Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 3 лютого 2011 року між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір № 370 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою та 18.11.2013 року Додатковий договір №1 про відкриття фізичній особі поточний рахунок для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетовою схемою. Також 17 грудня 2013 року між сторонами було укладено Додатковий договір №2 до договору, згідно умов якого банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] за тарифним пакетом «Зарплатний», та надав платіжну картку типу Master Card Debit Standart та ПІН- конверт до неї, встановив позичальнику кредит в сумі 10180,00 грн. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 процентів річних і сплачується щомісячно. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав повністю. Разом з тим, відповідач не виконав належним чином умови договору та додаткового дговору №2 від 17.12.2013 року до договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14.03.2017 року становить 12 602,19 грн., яка складається з: залишку кредиту - 10 178,23 грн., нарахованих відсотків - 2 203,56 грн., нарахованого овердрафту - 217,40 грн., комісії за користування рахунком - 3,00 грн. Також, позивачем нараховано за період з 03.02.2011р. по 14.03.2017р. суму інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом в розмірі 110,58 грн. та три процента річних від простроченої суми - 25,17 грн. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України достроково стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» не з'явився, надіславши суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача, на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 3 лютого 2011 року між ВАТ «Ощадбанк», в особі заступника начальника філії - Вінницьке обласне управління Бокового Ю.Є., та [PERSON] було укладено Договір №370 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с. 4-9). Відповідно до умов даного договору, банк відкрив клієнту картковий рахунок № 2625452186701 в гривнях для обліку по ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах цього договору та відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС та Тарифів за послуги банку. Бак відкрив клієнту відновлювальну кредиту лінію за наступних умов: отримання клієнтом заробітної плати шляхом її зарахування на картрахунок; наявності договору про надання послуг по зарахуванню заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, на карткові рахунки, укладеного між банком та організацією. Відповідно до п. 7.1. вищевказаного договору, банк відкрив клієнту кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 10 180,00 грн., на умовах договору, укладеного між банком та організацією. Сукупна вартість кредиту, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначені в додатках № 1,3 до цього договору, що є невід'ємною його частиною. Процент за перевищення витратного ліміту (овердрафт) у розмірі 36% річних (п. 7.2.2. договору). Пунктами 6.1.1., 6.1.2. договору визначено, що клієнт зобов'язаний: неухильно дотримуватись умов даного договору та Правил користування БПК; сплачувати банку грошові кошти (процентів за користування кредитом, заборгованість за овердрафтом, суми боргу, комісійні плати). Згідно із п. 3.1.7. договору, банк має право вимагати від клієнта відшкодування всіх витрат, в тому числі процентів, штрафів, пені та сплати заборгованості відповідно до умов договору. Також, 18 листопада 2013 року між АТ «Ощадбанк», в особі заступника начальника управління з роздрібного бізнесу Яблочнікової О.Н., та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до Договору №370, згідно якого сторони внесли зміни до основного договору, а саме банк відкрив клієнту рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний», надав платіжну картку типу Master Card Debit Standart та ПІН- конверт до неї (а.с. 11-13). З Додаткового договору №2 до Договору №370 від 03.02.2011 року, укладеного 17.12.2013 року між АТ «Ощадбанк», в особі заступника начальника філії-Вінницьке обласне управління Яблочнікової О.Н., та [PERSON] (а.с. 15-16) суд вбачає, що п. 1.1. договору викладений в новій редакції: банк відкрив клієнту рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний», поточний рахунок № [NUMBER] в гривні, надавши клієнту платіжну картку типу Master Card Debit Standart та ПІН- конверт до неї встановлено кредит в сумі 10 180,00 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 процентів річних. (а.с. 15-17). Зі змісту п. 4.3. вищевказаного договору встановлено, що сплата процентів за кредитом та за несанкціонованим овердрафтом здійснюється щомісячно. При надходженні на рахунок коштів, вони направляються на погашення заборгованості та сплату платежів за кредитом у послідовності визначеній Правилами. Пунктом 4.4. договору визначено, що клієнт забов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі, зокрема, закінчення строку дії Платіжної картки та не продовження її дії на новий строк. З п. 4.9 договору вбачається, що банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором та застосовувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта згідно чинного законодавства України. Цей Додатковий договір набирає чинності з дати підписання його сторонами, діє протягом строку дії договору і є невід'ємною частиною договору (п. 2 оговору). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав повністю. Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №370 від 03.02.2011 року, судом встановлено, що станом на 14.03.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 12 737 грн. 94 коп., яка складається з: залишку боргу за кредитом - 10 178,23 грн.; залишку прострочених відсотків по кредиту - 2203,56 грн.; розміру нарахованого овердрафту - 217,40 грн.; розміру 3% від прострочених сум заборгованості - 25,17 грн.; розміру інфляційних втрат - 110,58 грн. та розміру простроченої комісії за користування рахунком -3,00 грн. (а.с. 18, 19, 22). Крім того, позивачем на адресу відповідача 10 квітня 2017 року надсилалась вимога про повернення кредиту, процентів та комісії (а.с. 23). Однак, вона була залишена відповідачем без відповіді та виконання. Слід зазначити, що відповідно до Статуту ПАТ «Державний ощадний банк України», останній був утворений шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство (а.с. 27-40). За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за картковим рахунком за кредитом щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1600,00 грн., що підтверджені документально (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved