Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

В квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Восток" про скасування наказу про звільнення, зміни запису у трудовій книжці, поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул. Просила визнати звільнення з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити її на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю "СК Восток" на посаді обліковця бригади, змінити запис у трудовій книжці стосовно звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача компенсацію за заподіяну моральну шкоду розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги та просила визнати незаконними та скасувати наказ про звільнення № 32к з посади обліковця ТОВ "СК Восток", поновити її на посаді обліковця ТОВ "СК Восток", стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10106,31 грн., стягнути з відповідача компенсацію за заподіяну моральну шкоду розмірі 10000,00 грн., скасувати запис у трудовій книжці стосовно звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 06 березня 2008 року [PERSON] була прийнята на роботу в ТОВ "СК Восток" обліковцем в бригаду. (а.с.7-10). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як встановлено положеннями ст. 147 КЗпП України, прогул є дисциплінарним проступком, за вчинення якого передбачено такі види дисциплінарного стягнення як догана або звільнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Наказом № 32к від 28 березня 2017 року звільнено [PERSON], обліковця тракторної бригади № 2, з 28 березня 2017 року за здійсненні 16.03.2017 р., 17.03.2017 р., 18.03.2017 р. прогули без поважних причин (була відсутня на роботі з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.), відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України. (а.с.11). 16.03.2017 р., 17.03.2017 р., 18.03.2017 р. [PERSON] була відсутня на робочому місці в період з 14.00 год. по 17.00 год. без попередження, без поважних причин, що підтверджується доповідними записками бригадиром тракторної бригади [PERSON] (а.с.48-50). Факт відсутності обліковця тракторної бригади № 2 [PERSON] на робочому місці без поважних причин підтверджується актами складеними бригадиром тракторної бригади № 2 [PERSON], трактористами тракторної бригади № 2 [PERSON] та [PERSON] . від 16 березня 2017 року з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., від 17 березня 2017 року з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., від 18 березня 2017 року з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. (а.с.42-44). Згідно табелю обліку використання робочого часу за березень 2017 року [PERSON] перебувала на робочому місці 16.03.2017 року 4 години, 17.03.2017 року 4 години, 18.03.2017 року 4 години. (а.с.46). Актом від 27 березня 2017 року, складеним головним економістом ТОВ "СК Восток" [PERSON], бригадиром тракторної бригади [PERSON], інспектором відділу кадрів [PERSON], економістом по нормуванню та оплаті праці [PERSON], засвідчено факт відмови надання пояснень відсутності обліковця тракторної бригади № 2 [PERSON] на робочому місці 16.03.2017 р., 17.03.2017 р., 18.03.2017 р. (а.с.45). Актом від 28 березня 2017 року, складеним головним економістом ТОВ "СК Восток", інспектором відділу кадрів [PERSON], економістом по нормуванню та оплаті праці [PERSON], засвідчено факт відмови ознайомлення та розписання в наказі № 32к [PERSON] (а.с.47). Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в мажах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кодекс законів про працю України у ст. 40 визначає прогул як підставу для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 розкривається зміст поняття "прогул" як відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Не є поважними причинами відсутності працівника на роботі згідно зазначеної постанови, зокрема, поміщення особи до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу. Отже, відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених статтями 148151 КЗпП України. Поважність причин прогулу встановлюється судом у кожному окремому випадку, з урахуванням всіх обставин справи, а також позиції Верховного Суду України, висловленій в Постанові Пленуму № 9. Взагалі аналіз чинного законодавства, зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, а також п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених Постановою Держкомітету СССР з праці та соціальних питань № 213 від 20.07.84р., дає підстави зробити висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність обставин, які повністю виключають вину працівника, яких в судовому засіданні не встановлено. Судом встановлено, що при звільнення [PERSON] у звязку з прогулом було дотримання всієї процедури звільнення. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи переживання, страждання та емоційний стан позивач просив стягнути компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Моральною шкодою вважаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до Постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до статті 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що 16.03.2017 р., 17.03.2017 р. та 18.03.2017 р. [PERSON] не було на роботі, що підтверджується актами, доповідними записками. 18.03.2017 року згідно табелю обліку використання робочого часу є коротким днем, тому суд не вважає доведеним цей факт, а 16.03.2017 р., 17.03.2017 р. позивач була на роботі по 4 години. Також позивачем не надано жодних доказів того, що 16.03.2017 року був вихідним днем. Позивач в судовому засіданні відмовилась від виклику свідків, які підписували акти про відсутність її на роботі. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи, докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів поважності відсутності позивача [PERSON] на роботі 16.03.2017 р., 17.03.2017 р. суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed