Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2016 року звернувся до суду з позовом до Козаровицької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] року помер його батько, [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Під час оформлення документів з»ясувалось, що право власності на домоволодіння за [PERSON] не є зареєстрованим,правовстановлюючі документи відсутні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав і просить задовільнити. Відповідач - представник Козаровицької сільської ради в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином,направив суду листа про слухання справи в його відсутність, проти позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с.8). Згідно інвентарної справи №2200999 житловий будинок в [ADDRESS] побудовано в 1966 році, надвірні будівлі - в 1966-1987 роках\\а.с.13\\. Відповідно до домової книги головою домоволодіння був [PERSON] (а.с.14-20). Належність спадкодавцеві будинку [ADDRESS] підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Узагальнивши судову практику Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За таких обставин вбачається, що право приватної власності [PERSON] на житловий будинок та господарські споруди було зареєстровано у встановленому на той час порядку шляхом внесення відповідного запису до погосподарської книги Козаровицької сільської ради, тому позивач має право на успадкування спірного житлового будинку та господарських споруд, оскільки останні належали спадкодавцю. Суд вважає доведеним право власності [PERSON] на домоволодіння , що знаходиться в [ADDRESS]. За життя [PERSON] 9 серпня 2006 року склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON]. [PERSON] в передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, заведено спадкову справу №19-2015. 3 лютого 2016 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою [ADDRESS]. Суд приходить до висновку, що визнання права власності на домоволодіння в [ADDRESS] за позивачем [PERSON] не порушить прав інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1220,1258,1261,1268,1269,1270 ЦК України,

Outcome: approved