Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

21.12.2018 року позивач [PERSON] у особі представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача фізичної особи -підприємця [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги позивача [PERSON] обґрунтовано тим, що 05.10.2018 року у м. Апостолове, позивач продав відповідачу 5470 кг. насіння соняшника, за ціною 7700 грн. за тону. На другий день за тією ж ціною продав йому ще 16820 кг. насіння соняшнику. Загальна кількість склала 22290 кг. (5470 кг.+16820= 22290), а загальна його вартість склала 171633 грн. (22290х7700=171633). Від імені відповідача йому було обіцяно сплату коштів за придбане насіння у строк 10 днів. У зазначений термін йому виплатили лише 70000 грн., а інша частина коштів у розмірі 101633 грн. до сьогоднішнього дня є боргом відповідача. У зв`язку з тим, що відповідач тривалий час ухиляється від повернення коштів, був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення коштів за придбане насіння з [PERSON] та понесені судові витрати по сплаті судового збору, судові витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 15.02.2019 року було відкрито провадження за даним позовом за правилами загального провадження (а.с.25). Ухвалами суду від 13.03.2019 року (а.с.38) витребовувались докази за клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 11.04.2019 року було закрито підготовче провадження.(а.с.53). У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав посилаючись на те, що позовні вимоги є недоведеними, а докази надані сторонами не є належними та допустимими. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною позивача, підтвердила що останній займається вирощуванням сільськогосподарської продукції в тому числі олійних культур, вказала, що за рекомендацією знайомих в 2018 році її чоловік вирішив здати врожай [PERSON] , який займався прийомом насіння соняшника. В 2018 році її чоловік [PERSON] здав на склад який розташований на виїзді з [ADDRESS], насіння соняшника. Пізніше, зі слів чоловіка, дізналася що розрахунок за здану сільськогосподарську продукцію було проведено не в повному обсязі, вказувала, що [PERSON] неодноразово телефонував до [PERSON] з вимогою розрахуватися, однак останній не віддав кошти в повному обсязі сплативши лише частину вартості поставленої сільськогосподарської продукції, а саме видав 20 000 гривень а пізніше 50 000 гривень, потім [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідав. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] вказав, що дійсно працював разом з [PERSON] на підставі усної домовленості на складі розташованому в [ADDRESS], який не належав останньому на праві власності та використовувався також за усною домовленістю. Підтвердив, що здійснював приймання насіння олійних культур, в тому числі і в 2018 році. З 2016 та 2017 році проблем з розрахунком з клієнтами за поставлений товар не було, в 2018 році з розрахунком почали траплятися затримки. Вказував що в кінці 2018 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок та з`являтись на складі. В судовому засіданні підтвердив що одна з квитанцій до прибуткового касового ордеру від 05.10.2018 року підписана дійсно ним, погодився з представником позивача що така квитанція не відповідає вимогам встановленим до документів такого роду. Вказав що інша квитанція підписана [PERSON], який також здійснював приймання сільськогосподарської продукції. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що в матеріалах справи знаходиться копія квитанції до прибуткового касового ордеру На підтвердження факту укладення 05.10.2018 року договору купівлі-продажу з відповідачем ФОП [PERSON], позивачем [PERSON] надано квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 05.10.2018 р., у якій зазначено про одержання від [PERSON] вагою 5470 кг. за ціною 7700 грн. (а.с.8) На підтвердження факту укладення 05.10.2018 року договору купівлі-продажу з відповідачем ФОП [PERSON], позивачем [PERSON] надано квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 06.10.2018 р., у якій зазначено про одержання від [PERSON] насіння вагою 5080=11740=16820 кг. за ціною 7700 грн. - 20 000 задаток (а.с.9). Позивачем не надано суду належних доказів, що він є виробником сільськогосподарської продукції, мав сільськогосподарську продукцію у власності та міг використовувати її у цивільному обороті. Також позивачем не надано суду доказів, що ФОП [PERSON] міг бути суб`єктом зберігання сільськогосподарської продукції та бути стороною договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від власного імені. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані на підтвердження заявлених позовних вимог квитанції до прибуткового касового ордеру суд зазначає наступне. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пп. 11-13 п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, касовий ордер - це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України; касові документи - це документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку; касові операції - це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку. Відповідно до пп. 3.1, 3.3 п. 3 Положення № 637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. У квитанції до прибуткового касового ордера зазначаються: назва підприємства; номер документа; від кого прийнято готівку; підстава; сума; дата складання; підписи головного бухгалтера та касира, печатку (штамп) касира або відмітка касового апарату. Підпунктом 3.11 п. 3 Положення № 637 передбачено, що прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (додаток 4), який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями. За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Згідно ст. 78 ЦПК України Обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено що належними доказами є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, суд не вважає що надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру від 06.10.2018 року та 05 жовтня 2018 року підтверджують заявлені останнім позовні вимоги, оскільки такі квитанції не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, оскільки не містять обов`язкові реквізити передбачені чинним законодавством до такого документу. Невідповідність вимогам чинного законодавства наданих квитанцій до прибуткового касового ордеру призвела до неможливості встановити з їх змісту що саме [PERSON] було здійснено приймання від [PERSON] насіння соняшника, саме за ціною зазначеною позивачем в позовні й заяві та в тому обсязі на який посилається позивач, оскільки такі квитанції не містять найменування сільськогосподарської продукції яка була прийнята від позивача, квитанція до прибуткового касового ордера від 06.10.2018 року не містить крім назви сільськогосподарської культури яка була прийнята і даних про вагу сільськогосподарської продукції. Обидві надані квитанції не містять даних про ціну за одиницю виміру прийнятої продукції натомість містять розрахунки та помітки з яких неможливо встановити на яку вартість було здано сільськогосподарської продукції. Невідповідність зазначених документів вимогам законодавства визнавалась в судовому засіданні і сторонами по справі. Крім того, враховуючи зазначені раніше положення чинного законодавства, квитанція до прибуткового касового ордера є документом який підтверджує факт виплати грошових коштів особі, а не боргові зобов`язання перед такою. Щодо показань свідків допитаних в судовому засіданні суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до абзацу другого п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Зважаючи на приписи ст.218 ЦК України та зазначеного п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд не бере до уваги та не дає оцінку свідченням свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні щодо факту укладення договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду доказів, на підтвердження заявлених ним позовних вимог. Оскільки факт укладення договору не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, у задоволенні позовів про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу слід відмовити.

Outcome: dismissed