Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

05.02.2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2018 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], з 930 гривень 00 копійок щомісячно на 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02 вересня 2006 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який 11 листопада 2015 року було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, ухваленого по справі № 331/5162/15-ц. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року по справі № 331/6196/15-ц від року з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2015р. і до досягнення сином повноліття. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2018 року, ухваленого по справі № 331/1808/18 (провадження № 2/331/664/2018) збільшено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), зареєстрованого та мешкаючого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року, з 800 (вісімсот) гривень 00 копійк щомісячно до 930 (дев'ятсот тридцять) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. На даний час їй стало відомо про те, що [PERSON] офіційно працює у ПрАТ «ЗАТП 12329» та отримує стабільний щомісячний дохід. Станом на лютий 2019 року сума стягуваних за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2018 року аліментів на утримання [PERSON], [INFO], є меншою за розмір аліментів, встановлений законом. На підставі викладеного, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2018 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], з 930 гривень 00 копійок щомісячно на 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст. 178 ЦПК України). Встановлено позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановлено відповідачу п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. (а.с. 16-17) Відповідно до наявного в матеріалах справи поштового повідомлення № 69063 0064780 5, позивач копію ухвали суду від 11 березня 2019 року отримала особисто 16 березня 2019 року. Відповідно до наявного в матеріалах справи поштового повідомлення № 69063 0064779 1, відповідач [PERSON] копію ухвали суду від 11 березня 2019 року та копію позовної заяви з додатком до неї отримав 19 березня 2019 року. З 11 квітня 2019 року по 12 квітня 2019 року суддя Скользнєва Н.Г. знаходилась у відрядженні, згідно розпорядження № 38-відп від 19.03.2019 року, у зв'язку з чим процесуальне рішення приймається наступного робочого дня. Станом на 15 квітня 2019 року відповідачем [PERSON] у визначений ухвалою суду строк, передбачений нормами ЦПК України, процесуальні дії щодо надання відзиву на позовну заяву, пред'явлення зустрічного позову та подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, не вчинені. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Матеріалами справи встановлено, що 02 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який 11 листопада 2015 року було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, ухваленого по справі № 331/5162/15-ц. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який мешкає з [PERSON] та знаходиться на її утриманні.(а.с. 9) Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року по справі № 331/6196/15-ц від року з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2015р. і до досягнення сином повноліття. (а.с. 7) Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2018 року, ухваленого по справі № 331/1808/18 (провадження № 2/331/664/2018) збільшено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), зареєстрованого та мешкаючого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року, з 800 (вісімсот) гривень 00 копійк щомісячно до 930 (дев'ятсот тридцять) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Як на підстави позову позивач зазначає, що на даний час [PERSON] офіційно працює у ПрАТ «ЗАТП 12329» та отримує стабільний щомісячний дохід, станом на лютий 2019 року сума стягуваних за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2018 року аліментів на утримання [PERSON], [INFO], є меншою за розмір аліментів, встановлений законом. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства"). Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів від 23 липня 2013 року) встановлювала, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аналогічні положення передбачені пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", а також у статтях 194-197,274 СК України. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вимогами ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в редакції закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року. Внесення змін до Сімейного кодексу зазначеним Законом України не тягне за собою автоматичний перерахунок розміру аліментів органом, який виконує судове рішення. Саме тому, без зміни розміру аліментів в частині збільшення законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів, що на час розгляду справи становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, під час виконання рішення суду повинен враховуватися лише той розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлений у рішенні суду, оскільки в силу норм ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; - дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; - працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; - осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Таким чином, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на наведене, суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], з фіксованої суми 930,00 грн. на 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved