Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

10.07.2014 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивачка мотивує тим, що з відповідачем по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Ржищівського міського суду від 03.07.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу та на даний час неповнолітня дитина проживає з позивачкою та фактично перебуває на повному її утриманні. При цьому, відповідач [PERSON] матеріально не допомагає, аліменти на дитину не сплачує, у зв'язку з чим позивачка змушена утримувати дитину самостійно. Дитина потребує належного виховання та навчання. Згідно виконавчого листа, виданого Ржищівським міським судом 16.07.2013 року на підставі рішення суду прийнятого у справі за позовом позивачки до відповідача про стягнення аліментів, відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно. Оскільки відповідачем рішення суду в добровільному порядку не виконувалось, позивачка звернулась до ВДВС Бориспільського МУЮ Київської області із заявою про примусове виконання рішення суду. Однак, після звернення до виконавчої служби відповідачем не виконуються зобов'язання зі сплати аліментів, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість по аліментах. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, складеного виконавчою службою заборгованість відповідача по аліментах станом на 02.07.2014 року складає 20128,94 грн. Розмір пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за період з травня 2013 року по липень 2014 року становить 6855 грн. 09.09.2014 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої позивачка просить суд стягнути з відповідача по справі [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої доньки заборгованість по аліментах в сумі 23128,94 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 7770 грн. В судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтвердили обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час, день та місце слухання справи були повідомлені належним чином. На підставі наявних в справі доказів та за наявності згоди позивача на заочний розгляд справи, суд визнав за можливе провести заочний розгляд даної справи в порядку ст.ст. 224,225 ЦПК України. Заслухавши доводи та заперечення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах щодо примусового виконання виконавчого листа № 374/218/13-ц, виданого 16.07.2013 року Ржищівським міським судом про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно, заборгованість станом на 02.07.2014 року складає - 20128,94 грн. (а.с. 9-10). Станом на 09.09.2014 року заборгованість по аліментам становить 23128,94 грн. (2 місяці * 1500 грн + 20128,94 грн.). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Згідно із ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Частиною 3 ст. 194 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України встановлено порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, який має право подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача про те, що суд має звільнити відповідача від сплати заборгованості по аліментах, через погіршення стану здоров'я та матеріального становища відповідача і через непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання позивачкою, оскільки, виходячи зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України та наданих позивачем доказів, обставина щодо погіршення його здоров'я не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, так як дана обставина мала місце у 2011 році (а.с. 40, 74) до ухвалення рішення про стягнення аліментів. Доводи відповідача про те, що він є пенсіонером (а.с. 39), не займається підприємницькою діяльністю (а.с. 75), має статус "Дитина війни" (а.с. 41) та отримує пенсію за віком (а.с. 76) також не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці обставини також мали місце під час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Щодо твердження представника відповідача про несвоєчасне пред'явлення виконавчого листа до виконання позивачкою, то воно спростовується письмовим доказом по справі: копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2013 року (а.с. 127) Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення заборгованості по аліментах в сумі 23128 (двадцять три тисячі сто двадцять вісім) гривень 94 копійки. Згідно наданого позивачкою [PERSON] розрахунку, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з травня 2013 року по вересень 2014 року становить 7770 грн. (а.с. 26). Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що даний розрахунок розміру пені не може бути прийнятий судом, так як він проведений не державним виконавцем, оскільки нарахування суми пені на заборгованість по аліментах не входить до прав та обов'язків державного виконавця, визначених ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження". Суд приймає до уваги наданий позивачкою розрахунок пені, оскільки він проведений виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати, підсумовано розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначено її загальну суму. Згідно із ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В пункті 22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач не заперечував факту отримання ним довідки-розрахунку заборгованості по аліментам в липні 2014 року. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що заборгованість по аліментам утворилась не з його вини. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Тому, враховуючи розрахунок пені на суму несплачених аліментів, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача пеню за несплату ним аліментів в розмірі - 7770 (сім тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 00 копійок. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 308 (триста вісім) гривень 99 копійок. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2923 (дві тисячі дев'ятсот двадцять три) гривні 20 копійок, то вона підлягає задоволенню, так як дані витрати документально підтверджені, а саме: розрахунком вартості адвокатських послуг (а.с. 133) та квитанцією про оплату послуг від 11.11.2014 року (а.с. 132). Отже, витрати на правову допомогу підлягають стягнення з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved