Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно за законом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сестри, [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що він є братом [PERSON] , яка померла [INFO] . 12.04.1946 позивача та його померлу сестру на підставі рішення органів НКВС СРСР було примусово виселено із належного їм житлового будинку [ADDRESS] , а житловий будинок із усім майном вилучили та конфіскували. В 1948 році він із сестрою був звільнений із заслання, а на підставі Закону Української РСР від 17.04.1991 „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні вони визнані реабілітованими з поверненням конфіскованого майна або його вартості. Позивач вважає, що є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , оскільки прийняв спадщину та має право успадкувати повернене їй як реабілітованому політичному в`язню конфісковане майно. З метою оформлення спадкових прав, від його імені на підставі нотаріально-посвідченого доручення син позивача, [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримав відмову, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомити сторони, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Призначено підготовче судове засідання на 08.12.2021. Ухвалою від 16.09.2021 підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутності та підтримання позову. Від відповідача та третьої особи надійшли заяви про слухання справи у їх відсутності та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно Довідки № 4/5-15899с, виданої 11.11.1992 Інформаційним центром Управління внутрішніх справ Львівської області, [PERSON] , 1922 року народження та [PERSON] , 1934 року народження, 12.04.1946 за рішенням НКВС СРСР були виселені із с. Літиня Дрогобицького району на спец поселення в Кіровську область, з якого звільнені в листопада 1948 року. На підставі ст.. 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні [PERSON] , 1922 року народження, та [PERSON] , 1934 року народження - реабілітовані з поверненням конфіскованого майна або його вартості (а/с 20). 02.02.1947 після укладення шлюбу із [PERSON] , [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на „ [PERSON] (а/с 19). [INFO] [PERSON] померла (а/с 13). 07.04.1993 Комісією з питань поновлення прав реабілітованих було скеровано в нотаріальну контору м. Дрогобича листа з вимогою виробити свідоцтво про право на спадщину по реабілітованій, нині посмертно реабілітованій [PERSON] , 1922 року народження, уродженці с. Літиня Дрогобицького району (а/с 22). Із Довідки № 509, виданої 25.10.2021 Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області вбачається, що згідно із записами в по господарських книгах виконкому Літинської сільської ради за 1952 рік, [PERSON] , 1922 року народження до дня смерті, яка сталася [INFO] проживала в [ADDRESS] . Відповідно до Довідки № 11, виданої 02.08.2021 \~ \~ \~ \~КП ЛОР „Дрогобицьке МБТІ та ЕО, інформація щодо права власності на будинковолодіння [ADDRESS] відсутня (а/с 25). Також, Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області 28.01.2021 надано Інформацію № 3 про те, що в будинку по [ADDRESS] , в якому до конфіскації в 1946 році проживала сім`я [PERSON] , на даний час ніхто не проживає і не зареєстрований. Право власності станом на 01.01.3021 не оформлялось. За даним будинком закріплена земельна ділянка 0,12 га. Технічна документація на землю не оформлялась, кадастрові номера не присвоювались (а/с 23). 15.11.2021 Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області було видано Довідку № 544 про те, що [PERSON] , [INFO] був присутнім у місці відкриття спадщини у зв`язку із смертю рідної сестри [PERSON] , 1922 року народження, яка померла [INFO] в с. Літиня Дрогобицького району Львівської області (а/с 34). На підставі нотаріально посвідченої довіреності, зареєстрованої 28.09.2021 в реєстрі за № 3087, [PERSON] звернувся із заявою [PERSON] до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , 1922 року народження, яка померла [INFO] (а/с 14), однак, постановою від 15.11.2021 у видачі такого було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а/с 35). Крім того, за заявою [PERSON] КП ЛОР „Дрогобицьке МБТІ та ЕО 27.07.2021 було виготовлено Технічний паспорт на будинок [ADDRESS] , згідно якого загальна площа по будинку складає 53 кв. м., житлова 29,9 кв. м. (а/с 26-30). Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом її відкриття є день її смерті. Згідно положень ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до вимог ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до вимог ч.2 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до Преамбули Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" № 962-XII від 17.04.1991 року із змінами та доповненнями (далі Закон № 962-XII ), цим Законом ліквідуються наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян України, поновлюються їх права, встановлюються компенсація за незаконні репресії та пільги реабілітованим. Відповідно до стаття 3 Закону № 962-XII реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями. Відповідно до статті 4 Закону № 962-XII встановлено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей. Визнати недійсними пов`язані з застосуванням репресій рішення про позбавлення державних нагород, учених ступенів, військових, спеціальних і почесних звань, пенсій та інших прав. За бажанням реабілітованого або його родичів у разі смерті реабілітованого повідомлення про реабілітацію має бути безкоштовно опубліковано в пресі чи іншим способом доведено до відома громадськості за місцем роботи або проживання реабілітованого. Відповідно до статті 5 Закону № 962-XII встановлено для осіб, які відбували покарання у вигляді позбавлення волі або примусового поміщення у лікувальні заклади і згодом реабілітовані відповідно до статті 1 цього Закону, грошову компенсацію у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат. Одноразово як грошова компенсація реабілітованій особі виплачується до 15 мінімальних заробітних плат, а решта належних грошей - протягом наступних п`яти років. У разі можливості, на вимогу реабілітованого, вся нарахована грошова компенсація може бути виплачена одноразово. Виплата компенсації спадкоємцям не проводиться, крім випадків, коли компенсація була нарахована, але не отримана реабілітованим. Вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна. Не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №651/497/17(провадження №К/9901/52570/18). Порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим регулюється Положенням, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Так, додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 18.02.1993 р. "Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям" передбачено, зокрема, п. 3, що громадянам, реабілітованим згідно із ст. 1 і ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", повертаються вилучені у них будівлі та інше майно або відшкодовується їх вартість (за винятком майна, цивільний обіг якого було заборонено на час піддання репресіям). У разі смерті реабілітованого вилучені будівлі та інше майно повертаються (відшкодовується їх вартість) спадкоємцям першої черги. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що факт реабілітації родини позивача підтверджено, позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , оскільки є її рідним братом та на час смерті проживав на території відкриття спадщини. Спадкоємців,\~які мають\~право на\~обов`язкову\~частку у\~спадковому майні,\~немає.Позивач звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення спадкових прав. Однак, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через ненадання спадкоємцем оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до\~ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його\~\~право власності. Відповідно до положень ч.1\~ст.182\~ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, оскільки встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказане майно, позов\~\~слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця.

Outcome: approved