Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

26.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.03.2012 року між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1339551. Відповідно до Постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2012 року [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КупАП у зв'язку з тим, що він 11.11.2012 року приблизно о 13 год. 30 хв. керуючи автомобілем [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON] Позивач зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант" за полісом №АВ/1339551, ПАТ "Європейський страховий альянс", після сплати страхового відшкодування [PERSON], згідно договору добровільного страхування №1034567 від 12.04.2012 року, звернулася до ТДВ СК "Альфа-Гарант" для відшкодування витрат на відновлення пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП, та надали усі необхідні документи, передбачені Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для здійснення страхового відшкодування. 15.02.2013 року ТДВ СК "Альфа-Гарант" було сплачено на користь ПАТ "ЄСА" страхове відшкодування у розмірі 1659,99 грн., про що свідчить платіжне доручення №226 від 15.02.2013 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідно до підпункту r пункту 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (позивач) після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строк і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Зокрема у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що учасники ДТП зобов'язані - вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, позивач зазначає, що відповідач взагалі не повідомив ТДВ СК "АльФа-Гарант" про настання вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди і тому ТДВ СК "Альфа-Гарант" отримало право регресної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 1659,99 грн. Також позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, 13.08.2014 року відповідачу було направлено регресну вимогу №03/1834, однак жодної відповіді отримано не було. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу у сім 1659,99 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати. До почату судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2012 року, 11.11.2012 року близько 13 год. 30 хв. відповідач керуючи автомобілем Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Червоно ткацька під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, що призвело до наїзду на стоячий автомобіль ЗАЗ Ланос д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], заподіявши матеріальної шкоди транспортним та з місця скоєння транспортної пригоди зник (з.б.а.с. 7). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП [PERSON] май укладений з ПАТ "Європейський страховий альянс" договір страхування від 12.04.2012 року (з.б.а.с. 5) та звернувшись до своєї страхової компанії отримав страхове відшкодування у розмірі 2824,64 грн. (а.с. 8-20). Після сплати страхового відшкодування ПАТ "Європейський страховий альянс" звернувся до позивача та відповідача з вимогою №88/8 від 14.01.2013 року про відшкодування виплаченої страхової суми в порядку регресу (а.с. 5). Позивач склав страховий акт №ЦВ/13/0102 за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладеним з [PERSON] 07.03.2012 року та здійснив розрахунок страхового відшкодування на суму 1659,99 грн. (а.с. 21-22). Зі змісту наведених документів вбачається, що страхувальником по полісу №АВ-0001339551 від 07.03.2012 року є [PERSON], забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Деу Ланос д.н.з. [NUMBER], а при здійсненні ДТП забезпеченим транспортним засобом керував [PERSON] При цьому, позивач про вчинення дорожньо-транспортної пригоди повідомлений не був. Здійснивши розрахунок страхового відшкодування позивач сплатив ПАТ "Європейський страховий альянс" грошові кошти в сумі 1659,99 грн., що підтверджується копією платіжного доручення " 226 від 15.02.2013 року (а.с. 23). 13.08.2014 року позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про відшкодування сплаченої страхової суми у розмірі 1659,99 грн. на підставі положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо неповідомлення страховика про настання страхового випадку. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до положень ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За змістом положень ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те що відповідач у встановлений законом строк та спосіб не повідомив страховика про настання страхового випадку, та з огляду викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved