Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

06.01.2015 р. Публічне Акціонерне Товариство "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Н.А. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 08.11.2007 року між відповідачем та АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", укладено кредитний договір № 0214/07/17-А, згідно якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 22704,00 доларів США для придбання легкового автомобіля, зі сплатою 11,5 % річних. В забезпечення прийнятих зобов'язань за кредитним договором, 08.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави у відповідності до якого, в заставу було передано автомобіль марки Ford, модель C-MAX, 2007 року випуску, синього кольору, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Проте, у порушення положень кредитного договору та договору застави, відповідачем не виконуються зобов'язання щодо погашення суми кредиту та сплати процентів за його користування в строки та розмірі, визначених договором, внаслідок чого останній має прострочену заборгованість на загальну суму 2947,23 доларів США, що еквівалентно 46449,41 грн. станом на 16.12.2014 року, яку просить стягнути позивач. До початку розгляду справи по суті позивач збільшив свої позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача заборгованість, що обліковується станом на 20.03.2015 року, на загальну суму 3489,45 доларів США, в тому числі 2308,32 доларів США тіло кредиту, 241,28 доларів США проценти, 939,85 доларів США пеня. 10.03.2015 року до суду звернувся [PERSON] із зустрічним позовом до ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" про визнання кредитного договору недійсним. Суть зустрічного позову зводиться до такого. Умовами кредитного договору не передбачено іншого способу повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, ніж в доларах США. Між тим це суперечить ст. 524 ч. 1 та ст. 533 ч. 1 ЦК України, відповідно до яких грошове зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Єдиним документом, що дозволяв би використовувати іноземну валюту на території України як законного засобу платежу є Постанова правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483 "Про затвердження Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу", згідно абз. 1 п. 1.5. ст. 1 якої, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Однак ця постанова правління НБУ не може застосовуватися, оскільки суперечить чинному законодавству України, відповідно до якого використання іноземної валюти як засобу платежу на території України заборонено. У ПАТ "Банк Форум" на момент укладення кредитного договору з відповідачем була відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій. Крім того, Банк, застосувавши в графіку повернення кредитних коштів метод розрахунку відсотків факт/360, внаслідок чого застосував денний відсоток 0,31944, хоча при ставці 11,5% потрібно застосовувати денний відсоток 0,315, таким чином приховав збільшення відсотків до розміру 12,6%. При укладанні кредитного договору Банк не надав інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, не попередив про те, що всі валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, таким чином ввів відповідача в оману. В зв'язку з вищенаведеним, вважаючи дії банку незаконними, просить вищевказаний кредитний договір визнати недійсним з моменту його укладення, а також відповідно до ст. 216 ЦК України застосувати наслідки недійсності правочину, зобов'язавши сторони повернути все одержане за договором, зупинити нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій по договору, виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження рухомого майна за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримують, просять задовольнити. Стосовно зустрічного позову подали письмові заперечення, в яких посилаються на те, що відповідачу при укладенні кредитного договору була надана повна інформація про умови споживчого кредитування, що підтверджується п.7.2, 7.7 підписаного сторонами кредитного договору; відповідач самостійно та на власний розсуд обрав валюту кредитування у доларі США, обравши його тому, що процентна ставка за користування кредитом у іноземній валюті значно менша ніж у національній валюті (гривні); отримання індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів і іноземній валюті не вимагається, АКБ "Форум" має банківську ліцензію, дозвіл на право здійснення банківських операцій, які надають йому право здійснювати валютні операції, в тому числі видавати кредит у іноземній валюті фізичним особам. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на аналогічні підстави, що викладені у зустрічному позові. Зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді даної справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що між акціонерним комерційним банком "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та відповідачем [PERSON] 08.11.2007 року укладений кредитний договір № 0214/07/17-А (а.с. 6-8), за яким останній отримав кредит для придбання легкового автомобіля у сумі 22704,00 доларів США строком користування до 07.11.2014 року, зі сплатою відсотків в розмірі 11,5 процентів річних. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що витікають з договору. Пунктом 2.3. кредитного договору № 0214/07/17-А від 08.11.2007 р. визначено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в сумі не менше 270,29 USD на відкритий йому позичковий рахунок. В подальшому сторони домовилися, що сума щомісячного платежу починаючи з жовтня 2013 року складає не менше 387 доларів США (а.с. 12). Відповідно до п. 2.6, 2.7. вищевказаного кредитного договору, сплата процентів позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами; проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно на рахунок для погашення кредиту та процентів щомісячно, не раніше 1-го та не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів за користування кредитними коштами. Пунктом 4.1. кредитного договору встановлено відповідальність за несвоєчасне повне або часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, у вигляді сплати пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується підписом позичальника в заяві на видачу готівки № 4251 від 08.11.2007 р. (а.с. 56). В свою чергу, боржник зобов'язання за договором виконав не повністю, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 105), з якого вбачається станом на 20.03.2015 року заборгованість з основної суми кредиту в сумі 2308,32 доларів США; заборгованість за процентами, нарахованими за період з 01.05.2014 року по 19.03.2015 року становить 241,28 доларів США; пеня, нарахована за несвоєчасне повернення кредитних коштів у період з 02.07.2014 р. по 19.03.2015 р. становить - 869,22 доларів США, пеня, нарахована за несвоєчасне повернення процентів у період з 21.03.2014 р. по 19.03.2015 року становить 70,63 доларів США, а разом сума заборгованості становить 3489,45 доларів США. Згідно зі ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та умов закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного Кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного Кодексу України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 627 Цивільного Кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.06.2014 року було прийнято рішення № 49 про початок ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" з 16.06.2014 року (а.с. 25) та було призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум", що підтверджено наказом "Про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію" від 16.06.2014 р. № 78 (а.с. 26). Згідно пункту 5 частини 1 статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Відповідно пункту 9 частини 1 статті 48 та пункту 5 частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Уклавши з АКБ "Форум" кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 533 Цивільного Кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором. Зустрічний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі Декрет КМУ). При цьому статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до статті 5 Декрету КМУоперації з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету. В п. 10, 11 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. В матеріалах справи містяться докази наявності у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а саме, станом на день укладення кредитного договору малася банківська ліцензія №62 видана АКБ "Форум" 03.12.2001 року Національним банком України, дозвіл № 62-3 від 10.06.2005 року на право здійснення операцій з валютними цінностями згідно додатку, що підтверджує право банку видавати кредит та ставити питання про стягнення заборгованості по кредитному договору у валюті кредиту або в еквівалентному вираженні гривні до долару США на власний вибір. Пунктом 1.18 розділу 3 Постанови Правління Національного банку України № 255 від 18 06 2003 року" Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.07.2003 р. за №583/7904, передбачено, що для обрахування процентних доходів і витрат застосовується такі методи визначення кількості днів: зокрема, метод "факт/360" - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці , але умовно в році 360 днів. Як вбачається із матеріалів справи, сторони , будучи вільними в укладанні кредитного договору, та визначенні його умов, пунктом 2.6 Кредитного договору погодили, що сплата процентів позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається рік, рівний 360 днів. Відповідно до п. 1.18 постанови правління НБУ від 18.06.2003 року № 255 "Про затвердження правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України", для обрахування процентних доходів і витрат застосовується метод "факт/360", який передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів. Тобто, застосування для розрахунку за користування Кредитом 360 днів у рік погоджено сторонами та не заборонено законодавством України. Твердження відповідача про приховане збільшення таким чином на користь Банку розміру процентів за користування кредитними коштами, погодженому у кредитному договорі, не є доведеним належними доказами і заперечується Банком. В іншій частині доводи позивача, щодо порушення його прав споживача, в тому числі щодо несправедливості умов оспорюваного Договору, порушення принципу рівності сторін, не надання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, спростовуються умовами оспорюваного Договору, якими визначено права та обов'язки сторін, умови кредитування (а.с. 78), в яких вказана загальна сума платежів за розрахунковий період, і не суперечать положенням ст. ст. 627, 1050 Цивільного Кодексу України , якими встановлено принцип свободи договору та оскільки сторони при укладанні кредитної угоди досягли істотних умов щодо суми кредиту, валюти кредитування, відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строку повернення кредитної заборгованості та інших умов, зобов'язання за ними мають виконуватися у відповідності до встановлених умов. Крім того, в п. 7.2, 7.7 договору зазначено, що умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" Позичальником отримано до укладання цього договору. Отже підстави для задоволення позову про визнання кредитного договору недійсним внаслідок відсутності ліцензії на здійснення валютних операцій, внаслідок обману з боку позикодавця - відсутні. Інші вимоги позивача про зупинення нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій по договору, виключення з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження рухомого майна за кредитним договором, задоволенню також не підлягають, оскільки для їх задоволення немає законних підстав, крім того, вимога про зупинення нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій по договору є неналежним способом захисту і не передбачена ст. 16 ЦК України. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Станом на день звернення банку з позовом до суду за офіційним курсом НБУ розмір судового збору, що підлягав сплаті, становив 465,06 грн. - 1% х (2947,23 дол. х 15,779566 грн.), станом на день збільшення позовних вимог розмір доплати судового збору становив 125,52 грн. - 1% (542,22 дол. х 23,149873), тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в загальній сумі 590,58 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved