Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, відповідно до якого з 12.05.2006 року він працював у Старогороженській сільській раді Баштанського району працівником по роботі з населенням, а з 06.07.2009 року переведений на посаду сторожа Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко". 22 лютого 2017 року його було звільнено з посади сторожа на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. На думку позивача звільнення було незаконним та безпідставним, посилаючись на те, що йому не було створено належні умови праці (працював на вулиці, враховуючи зимові морози, без можливості обігрітися). В зв'язку з тим, що захворів він перебував на лікарняному з 06.02.2017 року по 10.02.2017 року, а також з 14.02.2017 року по 17.02.2017 року. 11 та 13 лютого 2017 року він просив надати йому відпустку за власний рахунок, оскільки погано себе почував, однак у нього відмовились приймати відповідну заяву. 13.02.2017 року керівництвом вказаного закладу було видано 2 накази (4-к та 5-к) про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за не вихід на робоче місце без поважних причин та не повідомив про це адміністрацію 11 та 13 лютого 2017 року, при цьому позивач зазначив, що це мало місце по поважній причині та він попереджав про це останніх. Після лікарняних він повинен був приступити до роботи 18 лютого 2017 року. У вказаний день о 17.00 годині він приїхав на роботу, однак не дочекавшись, що йому здадуть зміну, через декілька годин поїхав до дому. 18.02.2017 року керівництвом вказаного закладу було видано наказ № 6-к про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за не вихід на робоче місце без поважних причин та не повідомив про це адміністрацію 18.02.2017 року. Наказом від 20.02.2017 року №7-к позивача було звільнено з роботи за теж саме порушення. 21.02.2017 року було проведено засідання профспілкового комітету Старогороженської сільської ради, який дав згоду на звільнення останнього. 22.02.2017 року наказом за №9-к було скасовано наказ №7-к та видано новий наказ №10-к про звільнення останнього. Позивач вважає, що його звільнення було проведено з порушенням процедури отримання дозволу профспілкового органу на звільнення (без його особистої присутності або ж відповідної заяви, без відкладення розгляду подання про розірвання трудового договору з працівником). Крім того, вважає безпідставним застосування до нього одночасно двох дисциплінарних стягнень за одне, як на його думку, неіснуюче порушення трудової дисципліни, що мало місце за вищевказаних обставин 18 лютого 2017 року, а також зазначає, що мало місце порушення строків видачі трудової книжки та проведення розрахунку, оскільки розрахунок з ним був проведений станом на 20 лютого 2017 року, при цьому лише 2 березня 2017 року його запросили для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, яку він отримав 15 березня 2017 року. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким скасувати наказ відповідача від 22.02.2017 року №10-к "Про звільнення [PERSON]І.", поновити його на посаді сторожа Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" та зобов'язати останнього нарахувати і виплатити середній заробіток з 20.02.2017 року по дату фактичного поновлення на посаді. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що звільнення позивача було здійснено згідно всіх норм діючого трудового законодавства, а доводи позивача є недоведеним та необґрунтованими. В судовому засіданні представник третьої особи зазначив щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки обставини наведені позивачем щодо порушення вимог трудового законодавства є надуманими. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також матеріалами справи (копію трудової книжки на ім'я [PERSON]; копії витягів з наказів Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" за №4-к від 13.02.2017 року, №5-к від 13.02.2017 року, №6-к від 18.02.2017 року, №7-к від 20.02.2017 року, №8-к від 22.02.2017 року, №9-к від 22.02.2017 року, №10-к від 22.02.2017 року; повідомлення на ім'я [PERSON] від 02.03.2017 року; довідка про доходи на ім'я [PERSON]; копію листів непрацездатності від 06.02.2017 року та 17.02.2017 року; Протокол засідання профспілкового комітету Старогороженської сільської ради від 21.02.2017 року; копію актів №6 про відсутність на роботі працівника від 18.02.2017 року, 20.02.2017 року та 21.02.2017 року; копію акту про неотримання трудової книжки від 22.02.2017 року; копію акту про відмову надання пояснень від 20.02.2017 року; копію акту про відмову брати участь в засіданні профспілкового комітету від 21.02.2017 року; копію акту про повідомлення [PERSON] від 22.02.2017 року; копію рекомендованих повідомлень; копію заяви на ім'я голови профспілкового комітету від 20.02.2017 року; копію акту обстеження робочого місця сторожа ДНЗ "Малятко" від 07.02.2017 року; консультаційний висновок спеціаліста від 13.02.2017 року; копію штатного розпису на 2017 рік; копію типового штатного розпису на 2017 рік; копію розрахунково-платіжної відомості №1 за січень 2017 року; копію табелю обліку робочого часу за лютий 2017 року; копію розрахункового листа; копію відомості про нарахування лікарняних за лютий місяць 2017 року), суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, виходячи з пояснень учасників процесу та наявних в матеріалах справи письмових доказів, що з 12.05.2006 року позивач [PERSON] був призначений у Старогороженській сільській раді Баштанського району на посаду працівника сільської ради по роботі з населенням. 06.07.2009 року його було переведено на посаду сторожа Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко". 13.02.2017 року директором даного закладу було видано накази №4-к та №5-к, якими позивачу оголошено догани за порушення трудової дисципліни, а саме за те, що не заступив на робоче місце без поважних причин та не повідомив про це адміністрацію 11 та 13 лютого 2017 року. Підставами видання таких наказів стали акти про відсутність на робочому місці працівника від 11.02.2017 року та 13.02.2017 року. 18.02.2017 року директором даного закладу було видано наказ №6-к, яким позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме за те, що не заступив на робоче місце без поважних причин та не повідомив про це адміністрацію 18 лютого 2017 року з 17.00 год. до 22.00 год. Підставою видання такого наказу став акт про відсутність на робочому місці працівника від 18.02.2017 року. 20.02.2017 року директором даного закладу було видано наказ №7-к про звільнення позивача з роботи по причині відсутності на роботі 18.02.2017 року більше п'яти годин. 21.02.2017 року було проведено засідання профспілкового комітету Старогороженської сільської ради, який дав згоду на звільнення позивача (протокол - а.с.27-29). 22.02.2017 року наказом за №8-к було визнано недійсним наказ №6-к від 18.02.2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та наказом №9-к від 22.02.2017 року було визнано недійсним наказ №7-к від 20.02.2017 року "Про звільнення [PERSON]І.". Того ж дня видано наказ №10-к про звільнення позивача через відсутність на роботі більше п'яти годин без поважних причин. Підставами видання такого наказу стали акти про відсутність на робочому місці працівника від 11.02.2017 року, 13.02.2017 року та 18.02.2017 року. Запис про звільнення в трудовій книжці позивача здійснений на підставі саме наказу №10-к від 22.02.2017 року (а.с.4). З наявного в матеріалах справи акту №6 від 18.02.2017 року (а.с.22), який складений за участі завідуючої Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" [PERSON], голови сільської ради [PERSON] та сторожа клубу [PERSON], вбачається, що сторож [PERSON] був відсутній на роботі з 17.00 год. до 22.00 год., про невихід на роботу не повідомив. Згідно акту від 20.02.2017 року (а.с.66), який складений за участі завідуючої Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" [PERSON], голови сільської ради [PERSON] та інспектора Пнівчука К.П., вбачається, що 20.02.2017 року на пропозицію [PERSON] в телефонному режимі [PERSON] відмовився надавати письмове пояснення щодо відсутності його на роботі. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], а також поясненнь [PERSON] встановлено, що 18.02.2017 року позивач [PERSON] дійсно був відсутній на роботі, по наслідкам даного факту було складено відповідний акт про відсутність останнього на роботі. За аналогічних підстав мало місце фіксації відсутності позивача на роботі (прогул) 11 та 13 лютого 2017 року (зі складанням відповідних актів). Сукупність досліджених вищевказаних доказів підтверджує прогул позивача за обставин 18 лютого 2017 року. Крім того, є не спростованими обставини щодо прогулу позивача також за обставин, що мали місце 11 та 13 лютого 2017 року. Позивач наводячи обставини щодо наявності поважних причини неявки на роботу 11 та 13 лютого 2017 року посилався на стан здоров'я та проходження огляду у лікаря 13.02.2017 року. Однак огляд у лікаря він проходив 13.02.2017 року близько 09.30 години (про що повідомив сам позивач під час судового засідання), при цьому заступити на зміну позивач 13.02.2017 року повинен був з 17.00 до 24.00 години, а лист непрацездатності було відкрито лише 14.02.2017 року. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Із змісту ст.ст. 147,149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Пунктами 22 та 24 постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). На думку суду що відповідачем при обранні виду стягнення як звільнення було враховано всі обставини, зокрема прогули, що мали місце рані, а саме 11.02.2017 року та 13.02.2017 року, а також ступінь тяжкості вчиненого проступку (відсутність сторожа на об'єктах, що мають матеріально-технічні цінності). Згідно\~ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Доводи позивача стосовного того, що він фактично 18 лютого 2017 року приїхав на роботу та знаходився там декілька годин, однак не дочекавшись зміни поїхав до дому, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами та спростовуються вищевказаними письмовими доказами, а також показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (які повністю узгоджуються між собою). Покази свідка [PERSON] стосовно того, що він разом з [PERSON] 18.02.2017 року близько 17.00 год. приїхали в село Старогорожене, де він пішов на річку, а [PERSON] поїхав на зміну, при цьому близько 18.00 години він повернувся до [PERSON] (де той був на робочому місці) та вони разом сиділи в автомобілі тривалий час, суд не бере до уваги та оцінює їх критично, оскільки вони не узгоджуються з показами всіх інших свідків. Крім того, критична оцінка показам даного свідка обумовлена наявністю дружніх, товариських відносин останнього з [PERSON] (що не заперечувалось останнім), а тому дана особа розцінюється судом як заінтересована в результаті розгляду даної справи та її покази суд ставить під сумнів. Доводи позивача стосовно того, що при його звільненні мало місце порушення процедури отримання дозволу профспілкового органу на розірвання трудового договору, суд вважає необґрунтованими. Так, із змісту ст. 43 КЗпП України слідує, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4\~статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Встановленні в ході розгляду справи обставини, виходячи з пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] та акту від 21.02.2017 року (а.с.30) свідчать, що позивача в телефонному режимі члени профспілкового комітету повідомляли про розгляд 20.02.21017 року питання щодо надання дозволу на розірвання трудового договору, однак позивач не забажав приймати участь у розгляді даного питання. Позивач також повідомлявся в телефонному режимі про перенесення розгляду даного питання на 21.02.2017 року, при цьому також повідомив, що не бажає наміру приймати участь. Дані обставини визнавались позивачем в ході розгляду справи, а тому вважаються судом як доведенні, виходячи з вимог ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Наведене свідчить про повне дотримання профспілковим органом процедури отримання відповідного дозволу на розірвання трудового договору з працівником. Системний аналіз вищевказаних обставин та наведених положень КЗпП України свідчить, що звільнення позивача було здійснено на законних підставах. Суд також не приймає до уваги доводи позивача стосовно порушення строків проведення розрахунку з ним та видачі належно оформленої трудової книжки. Відповідно до вимог ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу, із змісту якої вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивачем наголошувалось, що його запросили ознайомитись із наказом про звільнення та отримати трудову книжку лише 02 березня 2017 року, проте наявні в матеріалах справи акти від 22.02.2017 року (а.с.65), який складений за участі завідуючої Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" [PERSON], голови сільської ради [PERSON] та інспектора Пнівчук К.П. та від 22.02.2017 року (а.с.64), який складений за участі завідуючої Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" [PERSON], голови сільської ради [PERSON] та голови профспілкового комітету [PERSON] свідчать, що позивача в телефонному режимі було повідомлено про необхідність отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки, одна останній не приїхав для їх отримання, а тому йому було направлено відповідне поштове повідомлення, при цьому позивач в ході розгляду справи визнавав ті обставини, що йому телефонували по даному питанню 22.02.2017 року та через деякий час він отримував відповідне поштове повідомлення. В день звільнення позивач не працював, а тому на думку суду за даних умов відповідачем належним чином та своєчасно виконано свій обов'язок щодо видачі позивачу трудової книжки та проведення з ним повного розрахунку. Крім того не заслуговують на увагу посилання позивача стосовно того, що відповідачем не було створено належні умови праці, а саме не обладнано приміщення для обігріву і відпочинку, оскільки встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що в січні 2017 року зусиллями відповідача було обладнано приміщення (з пічним опаленням та подальшим проведенням електропостачання). До того ж позивачем не заперечувались обставини наведені представником третьої особи стосовно пропонування йому (позивачу) обігріватися та здійснювати перерви для відпочинку в приміщенні Старогороженської сільської ради, при цьому позивач не погоджувався на такий варіант. Висновки позивача на те, що його за одне й те саме порушення трудової дисципліни (прогул 18.02.2017 року) фактично було застосовано два дисциплінарні стягнення не відповідають дійсності, так як накази №6-к та №7-к про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прогул 18.02.2017 року у виді догани та звільнення були визнанні недійсними відповідними наказами №8-к та №9-к від 22.02.2017 року (а.с.34,35). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку необхідності відмови в позові в зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed