Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

20.12.2016 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. 18 серпня 2015 року в селі Нерушай Татарбунарського району Одеської області помер дядько позивачки [PERSON], який був рідним братом її матері [PERSON]. За життя, а саме 07.03.2007 року спадкодавець залишив заповіт, яким заповів позивачці усе своє майно. Після його смерті залишилась земельна ділянка площею 4,39 га, розташована на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №482014, виданого 29 жовтня 2001 року, яку позивачка має праву успадкувати по заповіту. Після звернення позивачки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця, їй було відмовлено у прийомі заяви та відкритті спадкової справи у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем. Однак, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.11.2016 року встановлено, що позивачка [PERSON] фактично постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто вважається такою, що прийняла спадщину. Після відкриття спадкової справи №321/2016 приватним нотаріусом [PERSON] було повторно відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Посилаючись на письмові докази, позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за нею, як спадкоємицею по заповіту, права власності на спадкову земельну ділянку, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину вона позбавлена можливості, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на вищезазначене спадкове майно, який необхідно надати нотаріусу для прийняття спадку, втрачений, про що нею поміщена об'ява у пресі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с. 20 ). Представник Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.23 ). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з наступних підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину по заповіту в установленому законом порядку після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 18.08.2015 року, через відмову нотаріуса, мотивовану відсутністю (ненаданням) правовстановлюючого документу на спадкове майно, дублікат якого після смерті спадкодавця отримати не можливо. Вказані обставини підтверджуються: -копією заповіту, складеного 07.03.2007 року (а.с.4), із якого вбачається, що [PERSON] є спадкоємицею по заповіту на все майно, яке належало [PERSON] на день його смерті (а.с.4); - копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №428856 від 26.08.2015 року (а.с.5), із якого вбачається, що [PERSON] помер 18 серпня 2015 року в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області; - копією свідоцтва про народження серії ІУ-ЖД №361446 від 20.10.1988 року (а.с.6) з якого слідує, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON]; - копією свідоцтва про одруження серії І-ЖД №195277 від 24.12.2013 року (а.с.7), з якого слідує, що позивачка дівоче прізвище [PERSON] у 2013 році уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище Коротка; - копією повторного свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №416343 від 12.06.1984 року (а.с.8) згідно якого батьками [PERSON] (матері позивачки) є [PERSON] та [PERSON]; - копією повторного свідоцтва про одруження серії І-ЖД №232211 (а.с.9) з якого слідує, що [PERSON] у 1988 році уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «Попова»; - копією свідоцтва про народження серії УІІ-УР №0993072 від 04.10.1966 року (а.с.10) з якого вбачається, що батьками спадкодавця [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; - витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № К-1127/0-398/6-16 від 16.12.2016 року (а.с.11), з якої слідує, що вартість земельної ділянки площею 4,3888 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить [PERSON], згідно Державного акту серії Р1 за №482014, складає 153641 грн. 08 коп.; - листом нотаріуса за №1313/02-14 від 15.12.2016 року ( а.с.12 ), згідно якого позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно; - копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 за № 482014 від 29.10.2001 року (а.с.13), із якого слідує, що [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 4,39 га, розташованої на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.11.2016 року (а.с.14), яким встановлено факт постійного проживання [PERSON], [INFO], як спадкоємиці за заповітом, разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини; - обявою, опублікованою в газеті Татарбунарський вісник за №51 від 24.12.2016 року (а.с.21), де в графі втрачені значиться: вважати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії РІ №482014, виданий Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 29 жовтня 2001 року на імя [PERSON]. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10.01.2017 року (а.с.26 ) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 18.08.2015 року, приватним нотаріусом [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 59982364, зареєстрована у нотаріуса за №321/2016 від 15.12.2016 року за заявою позивачки (а.с.27 ). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частино першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " передбачено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві". Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 вищезазначеної постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивачем в позасудовому порядку, а тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею по заповіту померлого [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вона не має можливості через відсутність оригіналу Державного акту на спадкову земельну ділянку, який втрачений за життя спадкодавцем. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами у їх сукупності, які узгоджуються між собою, при наявності рішення суду про встановлення факту постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини(а.с.14-15), на підставі чого була відкрита спадкова справа за її заявою (а.с.27), враховуючи відсутність заперечень проти позову відповідача (а.с.23), суд вважає, що за позивачкою [PERSON], як спадкоємицею за заповітом, повинно бути визнано право власності на земельну ділянку розміром 4,39 га, розташовану на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 482014 від 29.10.2001 року (а.с.13), що належала на праві приватної власності [PERSON], померлому 18.08.2015 року.

Outcome: approved