Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому посилається на наступне. В с. Соколівка Вільнянського району Запорізької області по вул. Першотравневій позивачка має у власності магазин і на підставі свідоцтва про реєстрацію приватного підприємця займається торгівлею. 01.02.2009 року вона уклала з [PERSON] угоду про виконання роботи по реалізації товарів і вона стала працювати в магазині позивача продавцем. 10.02.2009 року аналогічну угоду було укладено з [PERSON]. 15.05.2009 року відповідачі звернулися до [PERSON] із заявою працювати, тобто виконувати роботу за укладеними угодами спільно, і нести матеріальну відповідальність теж спільно. Відповідно до умов угоди [PERSON] та [PERSON] отримували у позивачки товар під реалізацію, про що свідчать журнал руху товарно-матеріальних цінностей, видача товару під звіт відповідачам була оформлена документально, а саме, в журналі видачі, отриманні і руху товару під розпис. У жовтні 2009 року до позивачки стали звертатися представники постачальників з вимогами оплатити нібито отриманий магазином товар в розмірі декілька тисяч гривень, про який [PERSON] нічого не було відомо. Виявилося, що [PERSON] отримувала від постачальників товар, підписувала накладні, але ховала від позивачки їх, а виручені від продажу товару гроші разом з [PERSON] привласнювали. Позивачкою була проведена інвентаризація, складені відповідні акти, згідно з якими матеріальні збитки становлять 183143,22 грн. Під час судового розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, зазначивши, що після подання позову до суду, для підтвердження вказаної в позові грошової суми, на яку завдано шкоди, виникла необхідність в залученні аудиторської фірми. У травні 2010 року для підтвердження залишків товарних запасів у магазині в с. Соколівка, де працювали відповідачі. [PERSON] звернулася до аудиторської фірми "Злагода". Згідно звіту з погоджених аудиторських процедур від 18.06.2010 зроблено висновок, що в магазині, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Соколівка, вул. Першотравнева, існує різниця вартості товарних залишків між даними інвентаризації та розрахованими залишками згідно журналу-відомості за період з 01.03.2009 по 16.10.2009 - 148659,30 грн., що являє собою нестачу товарних запасів в грошовому еквіваленті. Сума нарахованої індексації заборгованості за вказаний період складає 8919,56 грн., а всього. 157578,86 грн. (148659,30 + 8919,56 грн.). Згідно аналогічного звіту від 22.06.2010 за період з 17.10.2009 по 03.01.2010 нестача товарних запасів разом з нарахованою індексацією складає 167507,09 грн. (164222.64 грн. + 3284,45 грн.). Таким чином, позивачка збільшила розмір позовних вимог, і просила суд стягнути на її користь з [PERSON] та [PERSON] солідарно 157578,86 грн. за період їх роботи в її магазині з 01.03.2009 по 16.10.2009, що є вартістю продукції, якої не вистачає, разом з нарахованою індексацією заборгованості згідно індексів інфляції; стягнути з [PERSON] на її користь 167507,09 грн. за період її роботи в магазині з 17.10.2009 по 03.01.2010, що є вартістю продукції, якої не вистачає, разом з нарахованою індексацією з заборгованості згідно індексів інфляції; стягнути з відповідачів солідарно на її користь судові витрати: 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлялася відповідно до ст. 74,75,76,77 ЦПК України через пресу за останнім відомим місцем проживання - місцем реєстрації, оскільки згідно інформації, отриманої на запит суду від адресно-довідкового бюро УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] знята з реєстрації, останнє відоме місце реєстрації - м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 21/54. Таким чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] В.1. була повідомлена про час, місце та дату розгляду справи належним чином, що підтверджується розпискою, отриманою її представником 13.10.2010, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, отриманого нею особисто 29.10.2010, але в судове засідання не зявилася. Про причини неявки суд не повідомила. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Згідно трудової угоди від 01.02.2009 (а.с.23), відповідачка [PERSON] була прийнята на роботу до позивача [PERSON] в якості реалізатора. Відповідно до укладеної 10.02.2009 угоди про виконання роботи по реалізації товарів (а.с. 22) відповідач [PERSON] прийнята на роботу до [PERSON] в якості реалізатора. 15.05.2009 відповідачі звернулися до [PERSON] із заявами про те, що просять дозволити їм працювати в парі та нести матеріальну відповідальність. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідачі працювали разом з моменту прийняття на роботу, кожна з них приймала та передавала іншій зміну, що підтверджується їхніми особистими підписами в журналі видачі, отримання та руху товару, який позивачка надала для огляду в судовому засіданні. Крім того, суду були надані інвентаризаційні описи, які містили суми нестач, і про які були відомо відповідачам, що підтверджується їхніми особистими підписами під кожною сумою нестачі. Також, судом встановлено, що з 17.10.2009 відповідач [PERSON] працювала реалізатором сама, без відповідача [PERSON], що підтверджується підписами [PERSON] в журналі видачі, отримання та руху товару. Відповідно до ст.134 КЗпП України, "працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: ...2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю та іншими разовими документами; ...5) шкоду завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування". Відповідно до вимог ст. 135-2 при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, пов'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Позивачкою наданий суду два аудиторські звіти, складені аудиторською фірмою «Злагода» (свідоцтво № 4193, видане Аудиторською палатою України 25.09.2008р., рішення № 194/3) від 18.06.2010 та 22.06.2010 з погоджених аудиторських процедур по залишках товарних запасів у 2009 році в магазині, що знаходиться за адресою Запорізька обл.. Вільнянський р-н, с. Соколівка, вул. Першотравнева, за періоди з 01.03.2009 по 16.10.2009, та з 17.10.2009 по 03.01.2010 відповідно. Згідно вказаних звітів система обліку товарних запасів в магазині, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Вільнянський р-н, с. Соколівка, вул. Першотравнева, де працювали відповідачі, передбачає ведення журналу-відомості, на основі прибуткових товарних накладних (від постачальників) безпосередньо продавцями-консультантами, які одночасно являються матеріально-відповідальними особами. Надходження товарів фіксується у журналі, де відмічається дата надходження, номер вхідної накладної, назва постачальника, сума товару, що надійшов, та особистий підпис продавця, що приймав товари. В цьому журналі також відображається облік розрахунків з постачальниками по накладним у відповідності. Факт розрахунків підтверджується підписом особи, що отримала кошти. Один раз на три тижні, інвентаризаційною комісією, проводиться повний опис товарів, що знаходяться у торговому залі та на складі магазину, а також підтверджуються залишки грошових коштів у касі. Інвентаризація товарів проводиться за цінами реалізації. За результатами інвентаризації складається журнал-опис, який підписується відповідними особами з інвентаризаційної комісії. Аудитор вважає, що така система обліку товарів є прийнятною для підприємства роздрібної торгівлі, які мають значну та мінливу номенклатуру товарів. За результатами отриманих доказів та проведених погоджених процедур аудиторською фірмою зроблено висновок, що станом на 16.10.2009 в торговому магазині, що розташований за адресою: Запорізька обл., Вільнянський р-н, с. Соколівка, вул. Першотравнева, існує різниця вартості товарних залишків між даними інвентаризації та розрахованими залишками згідно журналу - відомості і дорівнює 148659,30 грн., а станом на 03.01.2010 - 164222,64 грн. Суд погоджується з цими висновками аудитора, оскільки вони відповідають іншим доказам, що надані у справі. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення втрат вартості товару внаслідок інфляції, оскільки згідно ст.22 ЦК України, абз.2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна; у даному випадку індекс інфляції не має відношення для визначення реальної вартості втраченого майна, згідно абз.5 тієї ж Постанови Пленуму ВСУ, потерпілий має право заявляти вимоги про відшкодування додаткових коштів у разі збільшення цін на майно. Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення на її користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] 148 659,30 грн. матеріальної шкоди та стягнення на користь позивача з [PERSON] 164 222,64 грн. матеріальної шкоди. Відповідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідачів варто стягнути на користь позивача вартість сплачених судових витрат в розмірі: 1700 грн. судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial