Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

В лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна"(далі ПАТ "СК"Країна", позивач) звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON]) про відшкодування матеріальної шкоди. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 3 948,36 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/8138931 (далі Поліс), за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля "Toyota", державний номер [NUMBER]. 08.09.2010 року в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля "Toyota", державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля "Nissan", державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль "Nissan", державний номер [NUMBER]. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 18.10.2010 року винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. Позивач сплатив на користь ВАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування в сумі 3948,36 грн. на підставі звернення ВАТ «НАСК «Оранта», що сплатило потерпілій особі на підставі договору добровільного страхування № 667562 від 28.10.2009 року та страхового акта « 23/19500/3.2.29" від 08.06.2011 року. Оскільки, відповідач, на думку позивача, протягом трьох днів не повідомив страховика про ДТП, то у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача. Посилаючись на ст. 1191 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач зазначає, що як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до відповідача. Ухвалою від 14.02.2014 року відкрито провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що він особисто в телефонному режимі на наступний день після ДТП повідомив позивача про настання страхового випадку. Свідок [PERSON] пояснив, що 09.09.2010 року він знаходився у автомобілі [PERSON] Під час зупинки автомобіля [PERSON] зателефонував до страхової компанії і повідомив, що днем раніше у нього відбулося ДТП в районі "Окружної". Далі між свідком та [PERSON] відбулася бурна розмова з приводу діяльності страхових компаній та їх відношення до людей Свідок [PERSON] пояснив, що 09.09.2010 року він сів в автомобіль білого кольору, яким керував [PERSON] У автомобілі, крім [PERSON] знаходився ще один пасажир. [PERSON] почав шукати якісь документи і потім почав телефонувати. Із розмови по телефону, свідок зрозумів, що попередньо сталося ДТП за участю [PERSON], і останній телефонував до страхової компанії та повідомив про ДТП, яке сталося днем раніше. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 180 ЦПК України якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги: "Я, (ім'я, по батькові, прізвище), присягаю говорити правду, нічого не приховуючи і не спотворюючи". Текст присяги підписується свідком. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 08.09.2010 року о 10 годині 30 хвилин по Кільцевій дорозі, 6, у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля за участю автомобіля "Toyota", державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля "Nissan", державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], що підтверджується копією Постанови Святошинського районного суду міста Києва від 18.10.2010 року (а.с. 8). Вказаною Постановою винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. Як вбачається з копії Полісу №ВС/8138931 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідачем було застраховано цивільну-правову відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб. Строк дії вказаного Полісу з 09.10.2009 року по 08.10.2010 року. Згідно Полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілого становить 51 000,00 грн., а за шкоду, заподіяну майну потерпілого 25 500,00 грн. Згідно з копією розрахунку №19500 розміру страхового відшкодування про оцінку автомобіля "Nissan", державний номер [NUMBER] в результаті ДТП, що відбулася 08.09.2010 року матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля складає 4203,36 грн. На підставі страхового акта №23/19500/3.2.29(а.с.17) та згідно з платіжним дорученням №359 від 17.06.2011 року (а.с.18) позивачем було виплачено ВАТ «НАСК «Оранта» суму страхового відшкодування в розмірі 3948,36 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як вбачається зі змісту п. 38.1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; Відповідно до п. 33.1.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(у редакції Закону який діяв станом на 08.09.2010 року) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Отже, нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено обов'язок страхувальника вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності про настання дорожньо-транспортної пригоди. Проте, вищенаведеними положеннями Закону не закріплено вимог щодо порядку такого повідомлення. Отже, важливою умовою для здійснення страхового відшкодування є повідомлення страхувальником про настання ДТП на протязі трьох днів, яке може здійснюватися в тому числі у телефонному режимі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт, що відповідач особисто в телефонному режимі повідомив позивача про настання страхового випадку. Свідки повідомлялися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками. Покази свідків є послідовними, не суперечать встановленим обставинам справи, а тому у суду не виникає сумніву щодо їх достовірності. Всупереч ст. 60 ЦПК України, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які би підтвердили той факт, що відповідач не повідомив позивача про настання страхового випадку на протязі трьох днів. Враховуючи вищевикладене, всебічно, повно з'ясувавши обставини справи на підставі досліджених доказів, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed