Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача та третьої особи про позбавлення батьківських прав. На підставу своїх вимог спирається на те, що на обліку служби у справах дітей районної Маньківської державної адміністрації з 2010 року перебувають діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], жителі с. Дзензелівка Маньківського району, за умовами проживання і виховання яких, як за усиновленими дітьми, проводиться нагляд. Родина переїхала на постійне місце проживання з м. Луганськ. За адресою - [ADDRESS] діти проживають з батьком [PERSON], [INFO], та його дружиною [PERSON], [INFO], громадянкою Росії. Біологічна мати дітей позбавлена батьківських прав, мама - усиновлювач [PERSON], загинула в 2013 році в автокатастрофі. В 2013-2014 роках були зафіксовані порушення прав дітей у родині, а саме неналежний їх догляд та утримання: діти не мали належного одягу, не мали доступу до телевізора, преси, мали заборони на харчування та спілкування з однолітками. Гр. [PERSON] почав надмірно займатись веганством та насильно насаджував даний тип вегетаріанства дітям, а тому ще в той час йому були зроблені зауваження щодо харчування дітей. З жовтня 2013 по лютий 2017 року родина [PERSON], на території району не проживала. З їх слів та підтверджуючих документів вони проживали за межами України понад 90 днів, проте про зміну місця проживання службу у справах дітей України не повідомляли, чим, відповідно, було порушено п.106 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року №905 «Про затвердження порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей». [PERSON], та його співмешканка не працювали, жили на пенсію по втраті годувальника на двох дітей, та на державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю в розмірі 1946,40 грн., джерел інших доходів на вимогу служби у справах дітей вони не вказали. 22.05.2018 року діти в черговий раз пішли з дому. В Маньківському відділенні поліції Уманського відділу поліції ГУНІІ в Черкаській області надали пояснення, що батько відносно них вчиняв насилля. Відмовляючись повертатись додому 23.05.2018р. діти були направлені працівниками поліції до Черкаського КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації для дітей в м.Умань». РЦСССДМИ не здійснив оцінку потреб малолітніх дітей та інформував, що за місцем проживання батьків не виявлено, на письмові запрошення прибути до фахівців центру [PERSON], не відреагував. Відповідач притягнуто до відповідальності згідно ст. 173-2 КУпАП Маньківським районним судом. Запрошенням на засідання комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дітей [PERSON], проігнорував, на комісію не з'явився, на час її проведення взагалі виїхав з району. Вищевикладені факти невиконання батьком батьківських обов'язків орган опіки та піклування Дзензелівської сільської ради підтвердив . Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] жителя с. Дзензелівка Маньківського району, відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [INFO], Маньківська районна державна адміністрація надала 31.08.2018 за №604\\01-38, що і змусило позивача в інтересах дітей звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив справу слухати в її відсутності та задоволити позовні вимоги. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці Маньківського районного суду Черкаської області в розділі "Новини та Громадянам" в підрозділі "Оголошення про виклик сторін місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідоме" (порядок публікації оголошень до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Представник третьої особи: Дзензелівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності та не заперечував на задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини: дійсно на обліку служби у справах дітей районної Маньківської державної адміністрації з 2010 року перебувають діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], жителі с. Дзензелівка Маньківського району, за умовами проживання і виховання яких, як за усиновленими дітьми, проводиться нагляд. Родина переїхала на постійне місце проживання з м. Луганськ. За адресою - [ADDRESS] діти проживають з батьком [PERSON], [INFO], та його дружиною [PERSON], [INFO], громадянкою Росії. Біологічна мати дітей позбавлена батьківських прав, мама - усиновлювач [PERSON], загинула в 2013 році в автокатастрофі. За період здійснення контролю за умовами проживання і виховання дітей після смерті [PERSON] сім'я потрапила в складні життєві обставини: [PERSON] лікувався після отриманої в ДТП черепно-мозкової травми, малолітній [PERSON] потребував тривалого лікування та реабілітації після черепно-мозкової операції, потребував психологічної допомоги, [PERSON] потребувала психологічної реабілітації та лікування зору, внаслідок вад при народженні. Родині відповідача була надана максимальна всебічна допомога: матеріальна, фінансова, психологічна. [PERSON] безкоштовно було здійснено операцію, надано статус дитини-інваліда та оформлено пенсію, в будинку родині було надано допомогу по здійсненню ремонту, дитячі кімнати було облаштовано меблями, дітям призначено пенсію по втраті годувальника. Тривалий час родина отримувала кошти, які збирались благодійно на рахунок відповідача (збір коштів було оголошено Церквою Адвентистів сьомого дня, яку відвідувала родина). В 2013-2014 роках були зафіксовані порушення прав дітей у родині, а саме неналежний їх догляд та утримання: діти не мали належного одягу, не мали доступу до телевізора, преси, мали заборони на харчування та спілкування з однолітками. Гр. [PERSON] почав надмірно займатись веганством та насильно насаджував даний тип вегетаріанства дітям, а тому, в той час йому були зроблені зауваження щодо харчування дітей: з їх раціону зникли молоко та молочні продукти, м'ясо, риба, яйця, хліб. Дітям було висунуто заборону харчуватися в шкільній їдальні, з'явилась підозра про недоїдання дітьми, про що було неодноразово вказано батькові як в коректній формі так і у формі вимоги. [PERSON] перестала відвідувати шкільні гуртки, музичну школу, дітям заборонялось приймати у себе друзів, однолітків та самим ходити в гості. Донька [PERSON] стала багато часу проводити поза домом, так як там чужі люди потай від батька її підгодовували. На вказівки служби у справах дітей, зауваження односельців гр. [PERSON] не реагував. Відповідач прийняв рішення змінити місце проживання. До вересня 2013 року гр. [PERSON], розпродав техніку, меблі, музичний інструмент [PERSON] (фортепіано), та мав намір продати будинок. Проте, службою у справах дітей йому було вказано про відмову у наданні дозволу на відчуження будинку в інтересах дітей. З жовтня 2013 по лютий 2017 року родина [PERSON], на території району не проживала. Зі слів позивача та підтверджуючих документів вони проживали за межами України понад 90 днів, проте про зміну місця проживання службу у справах дітей України не повідомляли, чим, відповідно, було порушено п.106 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року №905 «Про затвердження порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей». При поверненні на проживання в с. Дзензелівка на родину почали надходити скарги: діти були недоглянуті, недоїдали, продуктами харчування були не забезпечені, медичний нагляд був неналежний, були звернення на рахунок перевірки підозри у дівчинки захворювання на анорексію. В будинку проживали сторонні особи, які займали кращі кімнати, діти не мали свого простору. [PERSON], наполягав на забороні дітям харчуватись в школі, вдома діти харчувались не триразово і лише овочами, соєю та крупами. Діти не мали кишенькових коштів, не мали вільного доступу до помешкання, [PERSON] перестала носити окуляри. Односельці почали звертатись до служби у справах дітей з приводу того, що діти ходять селом та берегами річки після школи, бо будинок закритий, що діти погано одягнені, почали красти городину, щоб їсти, почали вживати нецензурні слова, та ін. Згодом почались випадки того, що діти почали тікати з дому. Водночас ні гр. [PERSON], ні його співмешканка не працювали, жили на пенсію по втраті годувальника на двох дітей, та на державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю в розмірі 1946,40 грн., джерел інших доходів на вимогу служби у справах дітей вони не вказали. 22.05.2018 року діти в черговий раз пішли з дому. В Маньківському відділенні поліції Уманського відділу поліції ГУНІІ в Черкаській області надали пояснення, що батько відносно них вчиняв насилля. Відмовляючись повертатись додому 23.05.2018р. діти були направлені працівниками поліції до Черкаського КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації для дітей в м.Умань». Згідно довідки, виданої лікарем закладу, діти поступили в центр соціальної реабілітації брудні, неохайні. У [PERSON] в волоссі було видно сліди педикульозу. При первинному огляді та вивченні супутніх документів було встановлено що діти мали ряд захворювань, протирицидивне лікування не проводилось. Наразі діти потребують обстеження в інституті матері та дитини МОЗу України для встановлення діагнозу та подальшої тактики лікування. Запрошенням на засідання комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дітей [PERSON], проігнорував, на комісію не з'явився. Відповідач 01.06.2018р. притягувався до адмінвідповідальності за вчинення насильства щодо дітей [PERSON] та [PERSON] ст. 173-2 КУпАП Маньківським районним судом. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] жителя с. Дзензелівка Маньківського району, відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [INFO], Маньківська районна державна адміністрація надала 31.08.2018 за №604\\01-38 При вирішенні спору суд керується вимогами ст. ст. 10, 12, 76-81 ЦПК України та розглядає справу у межах заявлених вимог та наданих доказів. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав, в силу вимог закону, є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка передбачена правилами цієї статті і виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно з роз'ясненнями п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно-правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів дітей, а також той факт, що відповідач не тільки не виконує своїх обов'язків щодо виховання дітей, а й може негативно впливати на їх виховання, шляхом вчинення дій, які негативно впливають на психічний стан дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення. Крім того суд вважає за необхідне одночасно вирішити питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, оскільки згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому суд рахує, що аліменти повинні стягуватися в розмірі 1/3 частини доходів з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки даний розмір аліментів відповідає як обставинам даної справи так і не суперечить нормам сімейного законодавства України. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved