Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.12.2009 року позов [PERSON] був задоволений та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх доходів (заробітку) [PERSON] В 2013 році [PERSON] звернулася в суд з позовом про зміну розміру аліментів. Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року збільшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.12.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], з ? частини усіх видів його доходу на 486,00 грн. щомісячно, з часу набрання рішенням законної сили до досягнення сином повноліття. Наразі позивач знову змушена звернутися до суду з позовом про зміну розмірів аліментів, оскільки розмір аліментів в сумі 486,00 грн. є недостатнім для утримання дитини. Відповідач жодних додаткових витрат не несе, не спілкується з ним. Також позивач оплачує навчання сина з англійської мови. Матеріальне становище позивача погіршилося, внаслідок підвищення цін на все, зокрема комунальні послуги, продукти харчування, навчання у школі. З огляду на вищевказане, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить: - змінити розмір аліментів шляхом їх збільшення, які стягуються за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.12.2009 року з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] аліменти з 486,00 грн. на 900,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; - судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 26 грудня 2017 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін отримали, проте у визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2013 року по справі № 127/6916/13-ц позов [PERSON] було задоволено частково та збільшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.12.2009 року з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], не працюючого, на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], з ? частини усіх видів його доходу на 486,00 грн., щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3-4). Дане рішення суду набрало законної сили 23.09.2013 року. Зі змісту даного рішення суду вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.11.2010 року. Також в зазначеному рішенні вказано, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.12.2009 року по цивільній справі № 2-4618-2009 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини усіх видів доходу [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06.11.2009 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 183 СК України визначено, що \~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 \~СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, суд вправі змінити розмір аліментів, визначений судом, за позовом одержувача аліментів, однак лише в разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я боржника або стягувача та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Жодних доказів того, що у боржника [PERSON] змінився: матеріальний чи сімейний стан, поліпшилося здоров'я, позивачем суду не надано. Разом з тим, як і доказів відносно зміни майнового стану стягувача, позивачем не надно. [PERSON] в своїй позовній заяві лише посилається на те, що економічна ситуація на території України значно погіршилася, підвищились ціни на все, зокрема комунальні послуги та продукти харчування, навчання у школі та інше. Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Разом з тим, однією з підстав збільшення прозміру аліментів є підвищення прожиткового мінімуму для дитини. Частина 2\~статті 182 СК України\~передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши\~цей мінімальний розмір\~[PERSON] України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так, [PERSON] України «Про державний бюджет на 2018 рік» визначено, що прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом на 1 січня становить 1860 грн. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 [PERSON] України «Про прожитковий мінімум»). Отже, прожитковим мінімумом визначається мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини. Враховуючи розмір аліментів, який був присуджений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2013 року в розмірі 486,00 грн., суд приходить до висновку, що дитина сторін - восьмирічний [PERSON] наразі не може забезпечуватися належним утриманням навіть на мінімальному рівні. Виходячи з положень статті 141 СК України (що мати, батько мають рівні обов'язки щодо дитини), для забезпечення дитини прожитковим мінімумом батьки мають рівними частками брати участь в матеріальному утриманні дитини, тобто 1860,00 : 2 = 930 грн. Отже, кожен з батьків дитини має сплачувати аліменти в розмірі 930 грн. Разом з тим, позивач просить стягнути аліменти в розмірі 900,00 грн. Отже, на думку суду, розмір аліментів стягнутий судом 486,00 грн. є недостатньою сумою для утримання дитини, оскільки прожитковий мінімум для дитини становить 1860 гривень. Так, як згодом даний мінімуму буде збільшуватися, враховуючи економічну ситуацію в країні, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утримання, суд вважає за справедливим буде збільшити розмір аліментів до 900 грн. щомісяця, до повноліття дитини. Також, суд звертає увагу, що, 08.07.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року. [PERSON] ч. 2 ст. 182 СК України викладена в новій редакції, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, враховуючи зміни у чинному законодавстві щодо встановленого державою мінімального розміру аліментів на дитину, для найкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає можливим збільшити розмір аліментів, які стягаються з відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO], за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року по справі № 127/6916/13-ц, визначивши новий розмір аліментів в розмірі 900,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути - 640,00 грн. судового збору. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved