Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

У вересні 2017 року Департамент соціальної політики Вінницької міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів державної допомоги. Позовні вимоги мотивовано тим, що на обліку Департаменту перебувала [PERSON], як отримувач допомоги при народженні дитини [PERSON], [INFO] На підставі поданої відповідачем заяви на призначення допомоги від 26.03.2012р. та наданих документів, їй була призначена допомога при народженні дитини з 01.03.2012р. по 28.02.2018р. у сумі 1364,31 грн. щомісячно. В листопада 2016 року позивачу стало відомо, що дитина з 25.10.2016 року перебуває у Комунальному закладі «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» № 257 на повному державному забезпеченні. Про даний факт [PERSON] була зобов'язана повідомо Департамет, однак нею цього зроблено не було. Так, рішенням Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 10.11.2016 року з 01.11.2016 року припинено відповідачу виплату допомоги при народженні дитини. За час перебування дитини у вказаному закладі, переплата державної допомоги відповідачу склала 1364,31 грн. за листопад 2016 року. Відповідача листом було повідомлено про необхідність повернення безпідставно отриманої соціальної допмоги, проте дані вимоги досі не виконані. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути борг, тому Департамент соціальної політики Вінницької міської ради був змушений звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на рахунок Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради № 35410010086230; КФК 090304; ЄДРПОУ 38782790; код банку 802015 УДКСУ у Вінницькій області, надмірно виплачені кошти допомоги при народженні дитини [PERSON], [INFO], за листопад 2016 року в сумі 1364,31 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у її відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.02.2012 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, вбачається, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що [PERSON] в березні 2012 року звернулася до Департамент соціальної політики Вінницької міської ради з заявою про призначення державної соціальної допомоги при народженні дитини (а.с. 7-8). Зі змісту даної заяви вбачається, що відповідач була повідомлена, що в разі зміни у складі сім'ї (укладення шлюбу, усиновлення дитини, влаштування дитини на повне державне утримання тощо) відповіно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» вона зобов'язується повідомити протягом 3-х днів орган праці та соціального захисту населення (а.с. 10). Як вбачається з рішення від 28.03.2012 року [PERSON] було призначено допомогу при народженні дитини (на доньку [PERSON], [INFO].) з 01.03.2012р. по 28.02.2018р. в розмірі 1364,31 грн. (а.с. 11). Відповідно до листа КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 02.11.2016 року, службу у справах дітей ВМР було повідомлено, що [PERSON], [INFO], перебуває в даному закладі з 25.10.2016 року по теперішній час та знаходиться на повному державному забезпеченні (а.с. 14). В результаті даної інформації служба у справах дітей Вінницької міської ради надіслала позивачу лист з проханням припинити виплату всіх видів державних допомог на дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно розпорядження Департамент соціальної політики Вінницької міської ради від 10.11.2017 року, позивачем було встановлено, що переплата [PERSON] за отримання допомоги при народженні дитини, у зв'язку з перебуванням дитини на повному державному утриманні з 25.10.2016р. становить 1364,31 грн. (а.с. 12). З огляду на вказане, матеріалами справи встановлено, що відповідачу 23 січня 2017 року було надіслано позивачем повідомлення про повернення надміру виплаченої державної допомоги при народженні дитини в розмірі 1364,31 грн. (а.с. 15-16). Проте дана вимога була залишена без відповіді та виконання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: - допомога у зв'язку з вагітністю та пологами, - допомога при народженні дитини; - допомога при усиновленні дитини; - допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; - допомога на дітей одиноким матерям. Частиною 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ № 1751 від 27.12.2001року визначено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання. Особи, яким виплачується державна допомога сім'ям з дітьми, у разі виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги, зобов'язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення (п. 46 Порядку № 1751). Суд звертає увагу, що з умовами призначення допомоги відповідач була ознайомлена, що підтверджується її підписом на додатках до заяви від 26.03.2012р. Матеріалами справи встановлено, що донька відповідача з 25 жовтня 2016 року перебувала у комунальному закладі «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», проте [PERSON] про даний факт позивача не повідомила, хоча була зобов'язана. Тобто відповідач умисно приховала дану обставину. Згідно ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п. 49 Порядку № 1751, одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною (ст. 10 вказаного Закону). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). З ст. 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч. 1 ст. 1213 ЦК України). Згідно ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] безпідставно набула право на отримання державної допомоги при народженні дитини після перебування дитини у комунальному закладі «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на повному державному забезпеченні. З огляд на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1364,31 грн. за листопад 2016 року надміру виплачених коштів державної допомоги при народженні дитини, які були безпідставно виплачені. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача департамента соціальної політики Вінницької міської ради до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів державної допомоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1600,00 грн. судового збору, оскільки позивач був звільнений від його сплати. На підставі викладеного та

Outcome: approved