Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

01 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором №50006262 від 09.10.2012 року, просив стягнути основну суму заборгованості за вказаним кредитним договром у сумі 238 412,97 грн , збитки у розмірі 62160,54 грн., три відсотки річних за період з 29.08.2017 року по 21.09.2018 року у розмірі 7622,68 грн., інфляційні втрати за цей самий період у розмірі 20980,34 грн., а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявивися, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність , заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Ухвалою суду проведено заочного розгляду справи в порядку ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного . Судом встановлено, що 09.12.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір №50006262, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 193375,00 грн. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 23800,00 дол. США, та суму Додаткового кредиту у розмірі 61965,14 грн. - еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті становить 7575,20 дол. США., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік для придбання автомобіля Volkswagen, модель Golf Team, 2012 року виробництва та оплати страхових платежів. 17.09.2013 року між сторонами укладено Договір про внесення змін / Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №50006262 від 09.10.2012 року, згідно якого Позичальникові надається додаткова сума кредиту з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування №28.0199-РМ2-13-00647 від 10.10.2013 року, укладеного між Відповідачем [PERSON] та ПАТ «СК «Українська страхова група». 26.03.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №50006262 від 09.10.2012 року, в якій сторони погодили збільшення строку кредиту до 84 місяців. Крім того, відповідно до п. 1.6 Загальних умов зобов*язання відповідача [PERSON] перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50006262 від 09.10.2012 року забезпечено Договором застави №50006262 від 11.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., згідно з умовами якого відповідач [PERSON] надав в заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Golf Team, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об*ємом двигуна 1598 куб.см., державний номер [NUMBER] , що належить йому на праві власності. Відповідно до Кредитного договору та на виконання умов Договору про внесення змін / Додаткової угоди №1 від 17.09.2013 року до Кредитного договору №50006262 від 09.10.2012 року, між ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, та [PERSON] , як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування №28-0199-РМ2-13-00647 від 17.09.2013 року, за яким вигодонабувачем виступає ТОВ "Порше Мобіліті". Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 23 серпня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. В рахунок часткового погашення боргу [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" за Кредитним договором № 50006262 від 09.10.2012 року, розмір якої станом на 02.03.2016 року становить 464491,45 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Golf Team, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об*ємом двигуна 1598 куб.см., державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження". Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "Порше Мобіліті" суму штрафу у розмірі 27625,00 грн. в порядку п. 4.1.2 Договору застави транспортного засобу № 50006262 від 11.10.2012 року, " витрати по сплаті судового збору у розмірі 7381,75 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1160,20 грн. Як вбачається з даного рішення суду, 06.01.2016 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором №50006262, якою позивач вимагав від відповідача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов Договору, які станом на дату направлення вимоги становили 380782,55 грн. У даній вимозі також було вказано і про те, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ "Порше Мобіліті" у заставу. Станом на 03.02.2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача перед позивачем складається з наступних платежів: 1) прострочена заборгованість - 3850,45 грн., з яких 3787,06 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за Додатковим кредитом; 14,63 грн. - сума 3 % річних за час прострочення за Додатковим кредитом; 48,76 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов"язання по сплаті чергових платежів за Додатковим кредитом; 2) заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 373885,86 грн., з яких: 364244,96 грн. - сума заборгованості за кредитом та Додатковим кредитом; 6210,38 грн. - сума заборгованості за процентами; 791,66 грн. - сума 3 % річних за час прострочення за Кредитом та Додатковим кредитом; 2638,86 грн. - сума пені, нарахованої за п. 8.1 Кредитного договору. Крім того, п. 8.2 Загальних умов передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3, позичальник сплачує Компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту. На підставі зазначеного пункту відповідачу нараховано штраф у розмірі 38 675,00 грн. 06.01.2016 року на адресу реєстрації та фактичного проживання відповідач направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором за №50006262. У зв*язку з достроковим поверненням кредиту ТОВ «Порше Мобіліті» в порядку п. 3.4. Загальних умов кредитування здійснило оплату страхових платежів за Договором страхування наземного транспорту №28-0199-РМ2-1300647 від 17.09.2013 року, що розрахований до закінчення річного періоду страхування. За наслідками виконання умов кредитного договору №50006262 від 09.10.2012 року позивачем понесено витрати на суму 34160,14 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 02.03.2016 року за кредитним договором становила 464491,45 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. 22 серпня 2017 року між позивачем, відповідачем та [PERSON] укладено Додаткову угоду до кредитного договру № 50006262 від 09.10.2012 про порядок часткової сплати заборгованості та припинення застави. Відповідно доп. 1 Угоди, враховуючи наявність укладеного між відповідачем та ТОВ "Порше Мобіліті2 договру застави та перебування в заставі у позивача автомобіля Фольксваген Гольф, здійснення відповідачем переоформлення без згоди позиваач права власмності на предмет застави , рішення Центрального районного суду м.миколаєва від 23.08.2016 по справі № 490Є2624/16-ц , зокрема щодо наявності на дату ухвалення рішення заборгованості по Договору в розмірі 500 658,40 грн сторони домовилися про сплату заборгованості у наступному порядку: 285 285 грн перший платіж сплачується третьою особою в строк до 23 серпня 2017 року, решту суми заборгованості за договром відповідач зобовязується самостійно сплатити на рахунок позивача відповідно до умов Договору та цієї угоди. За п. 5 у разі порушення позичальників термінів та порядку оплати заборгованості згідно з п.1.2 цієї угоди, останній зобовязується ввідшкодувати компанії усі витарти , втому числі на послуги третіх осіб , юридично-консультаційні послуги та збитки, повязані з поверненням заборгованості позичальника за договром. Згідно платіжного доручення № 834954468 від 23.08.2017 від 23.08.2017 року позивач отримав на виконання умов зазначеногї угоди 285 285 грн. Свої зобов`язання щодо сплати залишку суми заборгованості у розмірі 215 373,40 грн відповідач на час звернення до суду з позовом не виконав. За акого, позовні вимоги у цій частині обгрунтовані та підлягають задоволенню. Також позивачем нараховано відсотки за час прострочення сплати суми кредиту згідно умов Кредитного договру № 50006262 від 09.10.2012 року , виходячи з процентної ставки 9,9% річних - у розмірі 23 039,57 грн за 389 днів з 29.08.2017 року. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Отже, ТОВ «Порше Мобіліті», звернувшись у лютому 2016 року із позовом про дострокове повернення кредиту, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Доводи ТОВ «Порше Мобіліті» щодо наявність у кредитора права на отримання сплати боржником процентів, зводяться до невірного розуміння позивачем вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. До того ж умовами Додаткової угоди до кредитного договору від 22.08.2017 року регулюється лише порядок сплати заборгованості та припинення застави, але жодним чином не врегульовано, що положення кредитного договору № 5000062626 в частині сплати відсотків, штрафних санкцій тощо застосовуються і до правовдіносин сторін , які уклали цю Додаткову угоду. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що у позивача відсутнє право стягувати проценти після закінчення строку дії кредитного договору, проте наявні підстави для застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України. Так, стягненню з відповідача підлягають 3% річних за період з 29 серпня 2017 року по 21 вересня 2018 року ( в межах заявлених позовних вимог) за 389 днів прострочення сплати 215 373,40 грн , у загальному розмірі 6886,05 грн., аткож інфляційні втрати за сукупним індексом інфляції за цей же період у загальному розмірі 18 952,86 грн. (215 373,40 грн х1.088 - 215373,40) Також позивач посилався на те, що був змушений звернутись за правовою допомогою для вирішення вказаних обставин, а саме звернутися до спеціалізованих організацій ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" для супроводження процесу звернення стягнення на предмет застави - і ним було сплачено за єдоговром про надання юридично-консультатційних послуг від 21.06.2012 року згідно відповідних Атків виконаних робіт та рахунків на оплату за період з 06.06.2017 по 11.08.2017 року - на загальну суму у 62 160,54 грн., що підтверджується матеріалами справи . Так, згідно Рахунку фактури № 128 від 06.06.2017 року та платіжного доручення № 1529 від 08.06.2017 - позивач сплатив ТОВ "Юридична компапнія "Тріпл Сі" 59 920,54 грн послуг - за юридично-консультаційні послуги відповідно до п. 3.5.2 Договору про надання юридично-консультатційних послуг від 21.06.2012 р. щодо передачі замовнику предмету застави по клієнту [PERSON] вилучення ТЗ у [PERSON] договір 50006262. Копію вказаного договору позивачем до матеріалів позову не надано. Статтею 22 ЦК України установлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні статті 22 ЦК України, а є витратами на професійну правничу допомогу, яка джо того ж надвалася , як слідує з матеріалів справи в порядку підготовки укладення між позивачем , позичальником та третьою особою додаткової угоди 22 серпня 2017 року, отже питання щодо "передачі замовнику предмету застави по клієнту [PERSON] вилучення ТЗ у [PERSON] " були врегульовані вказаною угодою . Беручи до уваги викладене суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову оскільки збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні статті 22 ЦК України. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача відшкодування позивачу сплаченої суми судового збору пропорційно до задволених позовних вимог. Так, позивачем заявлені розмір позовних вимог у загальному розмірі 329 176,53 грн , з якої сплачено суму судового збору у розмірі 4 937,64 грн. Задовлено позовні вимоги на загальну суму 241 212,31 грн(215 373,40 грн + 6886,05 грн.+ 18 952,86 грн. ), що становить 73,27%. За такого стягненню з відповідача підлягає сума судового збору 3615, 34 грн , що дорівнює 73,22 % від сплаченої суми при подачі позову. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Окрім того, частиною 3 цієї статі встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Андрейківим Олегом Володимировичем №5/50006262 від 12 березня 2018 року та сплачено на виконання умов цього договору 6 000 грн. , що підтверджується Актом наданих послуг від 28.09.2018 року та платіжним дорученням від 03.10.2018 року. За такого , стягненн з відповідача на користь позивача підлягає 4000 грн ( пропорційно до двох задоволених позовних вимог фактично з трьох заявлених). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). На підставі викладеного,

Outcome: partial