Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №283371/06/В-МК (новий номер 10804733000) від 19 грудня 2005 року станом на 17 грудня 2015 року у валюті кредиту у загальному розмірі 20429,41 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 8171,07 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом 12258,34 доларів США. Також просив стягнути з відповідача на користь банку пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та за відсотками за користування кредитом станом на 17 грудня 2015 pоку у загальному розмірі 226 275 грн. 91 коп., з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 97 530 грн. 21 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 128 745 грн. 70 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином в розумінні положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки не повідомив як і не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та оглянувши матеріали цивільної справи №2/389/1470/13 вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч.1 ст.60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 19 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (який перейменовано у Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №283371/06/В-МК, згідно з яким, банк надав позичальнику кредит (грошову суму), шляхом видачі готівкових коштів через касу банку, в іноземній валюті, в сумі 35000,00 доларів США 00 центів, що становило 176 750 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 грудня 2012 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору (п.п. 1.2.2. Кредитного договору). Цільове призначення кредиту - на розвиток бізнесу. Пунктом 4.1 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором строки. Пунктом 5.3 кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового погашення кредиту та процентів у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору. Також банк має право в односторонньому порядку змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за цим договором в порядку визначеному в розділі 11 цього договору. 27 червня 2007 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до кредитного договору №10804733000 від 19 грудня 2005 року, якою сторони прийшли до згоди про внесення змін до цього договору. Сторонами підтверджено наявність заборгованосоі прозичальника по основній сумі кредиту в розмірі 28585,14 дол. США, та позичальнику надано транш у сумі 1085,20 доларів США у рамках раніше встановленого ліміту кредитування, який дорівнює 35000 доларів США. На час укладення договору банк мав банківську ліцензію за № 75, дозвіл № 75-2 від 09 листопада 2002 року та додаток до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року на здійснення валютних операцій. Банком взяті на себе зобов'язання виконані в повному обсязі. При цьому, з виписки за кредитним договором та довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем взяті на себе зобовязання виконувалися не належним чином, у звязку з чим станом на 17 грудня 2015 року, він має загальний залишок заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту в сумі 20429,41 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом 8 171,07 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12 258,34 дол. США. Крім того, відповідачу за період з 17 грудня 2014 року по 17 грудня 2015 року нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, а саме за кредитом та за відсотками за користування кредитом у загальному розмірі 226275 грн. 91 коп., з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 97530 грн. 21 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 128745 грн. 70 коп. Відповідачу направлялась письмова вимога №6748 від 23 червня 2015 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, однак, відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконав. Разом з цим, з оглянутих у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2/389/1470/13 вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» у лютому 2013 року звернулося до Знамянського міськрайоненого суду з позовом до [PERSON]К про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором у сумі 114958 грн. 56 коп. (справа №2/389/178/13). За наслідками розгляду вказаної позовної заяви судом 30 травня 2013 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за договором кредиту в сумі 114958 грн. 56 коп. У подальшому відповідачем подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення (справа №2-п389/23/13). Ухвалою суду від 23 грудня 2016 року заочне рішення від 30 травня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку та присвоєно новий номер 2/389/1470/13. Під час розгляду вказаної справи позивачем було збільшено позовні вимоги, згідно з якими він просив стягнути з відповідача станом на 27 березня 2014 року заборгованість у розмірі 174072 грн. 60 коп. Рішенням суду від 30 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено з підстав не підтвердження законності та обґрунтованості нарахованого загального боргу за договором кредиту, оскільки встановлено, що протягом дії договору мав місце факт підвищення банком процентної ставки з 13% до 18%, згодом до 20% та 40% без згоди позичальника. Заборгованість, яку просив стягнути банк з позичальника згідно з розрахунком станом на 17 березня 2014 року складала 18131,24 доларів США, що в еквіваленті станом на 17 березня 2014 року становило 174072, грн.60 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 8171,07 доларів США (еквівалент 78447,99 грн.); заборгованість по процентам за користування кредитом - 7900,36 доларів США (еквівалент 75848,99 грн.); пеня - 2059,81 доларів США (еквівалент 19775,62 грн.). Вказане рішення не оскаржувалося і набрало законної сили. Обов'язок відповідача виконувати належним чином умови укладеного з банком кредитного договору у встановлений цим договором строк передбачено статями 526, 527 і 530, 1054 ЦК України. За змістом ст. ст.610,612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і відповідно до ст. 10487 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідачем, кредитний договір укладений між сторонами не оспорювався, його недійсність рішенням суду не встановлена. Жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] виконані забов'язання за даним кредитним договором суду не надано. Отже, судом достовірно встановлено, що між сторонами 19 грудня 2005 року було укладений кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, в сумі 35 000,00 доларів США 00 центів, що становило 176750 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 18 грудня 2012 року, однак зобовязання за кредитним договором відповідачем до цього часу не виконані. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту є законними та обґрунтованими, оскільки відповідач не виконав взятих на себе договірних зобов'язань щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі, у зв'язку з чим такі кошти підлягають стягненню з останнього у примусовому порядку. Відповідно до ч.2\~ст.533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14. Як свідчать матеріали справи правовідносини виникли з кредитного договору в іноземній валюті, банк має ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями. Станом на день ухвалення рішення 05 вересня 2016 року, за даними НБУ офіційний курс долара США до української гривні становить 26 грн. 63 коп. за 1 долар США. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту, яка відповідно до довідки розрахунку заборгованості станом на 17 грудня 2015 року складає 8171,07 дол. США підлягає стягненню у валюті кредиту, що в гривневому еквіваленті станом на 05.09.2016 року складає 217 595,59 грн. Разом з цим, суд вважає що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до п.1.3.1 кредитного договору, за використання кредитних крштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13% річних. Відповідно до п.9.2 договору кредиту у випадку зміни кредитної політики згідно з рішенням Верховної Ради України, Національного банку України, Банку, а також зміною ситуації на грошовому ринку, у договорі за узгодженням з позичальником у десятиденний строк з моменту введення нових положень вносяться відповідні зміни про що Банк надсилає Позичальнику відповідне повідомлення. Відповідно до п.9.4 зміни в договорі оформляються у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди яка є невідємною частиною договору. З наданого банком розрахунку, вбачається, що протягом дії договору процентна ставка - 13%, яка передбачена умовами кредитного договору підвищувалася. При цьому, доказів укладення додаткової угоди про зміну умов кредитного договору в частині збільшення процентної ставки позивачем не надано. Таким чином суд вважає, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за відсотками є неналежним доказом. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості за відсотками позивачем не представлено. До того ж, рішенням суду від 30 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, і в силу ч.4 ст.61 ЦПК України має преюдиційне значення при вирішенні даного спору, та яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2005 року №283371/06/В-МК у сумі 174072 грн. 60 коп. було відмовлено, встановлено факт необгрунтованості нарахування відсотків за кредитом шляхом підвищення процентної ставки з 13% до18%, згодом до 20% та 40%. Наразі до суду надано аналогічний розрахунок за той самий період. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплати неустойки (стаття 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Пунктом 7.1 Кредитного договору встановлено, що за порушення термінів повернення кредиту та/обо процентів за кредит та/або комісій, позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2 відсотки від суми зазначеної заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Згідно ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Отже, нарахування відсотків, комісії та пені може мати місце за період з 19 грудня 2005 року (з моменту укладення договору) по 18 грудня 2012 року (дата закінчення строку дії договору). В подальшому, тобто по закінченню строку дії договору і до виконання зобов'язань відповідачем, позивач може розраховувати лише на отримання сум відповідно до положень ст.625 ЦК України за умови заявлення такої позовної вимоги. При цьому, сама по собі умова договору про дію договору до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З розрахунків пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом вбачається, що така нараховувалась на умовах встановлених договором поза межами його дії, тому вона не підлягає стягненню з відповідача. Крім того, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками в сумі 128745 грн. 70 коп. не підлягає стягненню ще й тому, що судом встановлено, що нарахування боргу за відсотками не відповідає умовам договору. До того ж, як і пеня за несвоєчасне погашення заборгованості вона нараховувалася поза межами дії договору. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені банком у звязку із подачею даного позову пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Судовий збір сплачено банком 27.01.2016 року, оскільки позов, пред'явлений 11.01.2016 року, було залишено без руху. Таким чином судовий збір підлягає сплаті відповідно до офіційного курсу на день подання позову. Станом на 11.01.2016 року офіційний курс долара склав 23,5 грн. за 1 $. Отже, ціна позову на день його пред'явлення складала 706 367,05 грн.( 20 429,41 дол. США х 23,5 = 480 091,14 грн. + 226 275,91 грн.), а судовий збір 10 595,5 грн. (1,5 % від ціни позову). В свою чергу, банком сплачено судовий збір у розмірі 11 055,17 грн., переплата складає 459,67 грн. Судом зрештою задоволено позов частково в розмірі 8 171,07 дол. США, що еквівалентно 217 595,60 грн., тобто на 30,8%. Відтак, пропорційної до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3263,41 грн. (10 595,5 грн.х 30,8%/100%). При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного ст.ст. 526, 527, 530, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial