Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, згодом уточненим, до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача невиплачену грошову компенсацію за один день невикористаної відпустки та середню заробітну плату за весь період затримки розрахунку, починаючи з 29.12.2016 року по день винесення рішення у справі, та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. В обґрунтування вимог позову зазначив, що з 02.12.2016 року по 28.12.2016 року працював в ПП "Новгород-Сіверські аграрні інвестиції". 14.02.2017 року від працівників бухгалтерії підприємства дізнався, що з ним проведено не повний розрахунок усіх належних сум про звільненні. 16.02.2017 року позивач прибув до підприємства і йому було виплачено нараховані грошові кошти, однак інформацію про табель обліку робочого часу та розмір заробітної плати, згідно якої були нараховані виплати, позивач не отримав. В цей же день позивач звернувся до роботодавця з заявою про виплату йому середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку, однак йому було відмовлено. В подальшому позивач звернувся до Державної установи «Урядовий контактний центр» з метою перевірки дотримання вимог законодавства з боку підприємства та встановлення обставин чи всі необхідні кошти були йому виплачені. За результатами перевірки Управління Держпраці у Чернігівській області було встановлено факт невиплати грошової компенсації за один день невикористаної щорічної відпустки позивачу та відносно директора підприємства складено протокол за ч. 1 ст. 41 КУпАП. На позов представник відповідача надав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Мотивуючи свою позицію, зазначив, що 28.12.2016 року в день звільнення позивача було розраховано. 27.01.2017 року позивачу проведено донарахування, про яке одразу повідомлено по телефону, однак він отримав кошти 16.02.2017 року. 28.02.2017 року Управлінням Держпраці у Чернігівській області винесено припис підприємству, в якому вказано, що при розрахунку з позивачем було виплачено зайво нараховані кошти, в сумі 171,85 грн. в зв'язку з помилковим застосуванням податкової соціальної пільги та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 46 грн., тобто на день розрахунку позивач залишився винним підприємству 125,85 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об'єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 02.12.2016 року по 28.12.2016 року працював в ПП "Новгород-Сіверські аграрні інвестиції" на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією трудової книжки та наказу про звільнення. 29.12.2016 року [PERSON] згідно відомості на виплату грошей від 29.12.2016 року № 255 виплачено 1242,08 грн. як розрахунок при звільненні: оплата праці за 92 години роботи за грудень 2016 року та грошова компенсація за один день невикористаної відпустки. Разом з тим, судом також встановлено, що при звільненні [PERSON] не було виплачено в повному обсязі грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки - не виплачено грошової компенсації за один день невикористаної відпустки в розмірі 46 грн. Вказані обставини підтверджується даними, які містяться в приписі № 25-16-018/0093 від 28.02.2017 року та протоколі про адміністративне правопорушення № 25-16-018/0078 від 28.02.2017 року, що складені Управлінням держпраці в Чернігівській області за наслідками позапланової перевірки додержання законодавства про працю в ПП "Новгород-Сіверські аграрні інвестиції". Поряд з цим, вказаними документами, а також копією відомості про виплату грошей від 27.01.2017 року № 29, підтверджується той факт, що повний розрахунок з позивачем з боку відповідача відбувався 16.02.2017 року. Згідно вказаних матеріалів справи, 16.02.2017 року [PERSON] підприємством виплачено 171,85 грн. як розмір невиплаченої при звільненні податкової соціальної пільги. Проте, під час перевірки посадовими особами управління держпраці встановлено, що бухгалтером по нарахуванню заробітної плати підприємства помилково було застосовано норми підпункту 169.4.1 Податкового кодексу Україну про виплату податкової соціальної пільги, оскільки, згідно підпункту 169.2.2 Податкового кодексу України, платник податку (найманий працівник) для отримання соціальної пільги повинен надати роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги, що [PERSON] зроблено не було. Тобто, [PERSON] помилково нараховано та виплачено соціальну пільгу у сумі 171,85 грн. В цей же час, відповідна вищезазначена помилка фактично призвела до того, що станом на 16.02.2017 року підприємство не мало перед [PERSON] будь-якої заборгованості, оскільки в результаті взаємозаліку відбулося погашення заборгованості підприємства щодо недоплаченої грошової компенсації за один день невикористаної відпустки в розмірі 46 грн. 27.02.2017 року підприємство звернулось з вимогою до [PERSON] про повернення зайвовиплаченої грошової суми у розмірі 125,85 грн. (171,85-46=125,85). Відповідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Як встановлено судом, в день звільнення відповідач в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, не провів з позивачем повний розрахунок. Відповідний розрахунок мав місце 16.02.2017 року. З огляду на зазначене відповідач повинен виплатити позивачу за період 29.12.2016 року по 15.02.2017 року, тобто за весь час затримки розрахунку, його середній заробіток. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПП "Новгород-сіверські аграрні інвестиції" від 12.01.2018 року, середньогодинна заробітна плата позивача в період його роботи (грудень 2016 року) становила 16,15 грн. Вказаний розрахунок середньогодинної заробітної плати позивачем не оспорювався та перевірено судом на предмет відповідності вищезазначеного порядку обчислення середньої заробітної плати. Період затримки розрахунку з позивачем складає 33 робочих дні (з 29.12.2016 по 15.02.2017). Таким чином, позивач має право на виплату йому компенсації за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4263, 60 грн. (33*8*16,15=4263,6), яку слід стягнути з відповідача. Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача компенсацію втрати позивачем частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за один день невикористаної відпустки, розмір якої складає 46 грн., виходячи з наступного. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з положеннями ст. 2 вищевказаного Закону, пункту 3 указаного Порядку, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Судом установлено, що позивачу не було своєчасно виплачено компенсацію на один день не використаної відпустки у розмірі 46 грн. Згідно розрахунку, проведеного у відповідності до вказаного Порядку, компенсація за несвоєчасну виплату компенсації за один день невикористаної відпустки становить: 0,47 грн. (46*1,011/100=0,47 грн, де 46 грн. нарахований, але не виплачений своєчасно дохід (після утримання податків та платежів), індекс споживчих цін за січень складає 1,011 (при цьому індекси місяця, за який виплачується дохід та в якому відбулась виплата до уваги не беруться, тобто грудень 2016 року та лютий 2017 року). З огляду на викладене, вимоги позову [PERSON] підлягають до задоволення частково. Виходячи із встановлених судом обставин, не підлягають до задоволення вимоги позову [PERSON] про стягнення з підприємства невиплаченої грошової компенсації за один день невикористаної відпустки, оскільки така виплата була здійснена позивачу шляхом взаємозаліку зайвовиплачених коштів щодо помилково застосованої соціальної пільги. Вимоги позову [PERSON] про стягнення з відповідача середньої заробітної плати, починаючи з 29.12.2016 року по день винесення рішення у справі також не підлягають задоволенню як необґрунтовані, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а судом встановлено, що фактичний розрахунок мав місце 16.02.2017 року. Посилання позивача на ті обставини, що він писав заяву при влаштуванні на роботу про застосування податкової соціальної пільги, залишились позивачем під час розгляду справи недоведеними. Більше того, вказані обставини спростовуються дослідженими судом доказами: приписом та протоколом Управління держпраці в Чернігівській області. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial