Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В листопаді 2013року товариство з обмеженою відповідальністю „Габріель" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому, уточнивши позовні вимоги відповідно до заяви від 09.01.2014 року (а.с.63), просило стягнути з відповідачів в дольовому порядку заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 1356 грн. 01 коп., що виникла за період з 26.02.2011 року по 31.07.2012 року. Також позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Позов обґрунтовувався тим, що відповідачі, як споживачі послуг ТОВ „Габріель" з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до Закону України „Про житлово-комунальні послуги" належним чином вказані послуги не оплачують, що призвело до утворення заборгованості. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2014 року позов було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ „Габріель" заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 678 грн. 01 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ „Габріель" заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 678 грн. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ „Габріель" по 114 грн. 70 коп. з кожного у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення витрат на правову допомогу позивачу відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ „Габріель" просить оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь товариства по 200 грн. з кожного в якості відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що відмовляючи у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу, понесених позивачем, судом було порушено норми Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у взаємозв'язку із положеннями статті 56 ЦПК України, оскільки поза увагою суду залишились докази, які підтверджують факт звернення позивача за правовою допомогою до фахівця у галузі права, а саме адвоката та понесення ТОВ „Габріель" витрат на правову допомогу у розмірі 400 грн. Апелянт вважає, що вказані обставини є підставою для відшкодування витрат на правову допомогу та стягнення зазначених коштів з відповідачів. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ „Габріель" відмовити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зазначають, що рішення суду в є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що відповідно до статей 19, 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" саме виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання його умов, тому до того часу, поки між споживачем та виконавцем не буде укладено відповідний договір, у них не виникає жодних взаємних прав та обов'язків згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України, що в свою чергу свідчить про безпідставність вимог позивача. Апелянт вказує, що звертаючись до суду, позивач не конкретизував, які послуги надавались позивачам згідно із статтею 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" та не підтвердив належними доказами факт їх надання відповідачам, відповідно до ч.1 статті 60 ЦПК України. Крім того, апелянт стверджує, що суд не звернув увагу на суттєві розбіжності в листах-розрахунках по особовому рахунку, а саме помилки у розрахунках суми заборгованості, що свідчить про неналежне дослідження доказів по справі. Апелянт вказує, що за період з 16.02.2011року по 31.07.2012року відповідачами було сплачено 421 грн. 43 коп., а не як зазначено позивачем 206 грн. 20 коп. В судове засідання апеляційного суду [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.100), не з'явився. Згідно приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що: - апеляційна скарга ТОВ „Габріель" підлягає відхиленню, - апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині розміру стягнутої заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, зменшивши стягнуту з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Габріель'' суму заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 678 грн. 01 коп. до 570 грн. 39 коп., зменшивши стягнуту з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Габріель" суму заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 678 грн. до 570 грн. 39 коп. Також апеляційний суд вважає за необхідне суму відшкодування витрат по сплаті судового збору, стягнутого з [PERSON], [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Габріель'' зменшити, визначивши розмір такого відшкодування - по 96 грн. 50 коп. з кожного. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2014 року необхідно залишити без змін. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що товариство з обмеженою відповідальністю „Габріель" є житлово-експлуатаційною організацією і балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS], відповідно до документації про передачу будинку на обслуговування та надає послуги з його утримання і прилеглої прибудинкової території. Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] по 1/2 її частини згідно договору купівлі-продажу від 25.02.2011 року ( а.с. 4) та є споживачами послуг з утримання будинку і прилеглої прибудинкової території. Разом з тим, за послуги з утримання будинку і прилеглої прибудинкової території відповідачі своєчасно та в повному обсязі не розраховуються, у зв'язку з чим за період з 26.02.2011 року по 31.07.2012 року виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку, проведеного позивачем, складає 1356 грн. 01 коп. (а.с. 68 - 69). Задовольняючи позовні вимоги ТОВ „Габріель", суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено зобов'язання щодо обов'язкової оплати у встановлені строки наданих позивачем послуг, а тому зазначена сума боргу підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження того, що особа, яка надавала правову допомогу, є фахівцем у галузі права і має право на надання такої допомоги відповідно до статті 56 ЦПК України. Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідачів суми заборгованості за оплату відповідних послуг, які надавало ТОВ „Габріель" та з висновком суду про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу. Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись із розміром стягнутих на користь позивача з відповідачів сум. Відповідно до приписів статті 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Квартирна плата і плата за комунальні послуги повинна вноситись своєчасно. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що до того часу, поки між споживачем та виконавцем не буде укладено відповідний договір, у них не виникає жодних взаємних прав та обов'язків згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України, що на думку [PERSON] свідчить про безпідставність вимог позивача, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У відповідності до статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом міністрів України, незалежно від форм власності на них. Згідно з п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 року за №572, власник житла за рахунок власних коштів оплачує всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Відповідно до п.4 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", державні комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житла зобов'язані здійснювати обслуговування та ремонт приватизованого житла, надавати мешканцям комунальні та інші послуги за державними розцінками і тарифами. Статтями 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Згідно статті 68 Житлового кодексу України, квартирна плата та плата за комунальні послуги повинні вноситись вчасно. Відповідно до підпункту 2 пункту „а" статті 28 Закону України „Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в даному випадку не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки позивачем за вказаний період надавались послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а відповідачі, проживаючи у будинку, фактично ними користувалась, а тому зобов'язані оплачувати вартість наданих послуг, оскільки в силу положень статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають не лише з договорів та правочинів, а також і з інших юридичних фактів, які в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення заборгованості з відповідачів за оплату житлово-комунальних послуг узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, яке регламентує спірні правовідносини. Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги [PERSON] відносно того, що сума стягнутої судом першої інстанції заборгованості на користь позивача підлягає зменшенню, з огляду на наступне. Згідно з матеріалами справи, а саме відповідно до квитанції № 25/25 від 02.08.2012 року, оригінал якої був оглянутий судом в судовому засіданні апеляційного суду, відповідач [PERSON] сплатив 72 грн. 20 коп. в рахунок оплати житлово-комунальних послуг за червень місяць 2012року, за період з 01.06.2012 по 30.06.2012 року (а.с. 74), відповідно до квитанції № 14/24 від 29.08.2012 року, оригінал якої був оглянутий судом в судовому засіданні апеляційного суду, відповідачем [PERSON] було сплачено 143 грн. 03 коп. за липень місяць 2012року, а саме за період з 01.07.2012 по 31.07.2012 року (а.с.74 зворот). Проте, відповідно до розрахунку оплати послуг абонентом [PERSON] по [ADDRESS], який надав ТОВ „Габріель" (а.с. 107), зазначені вище суми коштів були зараховані відповідачу [PERSON] в якості оплати не за червень 2012року та не за липень 2012року, як про це вказував в квитанціях платник [PERSON], а за серпень 2012 року, що підтверджується представленим позивачем розрахунком оплати послуги абонентом [PERSON] і вказаних обставин не заперечував в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача. За даних обставин заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги відповідача відносно того, що зарахування позивачем сум оплати за надані послуги не за той період, який вказує платник в квитанції про оплату, а на свій розсуд, не узгоджується з нормами чинного законодавства, яке регламентує спірні правовідносини, зокрема, з приписами статей: 1, 21, 24 Закону України '' Про платіжні системи та переказ коштів в Україні''. Таким чином, оскільки позивач просив стягнути з відповідачів в дольовому порядку суму заборгованості саме за період з 26.02.2011 року по 31.07.2012 року, то вказані кошти в сумі 215грн. 23 грн. ( 72грн. 20 коп. + 143грн. 03 коп.), які відповідач сплатив як оплату за послуги позивача за червень 2012року і липень 2012року, але які були позивачем зараховані відповідачу [PERSON], як оплата за серпень місяць 2012 року, мають бути відмінусовані від суми заборгованості, яку просило стягнути ТОВ „Габріель''. Розрахунок наступний: 1356 грн. 01коп. (сума заборгованості, яку просив стягнути позивач) - 215 грн. 23 коп. (сума, сплачена відповідачем за червень, липень 2012року ) = 1140 грн. 78 грн. Вказану суму ділимо на 2 = 570 грн. 39 коп. Таким чином, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.01.2014 року необхідно змінити в частині розміру стягнутої заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, зменшивши стягнуту з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Габріель'' суму заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 678 грн. 01 коп. до 570 грн. 39 коп., зменшивши стягнуту з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Габріель" суму заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 678 грн. до 570 грн. 39 коп. За даних обставин, на підставі приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, необхідно суму відшкодування витрат по сплаті судового збору, стягнутого з [PERSON], [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Габріель'' зменшити, визначивши розмір такого відшкодування - по 96 грн. 50 коп. з кожного. Доводи апеляційної скарги ТОВ „Габрієль" відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідачів на користь позивача понесені витрати в розмірі 400 грн. на правову допомогу по складанню позовної заяви, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 9,10), відповідно до договору про надання правової допомоги від 17.07.2012 року, позивач уклав вказаний договір з адвокатом [PERSON] Згідно акту № ПД - 003С здачі-приймання наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 17.07.2012 року (а.с. 11), адвокатом [PERSON] була надана наступна правова допомога: складання заяви про видачу судового наказу та підготовка її відповідно до вимог процесуального законодавства для звернення в суд з вимогою про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] за надані їм комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; аналіз документації та повідомленої інформації з підбором до заяви про видачу судового наказу документів. Гонорар згідно п.п.5.1та 5.3 договору про надання правової допомоги від 17.07.2012року за надання вказаної вище правової допомоги становить 400 грн. Згідно платіжного доручення № 382 від 09.08.2012 року ( а.с. 11), ФОП [PERSON] отримав від платника ТОВ '' Габріель'' 400 грн. Аналізуючи наведене, з вказаних документів вбачається, що позивачем було сплачено 400 грн. за складання заяви про видачу судового наказу та підготовку її відповідно до вимог процесуального законодавства для звернення в суд з вимогою про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] за надані їм комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; аналіз документації та повідомленої інформації з підбором до заяви про видачу судового наказу документів. За даних обставин суд першої інстанції обгрунтовано не стягнув з відповідачів на користь позивача понесені витрати в розмірі 400 грн. на правову допомогу, оскільки вказані витрати понесені позивачем не за складання позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду 22.11.2013року (а.с.2-3,19), позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту сплати 400 грн. саме за складання адвокатом вказаної позовної заяви. Копія договору про надання правової допомоги від 20.08. 2012року ( а.с. 15), копія додаткової угоди до договору від 20.08. 2012 року про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 21.12.2012 року (а.с. 16), копія акту № ПД-003С (додаткового) від 21.11. 2013 року здачі-приймання послуг згідно договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 20.08.2012 року (а.с. 17) також не можуть бути належними та допустимими доказами факту сплати 400 грн. позивачем саме за складання адвокатом вказаної позовної заяви; вказані договори були укладені за рік до відповідного звернення ТОВ „Габріель" до суду з вказаним позовом. Відповідно до приписів ч.1, ч. 4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial