Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

03.07.2009 р. Міжгірська селищна рада з позовом до Синевирської сільської ради і [PERSON] про визнання частково недійсним державного акту ІІІ-ЗК № 024273, виданого [PERSON] в частині внесених змін на земельну ділянку площею 0,48 га в ур. "Заверх" для ведення особистого селянського господарства. Цей позов обгрунтовано таким. Виданий [PERSON] державний акт не відповідає вимогам Інструкції, затв. наказом Держкомзему від 04.05.1999 р. пунктам 1.6, 2.9, оскільки зміни в цей акт внесені землевпорядником Синевирської сільської ради [PERSON] без відповідних повноважень, без виготовлення технічної документації, з помилковим посиланням на відповідний номер рішення сільської ради (№ 3 і № 8). Окрім цього, у власність [PERSON] передано частину земельної ділянки з території Міжгірської селищної ради. 22.07.2009 р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до Міжгірської селищної ради, третя особа [PERSON] (у подальшому визнаний співвідповідачем) про скасування рішення Міжгірської селищної ради № 83 від 04.10.2007 р. про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки пл. 0,58 га в ур. "Перевал-Перехрестя" для ведення особистого селянського господарства і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 537991, виданого [PERSON] на підставі зазначеного рішення. Цей позов обгрунтовано таким. Міжгірська селищна рада передала земельну ділянку у власність [PERSON], що знаходиться на території Синевирської сільської ради і передала у власність [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого у 1996 р. з реєстрацією у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 43. Згідно рішення № 8 від 10.10.2004 р. цієї ж Ради [PERSON] надано в приватну власність земельну ділянку в ур."Заверх" площею 0,48 га в межах Синевирської сільської ради для ведення особистого селянського господарства і про це внесено зміни в державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. [PERSON] також зазначив, що раніше використовував зазначену земельну ділянку за її цільовим призначенням за рішенням правління колгоспу "Червона зірка" (у подальшому перейменований в КСГП "Синевир"). Після реорганізації колективного господарства Синевирська сільська рада рішенням № 2 від 25.06.1998 р. припинила право колективної власності на землю КСГП "Синевир", а землі, які були раніше передані громадянам, залишено в користуванні цих громадян. [PERSON] вважає, що земельна ділянка в ур."Заверх" площею 0,48 га, передана йому у власність, знаходиться в межах території Синевирської сільської ради, а тому Міжгірська селищна рада безпідставно передала у власність земельну ділянку площею 0,58 га в ур."Перевал-Перехрестя" [PERSON], яка накладається на земельну ділянку [PERSON]. Ухвалою судді від 30.07.2009 р. зазначені позови об'єднані в одне провадження на підставі ст. 146 ч.1 ЦПК України. [PERSON] заявлені ним позовні вимоги підтримав, а позов Міжгірської селищної ради заперечив повністю і додатково пояснив, що земельною ділянкою в ур."Заверх" користується тривалий час (до і після приватизації), а також і на час розгляду справи по суті для сінокосіння. Синевирська сільська рада в особі уповноважених представників підтримала позов [PERSON] і заперечила позов Міжгірської селищної ради з таким обгрунтуванням позиції. Урочище "Заверх", що прилягає до Синевирського перевалу, відноситься до території Синевирської сільської ради і раніше (до 1996 р.) ці землі належали колгоспу "Червона зірка" (надані реорганізованому в КСП "Синевир"), після ліквідації якого цими землями розпоряджається Синевирська сільська рада. Міжгірська селищна рада безпідставно вважає землі - урочища "Заверх", зокрема і земельну ділянку, належну [PERSON], землями урочища "Перевал-Перехрестя", що знаходиться за межами населеного пункту смт.Міжгір'я, оскільки за картою земель Синевирської сільської ради урочище "Заверх" відноситься до земель саме цієї ради. Тому Міжгірська селищна рада безпідставно розпорядилась передати у власність земельну ділянку [PERSON] площею 0,58 га для ведення особистого селянського господарства, бо ця ділянка накладається за документами на ділянку, передану у власність [PERSON]. Міжгірська селищна рада позов [PERSON] заперечила повністю, а свої позовні вимоги підтримала. Уповноважений представник Міжгірської селищної ради зайняв процесуальну позицію повторно зупинити провадження в справі на підставі здійснення кримінального провадження Міжгірським відділенням поліції, в якій призначено комісійну будівельно-технічну експертизу. Міжгірська селищна рада два рази поспіль на останні судові засідання не забезпечила явку представника, не повідомивши письмово суд про іншу позицію в справі, окрім зазначеної вище. Відповідач [PERSON] на жодне судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про розгляд справи, про що є відмітка пошти про вручення судових повісток. Письмових заяв про причини неявки, а також про розгляд справи в його відсутності або ж позицію в справі [PERSON] не подав. Прокурор висловив позицію за якою позов Міжгірської селищної ради та позов [PERSON] вважає безпідставними та не доведеними належними доказами. Суд ухвалив винести рішення у відсутності представника Міжгірської селищної ради і [PERSON] на основі поданих у справу доказів та зафіксованої процесуальної позиції Міжгірської селищної ради. Суд установив такі обставини за доказами поданими в справу. Згідно рішення Синевирської сільської ради № 11 від 26.11.1996 р. мешканцю с.Синевир, № б. 1234, Міжгірського району, [PERSON], передано в приватну власність земельні ділянки в урочищах "[PERSON] хати" - площею 0,2131 га; "Хлівища" - 0,1008 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, які раніше були в його користуванні, згідно земельно-облікових документів. Згідно рішення цієї ж Ради від 10.10.2004 р. [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,48 га в ур. "Заверх", яка раніше була в його постійному користуванні згідно земельно-облікових документів. На підставі цих рішень Синевирська сільська рада видала [PERSON] 18.12.1996 р. державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗК № 024273 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 43 (зміни у межах і розмірах земельної ділянки відмічені у державному акті на підставі рішення Синевирської сільської ради від 10.10.2004 р. щодо передачі у власність площі 0,48 га). Згідно рішення Міжгірської селищної ради № 83 від 04.10.2007 р. [PERSON], мешканцю смт.Міжгір'я, вул.Космонавтів,2, передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,58 га, яка знаходиться в смт.Міжгір'я в ур."Перевал-перехрестя" для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього рішення видано державний акт на право власності на землю серія ЯД № 587991. Статтею 60 ЦПК України, передбачено: - ч.1 - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; - ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; - ч.3 - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; - ч.4 - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши зміст позовів, доводи сторін і їх представників, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та Міжгірської селищної ради підлягають відхиленню з огляду на таке. Жодна із сторін не подала належних доказів на ствердження своєї позиції. Доводи представників Синевирської сільської ради і Міжгірської селищної ради зводяться до того, що вони розпорядились земельними ділянками, які належать до відання їх територіальних громад. Натомість ці доводи не підтверджені жодним належним доказом. Згідно акту державного інспектора та спеціаліста Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 11.05.2017 р. № 16.4-02/19 (залученого до участі в справі за ухвалою суду для виконання своїх повноважень) для встановлення фактичного використання земельних ділянок або накладення земельних ділянок за документами - державними актами , виданими [PERSON] і [PERSON] необхідно звернутись до державних ліцензійних землевпорядних підприємств для проведення обмірів цих земельних ділянок. Сторони не подали суду висновки (інші письмові документи) від землевпорядних ліцензійних підприємств, що здійснюють діяльність відповідно до закону "Про землеустрій". Суд відхиляє покликання Міжгірської селищної ради і [PERSON] на повторне зупинення провадження в справі до одержання висновку експертизи, яка здійснюється в кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] і [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 367 ч.2, 366 ч.2 КК України, виходячи з таких підстав. Згідно ухвали Міжгірського районного суду від 10.09.2010 р. суд зупиняв провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі № 1-95/2010 р. про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст. 366 ч.2, 367 ч.2 КК України (надалі № справи 706/14/12). Однак остаточного рішення, яке набрало законної сили в цьому кримінальному провадженні не винесено і таке здійснюється на досудовому розслідуванні станом на час розгляду цивільної справи по суті. Відповідно до вимог ст.201 ч.1 п.4 ЦПК України суд з'ясував обставини, які можуть вплинути на ухвалення судового рішення в цій справі. З матеріалів наданих Хустською місцевою прокуратурою Закарпатської області, прокурор якої бере участь у цивільній справі, в кримінальному провадженні № ЄРДР 1201407011000039 призначено комісійну будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено (поряд з іншими питаннями), зокрема питання: в межах смт.Міжгір'я, с.Синевир чи за межами населених пунктів розташовані земельні ділянки, зокрема [PERSON] (державний акт ЯД № 537991, виданий Міжгірською селищною Радою 09.11.2007 р.). Отже, в кримінальному судочинстві не вирішується експертним шляхом питання можливого накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON]. Окрім цього, Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-1367цс15 згідно якої справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, передбаченого ст. 157 ЦПК України, зупинення провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи не допускається. Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 4 частини першої ст.201 ЦПК України, до набрання законної сили судовим рішенням , від якого залежить вирішення справи (п.3 ч.1 ст.203 ЦПК України). З урахуванням викладеного вище, строку розгляду справи (надійшла до суду 03.07.2009 р.), зупинення провадження в справі в т.ч. й за ініціативи сторін, їх поведінки щодо добросовісного використання цивільно-процесуальних прав і виконання цивільно-процесуальних обов'язків (ст.27 ч.3 ЦПК України), суд відхилив клопотання про повторне (третє) зупинення провадження в справі. Сторони не скористались цивільно- процесуальним правом, роз'ясненим судом, щодо призначення землевпорядної експертизи в цивільному судочинстві в розглядуваній справі. Підстав для звільнення від доказування, відповідно до вимог ст.61 ЦПК України, жодна із сторін суду не навела. Суд, також відхиляє покликання позивача на те, що Синевирська сільська рада надала [PERSON] земельну ділянку в ур."Заверх" з порушенням п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку (затв. наказом Держкомзему від 04.05.1999 р. № 43), в редакції на час внесення змін до державного акта, - з таких обгрунтувань. Міжгірська селищна рада не довела, що земельна ділянка в ур."Заверх", яка передана у власність [PERSON] рішенням Синевирської сільської ради і виданим йому державним актом з указаними доповненнями, записами у 2004 р., має право на розпорядження саме цією земельною ділянкою. Суд вважає, що Міжгірська селищна рада не довела, що вона є суб'єктом права вимоги щодо цієї земельної ділянки, тобто належним позивачем. Ні Синевирська сільська рада, ні Міжгірська селищна рада також не подали доказів у вигляді затвердженої у встановленому порядку документації, які б встановлювали межі с.Синевир, смт.Міжгір'я і підтверджували правомірність видачі державних актів гр. [PERSON], [PERSON]І або ж перевищення цими радами повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту. Отже, за встановлених обставин і правовідносин не має підстав визнавати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані [PERSON] і [PERSON], відповідно до правової позиції, висловленої у постанові ВСУ № 6-67цс14 від 25.06.2014 р. У судовому засіданні [PERSON] ствердив, що з часу розгляду справи він вільно, без будь-яких перешкод з боку [PERSON] чи інших осіб, використовує за призначенням належну йому земельну ділянку. Таким чином, суд не встановив порушення прав позивачів, а тому не має підстав для застосування ст. 16 ЦК, ст. 152 ЗК, ст. ст.3, 4 ЦПК України. Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: dismissed