Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Торговицької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 43 в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивував тим, що з 2007 року він проживав в будинку бабусі, дідуся (по маминій лінії) за адресою: вул. Шевченка, 43 с. Торговиця Городенківського району. Вели спільне господарство, мали спільний побут, обробляли присадибну земельну ділянку тощо. 03.04.2008 року помер дідусь - [PERSON]. Він ще при житті, 06.02.2001 року зробив письмове розпорядження на випадок своєї смерті і все своє майно заповів позивачу, своєму внукові. 02.06.2012 рок померла бабуся - [PERSON]. Остання на випадок своєї смерті також склала заповіт, за яким все своє майно розпорядила [PERSON] Після їх смерті залишилося спадкове майно, до якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по вул. Шевченка, 43 в с.Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області. На частину спадкового майна в 2008 році позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак, на свою заяву про оформлення права на спадкове будинковолодіння 29.03.2016 року отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови стала відсутність правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавців. Згідно довідки про об'єкт нерухомого майна № 26 від 21.03.2016 року свідоцтво про право власності не видавалося. [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном, тому що продовжує жити в спадковому господарстві, несе всі фінансові витрати по утриманню та обслуговуванні господарки, обробляє присадибну земельну ділянку. Похованням бабусі й діда теж займався позивач, але документально оформити прийняття спадщини позбавлений можливості. Спору щодо спадкового майна немає. В судове засідання сторони та їх представники не зявилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає у повному обсязі. Торговицька сільська рада не заперечує в позові. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Торговиця по вул. Шевченка, 43 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1991 р., 2 комор, літньої кухні, гаражу, вбиральні, навісу, колодязя, воріт, огорожі. З висновку про вартість майна, визначеного ТОВ "Українське бюро приватизації та оцінки майна" слідує, що ринкова вартість домоволодіння станом на 17.03.2016 року - становить 150684,80 грн. Як вбачається з копії довідки про об'єкт нерухомого майна № 26 від 21.03.2016 року, виданої техніком з інвентаризації нерухомого майна, по вул. Шевченка, 43 в с.Торговиця знесено старий житловий будинок. Побудовано до 1992 р. житловий будинок. Даний вид робіт не потребує дозвільної документації. Свідоцтво на право власності на новий житловий будинок не видавалося. Згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Довідкою № 477, виданою 04.05.2016 року виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району стверджено, що за [PERSON] числиться земельна ділянка площею 0,1548 га в с. Торговиця по вул. Шевченка, 43 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки). З довідки № 479, виданої 04.05.2016 року виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району вбачається, що новий житловий будинок, який був колгоспним двором в с. Торговиця по вул. Шевченка, 43 був побудований його дідусем [PERSON] в 1991 році, на місці знесеного старого житлового будинку. З довідки № 365, виданої 24.03.2016 року виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району вбачається, що згідно погосподарської книги № 1 за 1991-1995 р.р. станом на 15.01.1991 р. були зареєстровані та проживали в житловому будинку в с. Торговиця по вул. Шевченка по вул. Шевченка, 43: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). [PERSON] помер 03.04.2008 року, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 069379, виданим 04.04.2008 року. [PERSON] померла 02.06.2012 року, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 150547, виданим 05.06.2012 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За заповітом від 06.02.2001 р., посвідченим секретарем виконкому Торговицької сільської ради, [PERSON], [INFO] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде йому належати на день його смерті, і на що він відповідно чинного законодавства України буде мати право - внукові [PERSON], [INFO]. За заповітом від 06.02.2001 р., посвідченим секретарем виконкому Торговицької сільської ради, [PERSON], [INFO] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде її належати на день її смерті, і на що вона відповідно чинного законодавства України буде мати право - внукові [PERSON], [INFO]. Про те, що позивач [PERSON] є внуком [PERSON] та [PERSON] слідує з копії свідоцтва про народження [PERSON] серії ІІ-НМ № 447194, копії свідоцтва про народження матері позивача [PERSON], свідоцтва про одруження батьків позивача серії VI-УР № 392183. Згідно ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] та [PERSON] за заповітами від 06.02.2001 р. є [PERSON] (позивач). Останній прийняв спадщину після смерті спадкодавців, оскільки на момент смерті був зареєстрований та проживав з ними по вул. Шевченка, 43 в селі Торговиця, про що свідчить довідка № 363 від 24.03.2016 року, видана виконкомом Торговицької сільської ради та штамп про місце реєстрації в паспорті громадянина України серії СС 481408. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2901, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 03.04.2008 року є його внук [PERSON]; спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) розміром 25,68 в умовних кадастрових гектарах. З постанови В.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 473/02-31 від 29.03.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON] та баби [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Торговиця вул. Шевченка, № 43, оскільки позивачем не подані документи, які підтверджують право власності спадкодавців на вище вказаний житловий будинок. Позивач користується спадковим майном, утримує будинок та господарські споруди, обробляє земельну ділянку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Документи, які посвідчують право власності спадкодавців [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок відсутні. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 43 в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1222, 1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved