Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" 29.09.2015 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту у розмірі 2624,10 доларів США, що еквівалентно 55132,39 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору № б/н від 01.03.2007р. позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у зв'язку із чим станом на 30.06.2015 р. утворилась заборгованість у розмірі 4959,18 доларів США, яка складається з наступного: - 1301,27 доларів США - заборгованість за кредитом; - 3407,47 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 250,44 доларів США - заборгованість за пенею та комісією. Рішенням Центрального районного суду від м.Миколаєва від 05.10.2012р. з відповідача на користь позивача стягнена сума боргу у розмірі 2482,70 доларів США, таким чином різниця становить 2476,48 доларів США, та нараховані штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 23,80 доларів США - штраф (фіксована частина), 123,82 долари США - штраф (процентна складова), а всього 2624,10 доларів США, за курсом НБУ станом на 30.06.2015 року складає 55132,39 грн. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, та просить врахувати суд надані ним заперечення проти позову. Згідно наданих заперечень проти позову зазначено, що відповідач з позовом не згоден, оскільки у порушення діючого законодавства розрахунок заборгованості здійснено у доларах США, що у розумінні ст. 192 ЦК України не є грошима і у відносинах позики долари можуть сприйматися як речі, а банк натомість вимагає виконання грошового зобов'язання, тому вважає, що позовні вимоги є недоведеними. Крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом, тому просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Вважає, що відповідач був введений в оману банком при укладенні договору, укладений договір є недійсним, так як протирічить нормам Закону України "Про захист прав споживачів", а також, що у позивача не було законних підстав для використання іноземної валюти на день оформлення спірного зобов'язання. Крім того, вважає, що укладений кредитний договір є удаваним та таким, що приховує договір позики. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, перевіривши письмові докази по справі, оглянувши рішення по цивільній справі № 2-3853/11, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 01.03.2007 р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач) та відповідачем укладено договір кредиту, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна Gold" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,6% в місяць із розрахунку 360 днів у році (або 19,2 % річних) на суму залишку заборгованості. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки, картку видано строком на 2 роки /а.с.12/. Згідно п. 9.12 Умов, які затверджені наказом від 24 травня 2005 року № С-89, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін. Крім того, відповідно до п. 3, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які затверджені наказом № С-120 від 20 липня 2005 року (а.с. 156-161) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено також щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці (в полі MONТH). Як слідує із матеріалів справи, Банк виконав свої зобов'язання за Договором, відповідач отримав кредитну картку 20 березня 2007 року. Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим у серпні 2011 року банк звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 05 жовтня 2012 року, позов банку задоволено частково, стягнено із [PERSON] заборгованість станом на 31 березня 2011 року в сумі 2482,70 дол. США, із яких заборгованість: 1301,27 дол. США - за кредитом; 1 118,62 дол. США - по процентам за користування кредитом; штраф 62,81 дол. США. В задоволенні вимог про стягнення 150,44 дол. США комісії та 128 ,52 дол. США штрафу - процентної складової, суд відмовив, послався на вимоги ч. 1 ст. 69 Конституції України про неможливість подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме порушення, а також на ч. 3 ст. 509 ЦК України щодо засад добросовісності, розумності та справедливості зобов'язань /а.с. 6/. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року вказане рішення від 05 жовтня 2012 року залишено без змін /а.с. 101-102/. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за відсотками станом на 30.06.2015 року складає 3407,47 доларів США, різниця між поточною заборгованістю та задоволеною судом складає 2476,48 доларів США, штраф фіксована частина - 23,80 доларів США, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 123,82 грн., а всього 2624,10 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зміст ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та зміст кредитного договору свідчить про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання кредитором штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1206 цс 15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зіст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як було згадано, Банк вперше звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, нарахованими станом на 30 березня 2011 року, у серпні 2011 року. Рішення суду на даний час не виконано, що підтверджують сторони. З даним позовом банк звернувся до суду 29.09.2015 року /а.с. 1/. Отже, Банк має право вимоги сплати нарахованих процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності, починаючи з 29 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року. Остання дата визначена судом з врахуванням позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, необхідно враховувати положення ст. 264 ЦК України, щодо переривання перебігу позовної давності, в даному випадку пред'явленням позову Банком у серпні 2011 року. З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення Банком позову тільки у вересні 2015 року, на користь Банку підлягають стягненню нараховані ним відсотки на суму непогашеного кредиту за період трирічного строку позовної давності з 29 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року у розмірі 1479,67 доларів США, що еквівалентно (за курсом НБУ на 30.06.2015р. 21,01 грн. / долар США) 31087,87 грн. Визначаючи суму заборгованості, суд бере до уваги розрахунки Банку, надані позивачем /а.с.87/. Однак, суд вважає, що вимоги банку про стягнення штрафу та комісії задоволенню не підлягають. Згідно положенням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Банк в судовому порядку стягнув з відповідачки штраф. В Умовах не обумовлено порядок сплати штрафу на суму заборгованості, яка виникла після ухвалення рішення суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності між сторонами кредитних відносин, недійсності та нікчемності договору кредиту, введення банком в оману позивача є необґрунтованими та безпідставними, наявність договірних відносин у зв'язку із укладенням кредитного договору, та дійсність вказаного кредитного договору, правомірність видачі кредиту в іноземній валюті, підтверджена рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.10.2015 року, та ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17.05.2016 року. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки позов задоволено частково, то судові витрати, що підлягають стягненню з відповідача становлять 834,99 грн. (31087,87 грн.х1218 /55132,39 = 686,80).

Outcome: partial