаріусу про всіх спадкоємців за законом померлої [PERSON] та одноособово незаконно отримала все спадкове майно в цілому, чим грубо порушила їх права на спадщину за законом. Звертають увагу, що їх заяви про прийняття спадщини померлої [INFO] бабусі [PERSON] було прийнято нотаріусами Добровеличківською державною нотаріальною конторою як прийняття малолітньою та неповнолітньою дитиною відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України спадщини за представленням відповідно до ст. 1266 ЦК, що зазначено нотаріусами у відповідних вищевказаних постановах і є у матеріалах спадкової справи від 19.09.2013 р. за № 320/2013. Але у видачі свідоцтв про право на спадщину їм було відмовлено нотаріусами з причини отримання спадщини в цілому їх тіткою [PERSON] . Саме тому вони змушені були звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів з позовними заявами відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України. Вказують, що відповідно до спадкової справи № 320/2013 спадщина від померлої складається з трьох об`єктів нерухомого майна, на які [PERSON] мала право власності на підставі існуючої документації у справі. Одним із об`єктів нерухомого майна, що успадковується від померлої [PERSON] , є квартира за адресою: [ADDRESS] , на яку [PERSON] оформила право власності та проживає на теперішній час. Інші два спадкові об`єкти знаходяться у м [ADDRESS] Помічна Кіровоградської області: 1/2 частина будинку по [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , які відчужені відповідачем [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 17.10.2016 року та 15.11.2016 року на користь інших осіб. Посилаючись на положення ст.1280 ЦК України та викладені обов`язкові для всіх судів правові позиції у справах про власність і спадкування в листі ВССУ від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12, враховуючи, що розмір отриманих [PERSON] коштів від спроданого спадкового майна складає за договорами купівлі-продажу, 17.10.2016 року та 15.11.2016 року відповідно 96000,00 грн. та 45000,00 грн., прийняти обгрунтоване рішення про виділення неповнолітньому [PERSON] та [PERSON] грошової компенсації в сумі по 35250 гривень кожному, що припадала б на 1/4 частину успадкованого кожним спадкоємцем майна. Крім цього, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1.ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Ч. 3 ст. 1296 ЦК - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тобто, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому п. 4 ст. 1268, спадкоємець має право на отримання свідоцтва про право на спадщину без обмеження строком. Також, про це наголошено і у ст. 67 ЗУ "Про Нотаріат", а саме: "Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена". Тому отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке може бути ним реалізоване у будь-який час. Саме тому\~наполягання представника\~відповідача про\~відмову у\~позовних вимогах\~позивачів у\~зв`язку з\~пропущенням ними\~строків звернення\~до нотаріуса\~ про\~прийняття спадщини\~є безпідставними. Що до заперечень відповідача та його представника, щодо пропуску строку на прийняття спадщини представником позивача зазначив, що законодавець покладає обов`язок по прийняттю заяв на прийняття спадщини на відповідного державного нотаріуса, а не на суд. А тому виключно нотаріус, а не суд вирішує чи приймати заяву чи ні спадкоємця, який звернувся до нього. Тому надати оцінку правомірності дій державного нотаріуса при прийнятті заяви спадкоємця може лише суд. Однак таких рішень суду, як доказ неправомірності дій державного нотаріуса відповідачем та його представником не представлено. Крім того, дії державного нотаріуса не є предметом даного судового розгляду. У відповідь на ствердження відповідача з приводу спадкового майна у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , позивачі зазначають наступне. Вказаний об`єкт нерухомості належить до спадщини померлої [PERSON] , що підтверджується передбаченою законодавством документацією у спадковій справі 320/2013, якою підтверджено її право власності на цю квартиру: технічний паспорт на квартиру від 06.11.2012 за № 7-697, Свідоцтво про право власності від 20.11.2012 р., видане Авангардівською селищною радою смт. Авнгард Овідіопільського району Одеської області на підставі рішення № 288 та витяг про державну реєстрацію права власності від 15.12.2012 р. за № 36752468. Відповідно до розділу 3 договору від 28.02.2011 р. за № Б5-17 купівлі-продажу майнових прав на дану квартиру, укладеному [PERSON] (Покупцем) з ТОВ"Полімер-Граніт" (Продавцем) майнові права на квартиру наступають та проводиться оформлення права власності тільки після виконання Покупцем у повному обсязі зобов`язань по оплаті та підписання з Продавцем Акту прийома-передачі майнових прав. [PERSON] вказаний Акт було підписано 28.08.2012 р. Тобто, документально підтверджено, що усі виплати за Договором майнових прав від 28.02.2011 р. за № Б5-17 у повному обсязі були проведені саме Покупцем- [PERSON] і у період до 28.08.2012 р. Цим самим спростовується ствердження Відповідача [PERSON] про проведення оплат за цим Договором її чоловіком [PERSON] начебто за рахунок кредитних коштів, отриманих ним у 2013 р. (22.02.2013 р.- у Дельтабанку, 10.04.2013 р.-у ВТБ, 16.04.2013 р.- у ПУМБ). 15.12.2012 року комунальним підприємством «Овідіопольське районне б`юро технічної інвентарізації» офіційно оформлено передбачену законодавством реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (р/н 38243027) Підлягає спростуванню і ствердження відповідача про взяття нею у борг 25000 доларів США згідно розписки від 20.01.2011 р. начебто для первинного внеску за квартиру. Надана Відповідачем у підтвердження боргова Розписка про взяття нею саме 20.01.2011 р. боргу у своєї знайомої [PERSON] у розмірі 25 000 доларів США не відповідає дійсності, підписана за надуманою датою та неіснуючою на час підпису адресою сторін, в якій сторони фізично не могли перебувати, тим більше проживати та бути зареєстрованими, так як у той час на ж/м "7 небо" проводилося будівництво і в експлуатацію здано будинок [ADDRESS] тільки у листопаді 2011 року (що пітверджується забудовником у документації по Договору майнових прав). Тому ця розписка є нікчемною та не може слугувати доказом у справі (розписка підверджує недійсність правочину, повязаного з передачею грошей у борг і відповідно до ст. 203, 215 ЦК України не створює юридичних прав, обовязків та інших правових наслідків для сторін). Таким чином, ствердження відповідача [PERSON] про те, що зазначена квартира є її власністю з причин придбання цієї квартири саме нею та її чоловіком спростовуються матеріалами спадкової справи,письмовими доказами та поясненнями свідків та учасників справи. Щодо ствердження відповідачем про порушення строків позовної давності позивачами,суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених вимог відповідача. Перебіг позовної давності відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позивачі по справі фактично дізналися про порушення своїх прав на отримання свідоцтв про право на спадщину саме при зверненні ними до Добровеличківської нотаріальної державної контори - 13.03.2017 року та 24.07.2018 року, що підтверджується виданими Постановами нотаріусів, в яких саме і вказано про право спадкоємців звернутися до суду для захисту своїх прав на протязі строку позовної давності з дати видачі цих постанов. Отже, знову зазначення відповідача про звернення позивачів до суду з пропущенням строків позовної давності не мають законного обгрунтування і не можуть бути підставою для відмови у позовних вимогах. В ході судового рогляду справи по суті судом заслухано законного представника неповнолітнього [PERSON] , представника позивачів [PERSON] представника відповідача [PERSON] . [PERSON] пояснено обставини, підстави своїх вимог та необхідність звернення до суду за захистом прав на спадщину свого сина, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, підтримала зазначене та наполягала на позовних вимогах у повному обсязі. Представник позивачів зазначив на відповідність позовних вимог законодавству України та визнання їх судом у повному обсязі. Представником відповідача надано заперечення, посилаючись на зазначені у відзиві доводи та докази, та необхідність відмовити у позовних вимогах. Для з"ясування обставин щодо вимог та заперечень сторін судом допитані свідки, які з`явилися до суду з боку обох сторін. Свідок [PERSON] , стверджує,що сплачував за квартиру з кредитних коштів, але не зміг конкретно підтвердити та пояснити яким чином, де, коли, кому він сплачував зі своїх кредитних коштів; "не знав" які були передбачені умови сплати за Договором майнових прав (первинний взнос, поетапне погашення), невірно назвав сумму первинного взносу, не зміг відповісти, коли саме було здано будинок в експлуатацію, коли облаштували квартиру для проживання, і коли та хто став там проживати. Свідок [PERSON] , яка за ствердженням відповідача дала їй у борг 25000 долларів для сплати первинного внеску за квартиру, не змогла переконливо підтвердити та пояснити факт і обставини передачі грошей у борг Відповідачу та підписання відповідної Розписки: Спочатку пояснювала,що гроші передавала в м.Помічній,коли приїхала провідати хвору [PERSON] , а потім стверджувала,що гроші передавала відповідачу 20 січня 2011 року за адресою проживання відповідача по [ADDRESS] ,що ставить під сумнів правдивість її показів так як за вказаною адресою в 2011 році ніхто не проживав та житловий будинок не здавався в експлуатацію. Свідки з боку позивачів; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спростовують ствердження відповідача щодо законності її спадкових прав на всю квартиру по [ADDRESS] ,право власності на яку отримала спадкодавець [PERSON] . Свідки підтверджують, що факт сплати перших грошових внесків за Договором майнових прав проводив батько позивачів- [PERSON] , який і займався обладнанням квартири для проживання і став в ній проживати з жовтня 2011року. Разом із своїм сином,позивачем у справі [PERSON] ,неодноразово спілкувався в квартирі, планував в майбутньому оформити право власності на квартиру [ADDRESS] на свого сина. Після смерті [PERSON] в 2012 році у вказаній квартирі стала проживати його мати- [PERSON] , на яку з особистих міркувань [PERSON] та складних сімейних обставин і було оформлено документацію за Договором майнових прав, відповідно [PERSON] продовжила виплачувати залишок вартості за квартиру та після повної сплати оформила своє право власності на цю квартиру. Третіми особами у справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Державними нотаріусами Добровеличківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області на стороні відповідача та органом опіки та піклування Овідіопольської РДА на стороні позивачів надані заяви про розгляд справи при їх відсутності та про підтримання позовних вимог позивачів. Вислухавши пояснення представника позивачів, пояснення відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено наступне. 13.03.2017 року [PERSON] , яка є законним представником неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , звернулась з заявою від імені неповнолітнього [PERSON] до державного нотаріуса Добровеличківської районної державної нотаріальної контори Левітчук Г.Б. про прийняття спадщини [PERSON] за законом після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] та внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом, вже виданих 03 листопада 2015 року (спадкова справа 320/2013) за реєстрами 2169, 2170, 2171 на ім`я [PERSON] зазначивши, що [PERSON] являється онуком померлої, спадкоємцем за правом представлення, відповідно до ст. 1266 ЦК України, спадщину після смерті бабусі прийняв фактично. 13 березня 2017 року постановою державного нотаріуса Левітчук Г.Б .про відмову у вчиненні нотаріальної дії, було частково відмовлено [PERSON] у внесенні змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, вже виданих 03 листопада 2015 року за реєстрами 2169, 2170, 2171 на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] , [INFO] , звернулась до в.о. державного нотаріуса Добровеличківської районної державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г. з заявою про прийняття спадщини за законом та отримання свідоцтва про право на спадщину у порядку представлення згідно ст.1266 ЦК України, у зв`язку з тим,що її батько [PERSON] , який помер [INFO] є сином померлої [PERSON] , померлій [INFO] , після смерті якої нотаріальною конторою заведено спадкову справу №320/2013 та 3 листопада 2015 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я дочки спадкодавиці [PERSON] . Постановою в.о. державного нотаріуса Шевченко Н.Г. від 31 липня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] було відмовлено у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину на ім`я дочки спадкодавиці [PERSON] . [PERSON] на правах законної спадкоємиці звернулась до державного нотаріуса Добровеличківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Левітчук Г.Б. із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтв на все спадкове майно померлої матері [PERSON] . При цьому [PERSON] була попереджена нотаріусом про обов`язкову вказівку заявником про існування інших спадкоємців відповідно до ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Ввівши в оману нотаріуса про не існування будь-кого із спадкоємців спадкового майна [PERSON] , не повідомивши про всіх спадкоємців за законом померлої [PERSON] вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада 2015 року за реєстрами 2169, 2170, 2171, видані Добровеличківською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області. Всі об`єкти нерухомості за вказаними свідоцтвами були зареєстровані на ім`я [PERSON] , два з яких, а саме-житловий будинок по [ADDRESS] , реєстраційний номер свідоцтва 2171 та квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер свідоцтва 2169 за договорами купівлі продажу від 17.10.2016 року та 15.11.2016 року відчужені [PERSON] іншим особам відповідно за 96000,00 грн. та 45000,00 грн. Судом встановлено,що позивачі [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на день смерті рідної баби [PERSON] , померлої [INFO] були малолітньою та неповнолітньою особами, тому відповідно до ст.ст. 1266, 1267 ЦК України їм у рівних частинах належить частка спадкового майна, яка належала б за законом їх батькові [PERSON] , який є сином померлої спадкодавиці, але помер [INFO] ще за життя матері- [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1222ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1266ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення має місце, коли спадкоємець, який закликався б до спадщини, помер до її відкриття. За цих обставин до спадщини закликають осіб, які заступають місце померлого спадкоємця (представляють його). За правом представлення спадкують внуки, правнуки спадкодавця частку спадщини, яка належала б їхнім батькам чи бабі з дідом, якби вони були живими на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1301\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду,якщо буде встановлено,що особа,якій воно видане,не мала права на спадкування,а також в інших випадках,встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Відповідно до ст.1300 ЦК України ч.2. на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.1300 ЦК України ч.3. у випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. За приписами частини 4 статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 року №10-1387/0/4-12 ВСУ прийнято ряд постанов у справах про власність і спадкування та сформульовано обов`язкові для всіх судів України правові позиції. Частиною третьою листа ВССУ від 27.09.2012 року наголошено,що у разі продажу (відчуження іншим способом) спадкового майна особою, на користь якої було видано свідоцтво про право на спадщину, як спосіб захисту інтересів малолітніх або неповнолітніх спадкоємців судом може бути застосовано передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, що збереглося, або сплати грошової компенсації (стаття 1280 ЦК України). Відповідно до статті 1301 ЦК України, якщо свідоцтво про право на спадщину на частку неповнолітнього спадкоємця було видано іншим особам (іншим спадкоємцям), то судовий захист їх прав може здійснюватися шляхом визнання таких свідоцтв про право на спадщину частково (або повністю) недійсними та визнання за ними права на відповідну частину спадкового майна. Згідно з положенням статті 1280 ЦК України перерозподілу підлягає лише спадкове майно. Тому у справах про перерозподіл спадкового майна суд повинен чітко встановити обсяг спадкової маси, чітко визначити майно, яке до неї входить (постанова від 6 червня 2012 р. № 6-32цс12). Враховуючи те, що частина спадкового майна, частка якого по закону належить неповнолітньому [PERSON] та [PERSON] відповідачем за договорами купівлі продажу відчужена на користь інших осіб і розмір отриманих відповідачем [PERSON] коштів від продажу спадкового майна; 1/2частки житлового будинку по [ADDRESS] , складає 45000,00 грн. та житлової квартири [ADDRESS] , проданої за 96000,00 грн. суд вправі законним прийняти обґрунтоване рішення про виділення неповнолітньому [PERSON] та [PERSON] грошової компенсації в сумі по 35250,00 грн., що припадала б на 1/4 частину успадкованого майна. Щодо спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено,що вказаний об`єкт нерухомості належить до спадщини померлої [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справі 320/2013,встановленням права власності [PERSON] на цю квартиру: технічний паспорт на квартиру від 06.11.2012 за № 7-697, Свідоцтво про право власності від 20.11.2012 р., видане Авангардівською селищною радою смт. Авнгард Овідіопільського району Одеської області на підставі рішення № 288 та витяг про державну реєстрацію права власності від 15.12.2012 р. за № 36752468. Відповідно до розділу 3 договору від 28.02.2011 р. за № Б5-17 купівлі-продажу майнових прав на дану квартиру, укладеному [PERSON] (Покупцем) з ТОВ"Полімер-Граніт" (Продавцем) майнові права на квартиру наступають та проводиться оформлення права власності тільки після виконання Покупцем у повному обсязі зобов`язань по оплаті та підписання з Продавцем Акту прийома-передачі майнових прав. [PERSON] вказаний Акт було підписано 28.08.2012 р. Тобто, документально підтверджено, що усі виплати за Договором майнових прав від 28.02.2011 р. за № Б5-17 у повному обсязі були проведені саме Покупцем- [PERSON] і у період до 28.08.2012 р. Цим самим спростовується ствердження Відповідача [PERSON] про проведення оплат за цим Договором її чоловіком [PERSON] начебто за рахунок кредитних коштів, отриманих ним у 2013 р. (22.02.2013 р.- у Дельтабанку, 10.04.2013 р.-у ВТБ, 16.04.2013 р.- у ПУМБ). 15.12.2012 року комунальним підприємством «Овідіопольське районне б`юро технічної інвентарізації» офіційно оформлено передбачену законодавством реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Водночас, суд не може взяти до уваги мотиви невизнання позовних вимог стороною відповідача на підставі порушення строків позовної давності позивачами та отримання права власності відповідачем на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених вимог відповідача та дослідженими судом доказами вони повністю спростовані. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9\~Постанови № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства,що регулюють провадження у справі до судового розгляду», оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Таким чином, на підставі ст.263, 264, 265 ЦПК України, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст.141ЦПК України суд вирішує питання щодо судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved