Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Позовні вимоги мотивовані тим, що КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де проживає відповідач [PERSON], забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго". Відповідач регулярно порушує умови вищевказаних правил та п. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в результаті чого станом на 27.04.2017 року у нього виникла заборгованість за надані послуги в сумі 7 834,19 грн. Крім того, Вінницьким міським судом Вінницької області 27 листопада 2013 року у справі № 127/27628/2013-ц ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 2732,34 грн., за період з серпня 2009 року включно по серпень 2013 року включно з врахуванням поточної оплати та щомісячних нарахувань. Наразі дане рішеня суду не виконане. Таким чином, до стягнення підлягає сума заборгованості в розмірі 5101,85 грн. за період з 09.2013 року включно по 04.2017 року з врахуванням поточної оплати та щомісячних нарахувань. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За весь час прострочення сплати платежів відповідачу нараховано: 3148,53 грн. - інфляційних та 424,57 грн. - 3% річних. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку сплатити борг, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов, визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року за №1875. З витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлово-комунального господарства м. Вінниці станом на 31.03.2017 року, судом встановлено, що квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 6). З розрахунку позовних вимог КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" судом встановлено, що згідно складеного розрахунку загальна сума боргу з урахуванням 3% річних та суми втрат від інфляції складає 8 674,95 грн., з яких: 5 101,85 грн. - боргу за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 424,57 грн. - 3% річних та 3 148,53 грн. - суми втрат від інфляції (а.с. 10). Як вбачається з судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2013 року, у справі № 127/27628/13-ц, з [PERSON] на користь комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" стягнуто заборгованість в сумі 3015,05 грн., з яких: борг за отримані послуги - 2732,34 грн., урахування інфляції - 122,03 грн., 3% річних - 160,68 грн., а також судовий збір в сумі 114,70 грн. Даний судовий наказ набрав законної сили 10.12.2013 року (а.с. 11). Зі змісту позовної заяви вбачається, що борг стягувався за період з 08.2009р. включно по 08.2013 року включно, однак дане рішення боржником не виконане і досі. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, квартиронаймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Згідно ст.ст. 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач в добровільному порядку не розраховується з підприємством за надані послуги централізованого теплопостачання, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1600,00 грн. витрати на оплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved