Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Краснокутської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку пай та встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності правоустанавлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог заявник в заяві зазначила, що вона 22 вересня 1997 року на своє дошлюбне прізвище [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку пай серії ХР № 0219157, про що в книзі реєстрації сертифікатів по КСП Агрофірма Мурафська Качалівської сільської ради було зроблено запис №264, що підтверджується довідкою №85/145-17 від 06 липня 2017 року відділу держгеокадастру в Краснокутськім районі. 23 лютого 2001 року було укладено шлюб з громадянином [PERSON] та було взято прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ГЮ № 038267 від 23 лютого 2001 року. Однак сертифікат про право на земельну частку серії ХР №0219157 було втрачено, про що в газеті "Промінь" Краснокутського району № 63-65 від 24 червня 2017 року було зроблено відповідне оголошення. В подальшому позивачка з метою реалізації свого права на земельну частку пай звернулася до Качалівської сільської ради та отримала викопіювання на земельну частку пай №192 площею 4,5775 га ріллі. 11 липня 2017 року позивачка звернулася з заявою до Краснокутської районної державної адміністрації про надання у власність земельної ділянки № 192 площею 4,5775 га ріллі, кадастровий номер 6323581700:03:001:0620, яка розташована за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району, однак 30 серпня 2017 року листом Ш-493/01-25 Краснокутська РДА відмовила позивачеві у наданні у власність земельної ділянки. Позивачу [PERSON] необхідно встановити і документально підтвердити факт, що має юридичне значення, а саме належності правоустанавлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку пай серії ХР № 0219157 виданого на ім'я [PERSON] належить їй [PERSON]. В судове засідання позивач та представник позивачки не зявився, однак надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та про слухання справи у їх відсутність. Представник відповідача Краснокутської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог зі слідуючих підстав. У відповідності до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 1997 року на своє дошлюбне прізвище [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку пай серії ХР № 0219157, про що в книзі реєстрації сертифікатів по КСП Агрофірма Мурафська Качалівської сільської ради було зроблено запис №264, що підтверджується довідкою №85/145-17 від 06 липня 2017 року відділу держгеокадастру в Краснокутськім районі. 23 лютого 2001 року було укладено шлюб з громадянином [PERSON] та було взято прізвище [PERSON], що підтверджується свідотством про одруження серії І-ГЮ № 038267 від 23 лютого 2001 року. Однак сертифікат про право на земельну частку серії ХР №0219157 було втрачено, про що в газеті "Промінь" Краснокутського району № 63-65 від 24 червня 2017 року було зроблено відповідне оголошення. В подальшому позивачка з метою реалізації свого права на земельну частку пай звернулася до Качалівської сільської ради та отримала викопіювання на земельну частку пай №192 площею 4,5775 га ріллі. 11 липня 2017 року позивачка звернулася з заявою до Краснокутської районної державної адміністрації про надання у власність земельної ділянки № 192 площею 4,5775 га ріллі, кадастровий номер 6323581700:03:001:0620, яка розташована за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району, однак 30 серпня 2017 року листом Ш-493/01-25 Краснокутська РДА відмовила позивачеві у наданні у власність земельної ділянки. Вищезазначені факти перешкоджають отримати в подальшому у власність земельну частку пай відповідно сертифікату серії ХР №0219157 та законному праву позивачки в подальшому на вільне користування та розпорядження належним їй майном. На підставі вищевикладеного, суд вважає підтвердженим документально факт, що має юридичне значення, а саме факт належності правоустанавлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку пай серії ХР № 0219157виданого на ім'я [PERSON] належить їй - [PERSON]. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, що стосується позовних вимог позивачки в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку №192 площею 4,5775 га кадастровий номер 6323581700:03:001:0620 для ведення сільськогосподарського виробництва за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району, Харківської обасті на підставі сертифікату на право на земельну частку пай серії ХР №0219157, то в цій частині необхідно відмовити в задоволенні зазначених вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено , що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV (899-15) "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV ( 973-15 ) "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial