Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, хоча в змозі це робити, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 16.03.2013 року виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу [INFO] народилась дитина [PERSON] (а.с. 5). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано, дитину залишено виховання матері, прізвище позивача змінено з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 4). Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №872 від 1.12.2020 року (а.с. 6). Як зазначає в заяві позивач, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча в змозі це робити, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач надіслав до суду письмове пояснення, з якого вбачається, що останній сплачує аліменти позивачу на утримання дитини в розмірі 1500, 00 гривень щомісяця. До такого пояснення відповідач долучив копію відповідних чеків. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства України, враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що заявлений розмір аліментів в розмірі 3 000 гривень, що є більшим за мінімально визначений розмір аліментів для дитини відповідного віку, необґрунтований, недоведений позивачем та має бути зменшений. Позивачем не надано суду жодних належних доказів про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Посилання позивача на те, що відповідач працює неофіційно не підтверджені жодними належними доказами. З наданих відповідачем доказів вбачається, що останній дійсно сплачує позивачу аліменти на утримання спільної дитини, однак не щомісячно та не завжди в розмірі 1 500, 00 гривень, як зазначено у поясненнях до позову. Враховуючи вищевикладене, на основі з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 400 гривень, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 840, 80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial