Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі ПАТ "КБ "Надра", позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] (далі відповідачі), в якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договором кредитної лінії №01/07/КЛТ/2008-840 від 03.09.2008 р. у сумі 122 736,48 дол. США та 1 476 396,66 грн. Позов обґрунтовувався тим, що 03.09.2008 року між відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №01/07/КЛТ/2008-840, на підставі якого банк надав позичальнику кредит в сумі 138 тис. дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 16,5 відсотків річних та строком повернення до 03.09.2015 року. У цей же день на забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого остання взяла на себе зобовязання відповідати перед банком у тому ж обсязі, що й позичальник. У звязку із неналежним виконанням позичальником та поручителем своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати процентів, станом на 09.07.2015 р. утворилася заборгованість на суму 122 736.48 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 110 808,91 дол. США та заборгованості за відсотками у сумі 11 927,57 дол. США, а також пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 680 341,74 грн., що еквівалентно 30 964,37 дол. США, та штрафу за порушення умов договору у сумі 796 054,92 грн., що еквівалентно 36 230,82 дол. США, яку просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача [PERSON] [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували частково, надали усні та письмові пояснення, в яких посилаючись на порушення позивачем порядку набуття права вимоги до поручителя у звязку з тим, що позивачем не було направлено позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та письмове повідомлення до поручителя з вимогою виконати зобовязання позичальника, просили у задоволенні вимог до поручителя відмовити. Також посилаючись на значний розмір нарахованої неустойки, вік, здоровя, матеріальний стан відповідачів, відсутність будь-якого рухомого та нерухомого майна та положення ст. 551 ЦК Україна, просили відмовити у задоволенні позову до позичальника, за виключенням сум основної заборгованості. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 3 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №01/07/КЛТ/2008-840, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну траншеву кредитну лінію в сумі 138 тис. дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5 відсотків річних та строком повернення до 03.09.2015 року (а.с. 7-8). На забезпечення виконання кредитного договору, 3 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] як поручитель взяла на себе зобовязання відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором, у тому ж обсязі, що й позичальник [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень статей 610, 612, 625, 629 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитними договорами банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Свої зобов'язання за договором кредиту №01/07/КЛТ/2008-840 від 03.09.2008 року Банк виконав у повному обсязі, що підтверджується наявною у справі заявою на видачу готівки №1 від 03.09.2008 р. згідно якої [PERSON] отримала кредит на суму 138 тис. дол. США (а.с. 10). При цьому з наявних в матеріалах справи розрахунків вбачається, що [PERSON] взяті на себе кредитні зобов'язання виконала лише частково, перестала погашати кредит та щомісячні проценти за наданим кредитом, внаслідок чого станом на 09.07.2015 р. утворилася заборгованість на суму 122 736,48 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 110 808,91 дол. США та заборгованості за відсотками у сумі 11 927,57 дол. США, а також пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 30 964,37 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ (з розрахунку 1 дол. США 21,971761 грн.) 680 341,74 грн. та штрафу за порушення умов договору 36 230,82 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 796 054,92 грн. (а.с. 11-13). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Судом установлено, що банком письмова вимога про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором від 3 вересня 2008 року до позичальника та поручителя не надсилалася. Відповідно до положень п. 1.1. кредитного договору від 03 березня 2008 року Банк відкрив позичальнику відновлювальну траншеву кредитну лінію в сумі 138 тис. терміном на 84 місяці, строком до 03 вересня 2015 року. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, а тому у Банку виникло право на дострокове стягнення суми кредиту, відсотків та нарахування штрафних санкцій. Встановлено, що звертаючись з даним позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості банком не змінювались умови договору щодо строку виконання основного зобовязання та дострокового повернення заборгованості за кредитним договором, становлений у строк до 3 вересня 2015 року, а реалізовано своє право вимоги до позичальника та поручителя щодо повернення заборгованості за кредитом та сплатою відсотків у звязку із значенням строку виконання основного зобовязання. З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що позивач не набув права вимоги до поручителя у звязку із ненадісланням письмових вимог про повернення наявної заборгованості за кредитним договором судом не приймаються і є такими, що не заслуговують на увагу. Щодо доводів відповідача та її представника про необхідність відмови у позові в частині стягнення нарахованих позивачем пені та відсотків, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог положення ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом вищевказаної норми права суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність є обставинами, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст.551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. У правовому висновку Верховного Суду України викладеному в ухвалі від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14) визначено, що у разі якщо розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, то є підстави для застосування норми ч.3 ст.551 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що розмір нарахованої позивачем неустойка (пеня та штраф) за прострочення повернення кредиту у сумі 67 195,19 дол. США (30 964,37 (пеня) + 36 230,82 (штраф)) не перевищує суми заборгованості за основним зобов"язанням, що складає 122 736,48 дол. США (110 808,91 (заборгованості за кредитом) + 11 927,57 (заборгованості за відсотками), суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованої неустойки. Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення нарахованої Банком неустойки (пені та штрафу) за порушення строків повернення кредиту та відсотків, Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем ПАТ "КБ "Надра" застосовано до відповідачів як солідарних боржників два види відповідальності за порушення строків повернення кредиту та відсотків у вигляді пені у розмірі 680 341,74 грн., що еквівалентно 30 964,37 дол. США та штраф у розмірі 796 054,92 грн., що еквівалентно 36 230,82 дол. США. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. Відповідно до п. 8.2 кредитного договору у разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобовязаний сплатити на користь банку 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ що діяла у період, за який нараховується пеня. Відповідно до п. 8.3 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 33% від суми заборгованості та поверненню кредиту та/чи сплати відтсотків, визначених від суми прострочення. Враховуючи зазначене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених Банком позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за договором кредитної лінії №01/07/КЛТ/2008-840 від 03.09.2008 р. у сумі 122 736,48 дол. США, що складається з заборгованості по кредиту у сумі 110 808,91 дол. США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 11 927,57 дол. США, а також пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 680 341,74 грн., та відмовити у задоволенні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 36 230,82 дол. США як подвійного виду цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України задовольняючи позов суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі по 1827 грн. (3654 грн. / 2) з кожного, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial