Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання не дійсною угоди купівлі -продажу квартири [ADDRESS] від 24.01.2008 року, оформленої на Першій Євпаторійській товарній біржі, по реєстру №37 між [PERSON] та [PERSON], а також визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 03.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру №2168, укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON], з 25.04.1965 року по 02.12. 2011р. В період шлюбу 05.09.2000 року вони придбали квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу був посвідчений нотаріусом по реєстру № 3199 та оформлений на [PERSON] Зазначають, що дана квартира призначалась їх сину - [PERSON], на якого, 22.11.2000 р. [PERSON] склав заповіт АВН № 138800. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 02.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є його діти [PERSON] та [PERSON], які у встановленому законом порядку звернулись до Першої Євпаторійської держнотконтори с заявами про прийняття спадщини та прийняли спадщину за законом. При вирішенні питання про оформлення спадщини за заповітом , [PERSON] дізнався про те, що 24.01.2008 року по договору купівлі - продажу, зареєстрованому на Першій Євпаторійській товарній біржі , його батько - [PERSON], продав квартиру [ADDRESS] , [PERSON] Вважають, що зазначеною угодою були порушені як права позивача [PERSON] , оскільки дана квартира була придбана в період шлюбу та вона мала на неї право сумісної власності на ? частку , а угода була укладена без її згоди, так і права позивача [PERSON], оскільки за заповітом, він після смерті батька має право отримати дану квартиру у спадщину. Зазначають, що дана угода не відповідає нормам закону, оскільки була укладена на біржі, а не в нотаріальному порядку. Після того, як [PERSON] дізналась про укладення даної угоди, вона відразу у жовтні місяці 2012 р. звернулась до суду з позовом про визнання угоди купівлі - продажу, укладеної 24.01. 2008 р. - недійсною, але в цей період, а саме 03.11.2012 р. [PERSON] продала вказану квартиру [PERSON] Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом м.Севастополя [PERSON] за реєстровим № 2168 та за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Вважають, що угода купівлі - продажу від 03.11.2012 року квартири [ADDRESS] є також нікчемною, оскільки у [PERSON] не виникло право власності на квартиру по укладеній 24.01.2008 р. угоді на Першій Євпаторійській біржі та вона не мала права її продавати. Крім того, ухвалою суду від 15.11.2012 р. на дану квартиру був накладений арешт, а 16.11. 2012 р. в реєстр був внесена заборона на відчуження спірної квартири. У зв'язку з чим, просили визнати не дійсними договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] , укладений 24.01. 2008 р. на Першій Євпаторійській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON], а також договір купівлі - продажу квартири , укладений 03.11. 2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2168 між [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила заявлені позовні вимоги та просила: визнати не дійсним нікчемний договір купівлі продажу, укладений 24.01.2008 р., укладений на Першій Євпаторійській товарній біржі реєстровий номер №37 між [PERSON] та [PERSON], також визнати не дійсним договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS], укладений 03.11.2012 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу реєстровий номер №2168. Визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS] , та витребувати у [PERSON] як у добросовісного набувача дану частку спірної квартири. Позивач [PERSON] також уточнив заявлені позовні вимоги та просив: визнати не дійсними договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], укладений 24.01.2008 р. на Першій Євпаторійській товарній біржі реєстровий номер №37 між [PERSON] та [PERSON], та договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS], укладений 03.11.2012 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу реєстровий номер №2168 та привести сторони у первісний стан, застосував двохсторонню реституцію Позивачі та їх представники підтримали уточнені позовні вимоги, дав пояснення аналогічні викладеному та змісту позовної та уточненої позовної заяви. Просили задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали. Просили відмовити у їх задоволенні. Пояснили, що біржова угода не може бути визнана не дійсною, оскільки її не дійсність встановлена законом. При укладенні угоди купівлі- продажу спірної квартири з [PERSON] , [PERSON] мала необхідний обсяг прав, оскільки її право на квартиру було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, угода була укладена в нотаріальному порядку , тому не має жодної підстави для визнання даної угоди не дійсною. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали , просили відмовити у їх задоволенні, оскільки він є добросовісним набувачем спірної квартири та не міг знати про те, що [PERSON] не має права на продаж спірної квартири. 3- особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився , його інтереси в суді представляв за дорученням позивач [PERSON] Пояснив, що [PERSON] є його рідним братом та сином померлого [PERSON] Він є спадкоємцем за законом та на даний час, вони разом з братом прийняли спадщину після смерті батька та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на нежитлове приміщення [ADDRESS] в рівних частках . Суд , вислухав осіб , присутніх в судовому засіданні , дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлені слідуючи обставини та відповідні їм правовідносини . З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] у віці 71 років помер [PERSON]. З 29.04.1965 року по 02.12.2011р. він знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб № 282223 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7- 8 ) В період подружнього життя у подружжя народились діти : [PERSON], [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та [PERSON] [INFO] . В період шлюбу з [PERSON] , [PERSON] за договором купівлі- продажу, укладеному в нотаріальному порядку 05.09.2000 р. придбав квартиру [ADDRESS] ( а.с . 13) Крім того, подружжю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.05.1994 р. належала квартира [ADDRESS], по 1/3 частці. В даній квартирі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані з 03.02. 1984р. , про що свідчать дані їх паспортів. Позивач [PERSON] зареєстрована в даній квартирі по цей час, а [PERSON] з 27.01.2009 р. був зареєстрований в [ADDRESS] ( а.с 5,6 ) Згідно заповіту, складеного 22.11.2000 року [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Євпаторійського міського нотаріального округу [PERSON], останній на випадок його смерті зробив розпорядження щодо належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], та заповів її своєму сину - [PERSON], [INFO] та поклав на нього обов'язок надати [PERSON] [INFO], право довічного користування цією квартирою ( а.с . 12 ). Судом встановлено, що [PERSON] з моменту придбання 05.09. 2000 р. [PERSON] квартири [ADDRESS] зареєстрована та проживала в даній квартирі за договором піднайму з 28.11.2000 р., про що свідчать данні особистого рахунку та дані паспорту [PERSON] (а.с 104, 112). 24.01.2008 р. , в період шлюбу з [PERSON], [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Даний договір був укладений на Першій Євпаторійській товарній біржі 24.01.2008 року та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, 28.01.2008 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 28.01.2008 р. було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ( а.с 14-15 ). З цього моменту [PERSON] зареєстрована в даній квартирі вже як власник , а з 27.01.2009 р. в даній квартирі також реєструється [PERSON] за договором піднайму ( а.с 6, 112) [INFO] [PERSON] помер . 03.11. 2012 р. [PERSON] продає квартиру [ADDRESS], [PERSON], про що свідчить договір купівлі - продажу від 03.11.2012 року , посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 2168 ( а.с 17-19 ). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] 17.11. 2012 р. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 19). Судом достовірно встановлено, що саме в період шлюбу з [PERSON], [PERSON] за договором купівлі- продажу, укладеному в нотаріальному порядку 05.09.2000 р., придбав квартиру [ADDRESS] ( а.с . 13 ) Після розірвання шлюбу 02.12. 2011р., спільно нажите майно між подружжям поділено не було, оскільки через 10 місяців після розірвання шлюбу, [PERSON] помер . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України , майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу ) Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ст.. 63 СК). Крім того, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно , набуте за час шлюбу. У результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, однак правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу , залишається попереднім- спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя. Колишнє подружжя може бути співвласниками протягом невизначеного строку, аж до поділу майна, знищення його чи до смерті одного з них. Презумпція згоди дружини чи чоловіка на розпорядження спільним майном, яке здійснює другий з подружжя триває до розірвання шлюбу ( ч.2 ст. 65 СК України ) . Тому після розірвання шлюбу , навіть для вчинення щодо спільного майна дрібних побутових угод, потрібна згода другого співвласника. Відповідно до вимог 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором . Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуто подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, до придбання спірної квартири [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] були одружені 35 років . Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тому позивачу [PERSON] належала ? частка спірної квартири [ADDRESS]. В даному випадку [PERSON] не повинна навіть доводити наявність права спільної сумісної власності, оскільки воно визначено законом. При таких обставинах справи, [PERSON], укладаючи 24.01. 2008 р. на Першій Євпаторійській товарній біржі договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON], не мав права розпоряджатися 12 часткою даної квартири, яка належала позивачці, як супружна частка. Право власності позивачці на цю частку квартири було порушено [PERSON], оскільки він скрив факт знаходження у шлюбі та не сповістив про те , що інша особа має право на дане нерухоме майно . Крім того, за правилами ст. 369 Цивільного кодексу України , співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належно оформленої згоди на продаж [PERSON] сумісного майна - квартири [ADDRESS] не давала, тому [PERSON] не мав повноважень щодо розпорядження сумісним з [PERSON] майном. Відповідно до ст.. 316 Цивільного кодексу України ,правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ст.. 317 ЦК України. Як встановлено положеннями ст.. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд .Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує . Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В разі порушення права власності, згідно з положеннями ст.. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК України . Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 Цивільного кодексу України як спосіб захисту права власності. Право власності позивача [PERSON] було порушено та підлягає захисту, шляхом визнання за нею права власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Крім того, угода купівлі - продажу даної квартири, укладена 24.01. 2008 р. між [PERSON] та [PERSON] є нікчемною, оскільки була укладена з грубим порушенням норм закону. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме, зміст правочину не може суперечити Цивільного Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. зміст угоди не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України. Через п. 5 цієї Постанови відповідно до ст.215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваної угоди недійсною і про застосування наслідків недійсної угоди, може бути заявлено як однією із сторін так і іншою зацікавленою стороною, права і інтереси якої порушені вчиненням угоди. Статтею 657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).Право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, як зазначено у частині 3 статті 334 ЦК України, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно до положень частини 2 статті 55 Закону України "Про нотаріат" частини 2 статті 182 ЦК України правочини щодо нерухомості підлягають саме нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі - продажу , укладених на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не виходить з їхньої суті. Закон України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року, є спеціальним законом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним законом щодо правил укладення різних видів договорів. З останнього питання спеціальними є норми, закріплені у Цивільному кодексі України, який введено в дію з 01.01.2004 року.Тому Закон України "Про товарну біржу" повинен застосовуватися з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яку прийнято пізніше. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів, прирівнюються документи, складені згідно з вимогами ст.40 ЗУ "Про нотаріат", який є вичерпним і не підлягає розширювальному тлумаченню. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об'єктів нерухомого майна підлягають оформленню у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню згідно зі ст. 220 ЦК України. У разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним, тобто такий, що не має юридичної сили і не створює ніяких правових наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, договір купівлі- продажу, укладений 24.01.2008 р. на Першій Євпаторійській товарній біржі між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] відносно квартири [ADDRESS] є нікчемним. Нікчемна угода є недійсною з моменту її укладання . Суд також враховує, що недійсність оспорюваної угоди свідчить про недійсність всіх її часток з моменту укладання угоди. Тому, договір купівлі- продажу, укладений 24.01. 2008 р. на Першій Євпаторійській товарній біржі, між продавцем [PERSON] та покупцем - [PERSON] відносно квартири [ADDRESS] - є нікчемним в розумінні закону та він не може породжувати ні які правові наслідки для його учасників. Нікчемний правочин не породжує будь-яких прав та обов'язків, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В даному випадку у покупця [PERSON] не виникло , в розумінні закону, право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки вона її придбала по нікчемній угоді. Факт реєстрації за нею права власності на зазначену квартиру в реєстрі прав власності на нерухоме майно, не свідчить про законність набуття права власності [PERSON] на квартиру, оскільки угода повинна бути по - перше нотаріально посвідчена, а вже потім здійснюється реєстрація права власності на підставі нотаріально укладеної угоди. При таких обставинах, [PERSON], укладаючи 03.11. 2012 р. угоду купівлі- продажу квартири [ADDRESS] с [PERSON], не мала прав власності на дану квартиру, тому не мала прав і на розпорядження нею. Але [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] м. за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу та його право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.( а.с 19 ) За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України , наданих в п. 9 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. В даному випадку, відповідач [PERSON] є добросовісним покупцем за другим правочином від 03.11.2012 р. При розгляді справи судом не встановлено , що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець ( [PERSON] ) не мала права відчужувати майно, тому це свідчить про добросовісність набувача . Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.( реституція ) У речових правовідносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Ураховуючи вимоги статті 10 ЦПК та відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України, власник зобов'язаний довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їх волі, а набувач - довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що придбав майно в особи, якій не належить право його відчуження. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Судом достовірно встановлено, що власник [PERSON] добровільно розпорядився своєю власністю на квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі- продажу на Першій Євпаторійській товарній біржі 24.01.2008 р. з [PERSON], проте з володіння співвласника [PERSON], належна їй ? частка даної квартири вийшла не з її волі, а у зв'язку з недобросовісною поведінкою її чоловіка - [PERSON] Представник позивача [PERSON] надав достатньо доказів на підтвердження порушення її права власності , недійсності (нікчемності) першого правочину, та наявність підстав для витребування належної їй частки майна від [PERSON], що виступив добросовісним покупцем при наступній угоді з урахуванням факту усвідомлюваних дій продавця [PERSON], направлених на позбавлення від майна, право власності на яке набуте с порушенням закону, оскільки остання достовірно знала, що [PERSON], укладаючи з нею біржову угоду купівлі- продажу квартири [ADDRESS], знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та в судовому засіданні пояснювала обставини укладення угоди купівлі- продажу спірної квартири на товарній біржі. Пояснив, що [PERSON] запропоновував укласти договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] в нотаріальному порядку, але вона відмовилась та вони в цей же день пішли на товарну біржу та уклали договір. Суд вважає, що позивачем [PERSON] був обраний належний спосіб захисту свого порушеного права, шляхом пред'явлення вимог про витребування у добросовісного набувача [PERSON] належної їй частки майна. Про добросовісність набувача [PERSON] зазначала в судовому засіданні і представник позивача [PERSON], обгрунтовуючи свою правову позицію . При таких обставинах справи , суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання не дійсним нікчемного договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS], укладеного на Першій Євпаторійській товарній біржі 24.01.2008 р. між [PERSON] та [PERSON], визнання за нею права власності на ? частку квартири [ADDRESS], витребування даної частки майна з володіння [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Але не підлягає задоволенню позовна вимога позивача [PERSON] про визнання не дійсним договору купівлі- продажу від 03.11. 2012 р., укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем - [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2168. Оскільки, за нормами закону, визнання такого договору не дійсним в рамках заявлених позовних вимог позивача [PERSON] та обраного нею способу захисту, не потрібно. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочині недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. ст. 19, 23 Закону України від 01 липня 2004р. №1952-1у «Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обмежень». Доводи позивача [PERSON] про те, що [PERSON] , розуміючи що договір купівлі- продажу квартири, укладений на біржі між [PERSON] та нею, є не законним, з метою уникнення суперечок з спадкоємцями [PERSON], менш ніж через місяць після смерті [PERSON], продає 03.11.2012 р. спірну квартиру, укладаючи угоду з [PERSON] в м. Севастополь, але залишається зареєстрованою та фактично проживає до даного часу в даній квартирі, не мають ніякого правового значення та передбачених законом наслідків для вирішення даного спору. Судом були перевірені всі обставини укладення угоди купівлі - продажу від 03.11.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2168, але достовірних доказів, які б свідчили про недобросовісність покупця [PERSON] судом не встановлено . За паспортом [PERSON] [INFO], на час укладення договору купівлі-продажу , з 03.11.2012 р по 13.11.2012 р. він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно відповіді Балаклавського РС УДМС України в м. Севастополь від 19.12. 2013 р. за № 1252 ( а.с 126 ) та відповіді від 08.01. 2014 р. за № 12/124 , [PERSON] дійсно зареєстрував своє місце перебування з 03.11.2012 р. по 13.11.2012 р. за адресою [ADDRESS] . за згодою власника житла . Перевіркою також було встановлено, що в домоволодінні протягом тривалого часу ніхто не проживає, умови для проживання в ньому відсутні. Встановити власника житла не представилось можливим. Зі слів сусідів будинок [ADDRESS] заарештований ВАТ «Приватбанк» у 2013 р. ( а.с .126 , 135 ). Але законність або не законність процедури його реєстрації в даному будинку не впливає на вирішення спору по суті. Доводи позивачів про те , що нотаріус СМНО [PERSON] вчинив правочин по неналежному правовстановлюючому документу (біржовому договору), що не передбачений у «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», міг бути підставою для оскарження дій приватного нотаріуса, але не може свідчити про недобросовісність покупця [PERSON], а саме про те, що він знав про те , що [PERSON] не має прав на розпорядження спірною квартирою. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він тимчасово працював в м. Севастополь, у зв'язку з чим, його зареєстрували за зазначеною адресою , але фактично проживав в іншому місці. Також пояснив, що підготовкою оформлення угоди купівлі- продажу квартири займалась його мати, оскільки батьки вирішили придбати для нього квартиру, а він тільки з'явився до нотаріуса в м. Севастополь для укладення даної угоди. Аналогічні пояснення дала в судовому засіданні допитана в якості свідка - [PERSON], мати відповідача [PERSON] яка також пояснила , що на даний час син проживає разом з батьками, а в квартирі вони дозволили проживати [PERSON] за її проханням. Факт знайомства мати [PERSON] з продавцем [PERSON] також не може свідчити про недобросовісність покупця [PERSON] Позивач [PERSON] звертався зі скаргою до Головного управління юстиції в м. Севастополь відносно дій приватного нотаріуса [PERSON] по укладенню 03.11.2012 р. договору купівлі- продажу 03.11.2012 р. між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] У зв'язку з чим, була проведена перевірка та надана письмова відповідь [PERSON] 11.04.2013 р. за № Ф-129/6 ( а.с 56-57 ) Позовні вимоги позивача [PERSON], який є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом від 22.11.2000 р., про визнання не дійсним договору купівлі продажу квартири [ADDRESS], укладеного 24.01.2008 р. на Першій Євпаторійській товарній біржі реєстровий номер №37 між [PERSON] та [PERSON], та визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS], укладеного 03.11.2012 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу реєстровий номер №2168 та приведення сторін у первісний стан застосуванням двосторонньої реституція - не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] обраний не належний спосіб захисту. За правилами статей 1216, 1217, 1218 ЦК спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] звернулись у встановлений законом строк до державного нотаріуса Першої Євпаторійської державної нотаріальної контори с заявами про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька - [PERSON] , померлого [INFO] та отримали 25.10.2013 р. свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках на нежитлове приміщення за [ADDRESS] ( а.с 137-143 ) Спадкоємець [PERSON] не отримав право на спадщину за заповітом, складеним [PERSON] 22.11.2000 р. відносно квартири [ADDRESS], оскільки дана квартира на момент відкриття спадщини не належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] Але письмової постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом суду не надано . Статтею 1218 ЦК встановлено , що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів .Отже, на угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. В давному випадку законом передбачені інші спеціальні наслідки . У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - [PERSON] з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК . При цьому ,за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Судом встановлено, що ще до своєї смерті [PERSON] добровільно, за своїм власним бажанням розпорядився належною йому на праві власності квартирою [ADDRESS], уклавши 24.01.2008 р. на Першій Євпаторійській товарній біржі договір купівлі- продажу квартири з [PERSON] До моменту своєї смерті ( до [INFO]) в продовж 4 років, він як сторона за цим договором , не звертався до суду з позовом про визнання даного договору не дійсним ( нікчемним ) у встановленому законом порядку. Тому, суд вважає , що квартира [ADDRESS] вийшла з володіння продавця [PERSON] за його власною волею. Відповідно до ст.. 316 Цивільного кодексу України ,правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи, що укладений 24.01. 2008 р. між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі- продажу на Першій Євпаторійській товарній біржі є нікчемним за своєю природою, та [PERSON] без відповідних правових підстав уклала 03.11.2012 р. договір купівлі - продажу цієї ж квартири з [PERSON] , який є добросовісним набувачем, то визнання недійсним останнього договору не вимагається. Між позивачем [PERSON] та нинішнім володільцем спірного майна [PERSON] існують речово-правові відносини, а не зобов'язальні, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, шляхом визнання останнього недійсним та повернення сторін договору до попереднього стану, та враховуючи, що, не будучи стороною оспорюваного договору, укладеного в нотаріальному порядку 03.11.2012 р., право позивача [PERSON] в результаті визнання цього договору недійсним відновлене не буде . Але позивач [PERSON] не заявляв позовних вимог про витребування майна з володіння [PERSON], а також про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS]. Тому , суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договорів купівлі - продажу спірної квартири, укладених 24.01.2008 р. та 03.11.2012 р. - не дійсними с застосуванням двохсторонньої реституції ( приведення сторін у первісний стан ) Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам,права і свободи чи інтереси яких порушені,невизнані або оскаржені. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав -це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально- правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визнається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1108 грн. 60 коп., оскільки при подачі уточненого позову [PERSON] про визнання права власності на ? частку квартири [ADDRESS] та визнання угоди не дійсною, не був сплачений судовий сбір за позовні вимоги про визнання права на ? частку квартири у розмірі 865 грн. ( 1% від вартості квартири 173 000 грн, зазначеної в договорі купівлі- продажу від 03.11. 2012 р.), про визнання договору не дійсним у розмірі - 243 гр .60 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: partial