Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

22 травня 2018 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго», в інтересах виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Краснолиманської тепломережі» звернулося з позовом до [PERSON], про визнання договору на закупівлю теплової енергії № 47 від 01.01.2018 року укладеним. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Підприємство засноване на спільній власності територіальних громад і знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації. До складу підприємства у вигляді відокремлених підрозділів входить 18 теплопостачальних відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи та діють згідно з Положенням, затвердженим обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго», самостійно здійснюють фінансово-економічну діяльність та є самостійними платниками податків. Керівництво структурними підрозділами здійснюють директори, що діють на підставі довіреності, яка видається Генеральним директором ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Краснолиманська тепломережа» не є юридичною особою, являється структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», діє на господарських засадах згідно з Положенням про неї, здійснює виробничу діяльність в межах прав, наданих обласним підприємством, керується законодавчими актами та іншими нормативними документами України, наказами та розпорядженнями ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з метою найбільшого, повного та якісного задоволення споживачів щодо забезпечення тепловою енергією, іншими видами послуг. Згідно довіреності, що видана директору ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Краснолиманська тепломережа» [PERSON] надається право від імені Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» укладати договори на постачання теплової енергії, інші господарські договори, приймати заходи досудового врегулювання спорів, подавати у місцеві суди позовні заяви та заяви про видачу судового наказу з правом підпису претензій, заяв про видачу судових наказів, позовів, договорів, додатків, змін, доповнень до них, а також всіх процесуальних документів. Згідно із Законами України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" Позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а Споживач зобов'язаний оплачувати за спожиту теплову енергію у строки, встановлені договором або законом. У жовтні 2015 року між Позивачем та Відповідачем, який до грудня 2017 року мав статус фізичної особи - підприємця, було укладено договір постачання теплової енергії № 47 від 01.10.2015 року. Припинення підприємницької діяльності відповідача відбулося у грудні 2017 року, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Договір на постачання теплової енергії на підставі заяви відповідача (вх. № 11-3 від 06.02.2018 року) було розірвано шляхом підписання додаткової угоди про розірвання даного договору від 29.12.2017 року. Разом із додатковою угодою у відповіді на заяву Відповідача було направлено договір на постачання теплової енергії з додатками 1-5 у двох примірниках, підписаний з боку Позивача. У відповіді на заяву Відповідачу було роз'яснено, що припинення підприємницької діяльності не звільняє його від обов'язку сплати за послуги з централізованого опалення по нежитловому приміщенню по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що дане приміщення розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку та є невід'ємною частиною цього будинку. Нарахування за теплову енергію для опалення даного приміщення проводяться за тарифом 1 Гкал 1 801,09 грн. з ПДВ та Позивач повинен сплачувати за надану послугу як фізична особа - власник приміщення. Рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 18.09.2002 року № 402 надано дозвіл на переобладнання квартири по [ADDRESS] під крамницю. Рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 25.12.2002 року № 549 приватну крамницю по [ADDRESS] прийнято до експлуатації. Листом від 07.11.2003 року № 02/807 Краснолиманська санітарно-епідеміологічна лабораторія узгодила відкриття магазину в вищезазначеній квартирі та встановила, що дане приміщення є непридатним для проживання. Таким чином вищевказана квартира визнана нежилим приміщенням. Відповідач звернувся до Позивача із заявою щодо проведення з 01.01.2018 року нарахувань по даному приміщенню за тарифом для населення як по жилій квартирі. Листом від 07.02.2018 вих. № 168 Позивач надав відповідь Відповідачу про неможливість проведення нарахувань за теплову енергію за тарифом для населення у зв'язку з тим, що у Позивача відсутня інформація про переведення нежилового приміщення по [ADDRESS] у жиле. За змістом Закону України "Про теплопостачання", та відповідно до Правил користування тепловою енергією укладення договору про надання послуг з теплопостачання є обов'язковим для сторін в силу закону. Позивач листом від 07.02.2018 року № 169 направляв проект договору, форма якого встановлена законодавством, однак відповідач безпідставно відмовляється від його укладення. Своїми діями щодо ухилення від укладення договору Відповідач порушує права та інтереси Позивача, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивач просить задовольнити позовні вимоги та вважати Договір про закупівлю теплової енергії № 47 від 01.01.2018 року укладеним між Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго», в особі Виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Краснолиманська тепломережа», та фізичною особою - [PERSON] на умовах поданого позивачем проекту договору з додатками 1,2,3,4,5 з 01.01.2018 по 01.10.2021 року. Віднести на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 15 червня 2018 року відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження, відповідачу наданий строк для підготовки відзиву (а.с.62-64). Ухвалою суду від 10 липня 2018 року закрито підготовче провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманську міську раду Донецької області (а.с.73-74). В судовому засіданні представник позивача Бордюгова В.В. (яка діє на підставі довіреності а.с.59), підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, доручив представляти свої інтереси адвокату [PERSON] (а.с.86, 87-88). Представник позивача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у позові відмовити. Обґрунтував свої заперечення тими обставинами, що [PERSON] на праві власності належить квартира по [ADDRESS] в м. Лимані, вказана квартира має статус житлового приміщення, і у нежитлове не переводилася. [PERSON] не заперечує проти укладання договору на постачання теплової енергії до зазначеного житлового приміщення, проте вважає, що при укладання договору повинен застосовуватися тариф для населення як по жилій квартирі. Представник третьої особи - Лиманської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надав письмові пояснення, в яких просив відмовити у позові, у зв'язку з відсутністю підстав (а.с. 83-84,85). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою, що діє на підставі Статуту, зареєстрованою в установленому законом порядку, що підтверджується Випискою з ЄДРПОУ (а.с.52). До складу підприємства згідно з п. 3.1.1. Статуту входять у вигляді структурних підрозділів теплопостачальні виробничі одиниці, серед яких і «Краснолиманська тепломережа», яка надає послуги з теплопостачання споживачам м. Красний Лиман Донецької області (а.с.54-56). Згідно п. 4.1. Статуту ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та п. 2.1. Положення про виробничу одиницю, предметом та метою діяльності підприємства Позивача є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством та згідно з договорами. Згідно договору дарування квартири від 22 листопада 2005 року [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], договір посвідчений держаним нотаріусом [PERSON], реєстровий номер 5575 (а.с.40-41). 01.10.2015 року Позивачем та Відповідачем [PERSON], як фізичною особою-підприємцем укладений договір на постачання теплової енергії № 47. Предметом вказаного договору було постачання теплової енергії на об'єкт - [ADDRESS], опалювальна площа -60,6 м2, строком дії договору до 01.10.2018 року (а.с.15-21). Згідно з п. 6.1 вказаного договору розрахунки за теплову енергію, що споживаються, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених постановою Національної комісії регулювання ринків комунальних послуг України №1390 від 30.04.2015 року та складають: теплова енергія 1Гкал -1468,96 грн. (без ПДВ) (а.с.16). Житловий будинок [ADDRESS] підключено до мереж централізованого теплопостачання, що виробляє та постачає Позивач. Приміщення розташовано на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку та у приміщенні знаходяться прилади опалення, які підключено до внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення. Прилади опалення знаходяться у технічно справному стані. Опалювальний сезон 2017-2018 років розпочався 17 жовтня 2017 року згідно розпорядження Лиманського міського голови від 27.09.2017 року № 542 «Про початок опалювального періоду 2017-2018 років в м. Лиман» (а.с.48). Опалювальний період 2017-2018 року закінчено 10.04.2018 року відповідно до розпорядження Лиманського міського голови від 28.03.2018 № 189 «Про закінчення опалювального сезону 2017-2018 років в м. Лиман» (а.с.49). Згідно акту про підключення до системи до центрального опалення об'єктів від 17.10.2017 року будинок [ADDRESS] в м. Лиман підключено до системи централізованого опалення. Даний об'єкт відключено від системи централізованого опалення відповідно до акту про відключення від 11.04.2018 року (а.с.50-51). Отже, відповідач отримував теплову енергію для опалення приміщення у будинку [ADDRESS]. 06.02.2018 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору на постачання теплової енергії №47 від 01.10.2015 року у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності та закриттям магазину «Орфей» з 01.01.2018 року та проведення нарахування за послуги з опалення квартири за адресою: [ADDRESS] з 01.01.2018 року як за житлову квартиру (а.с. 22,34). Припинення підприємницької діяльності відповідача відбулося у грудні 2017 року, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.47). Згідно з додатковою угодою від 29.12.2017 року сторони домовилися про припинення договору на постачання теплової енергії з 01.01.2018 року (а.с.24). Примусовий порядок укладання договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 Господарського кодексу України та статтею 649 Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту яких і принципу свободи договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення, та на спори з умов договору, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо його умов. Можливість розгляду судом цих спорів обумовлюється обов'язковістю договору. Необхідною підставою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідного переддоговірного спору між сторонами. Застосуванню підлягають вимоги законодавства, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку. Спеціальним законом, який регулює діяльність Позивача, є Закон України «Про теплопостачання». Відповідно до ст. 1 цього Закону теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Основні засади організаційних відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до статті 1 цього Закону, комунальні послуги-це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Саме цей Закон належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Постачання теплової енергії відповідно до пункту першого частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є одним із видів комунальних послуг. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до п. 3 ст. 19 зазначеного Закону (із змінами), виконавцем послуг по централізованому опаленню та послуг по централізованому забезпеченню гарячою водою для об'єктів всіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виробника (виконавця), визначеному в пункті 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме-підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житво-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. За нормами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» до складу основних обов'язків споживача теплової енергії відноситься укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства (до яких відносяться Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Правила). Частиною першою статті 648 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Відповідно до пункту 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 p., користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (надалі-Постанова № 630). Відповідно до п.8 Постанови № 630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Таким чином, укладення договору на надання теплової енергії є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виробником (виконавцем) договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому випадку, суперечить вимогам діючого законодавства. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статях 642-643 Цивільного кодексу України. Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, закріплений у статті 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, визначає, що свобода договору не є обмеженою, оскільки при укладенні договору, виборі контрагентів, визначені умови договору сторони не можуть діяти всупереч положенням діючого законодавства України. Отже суд погоджується з позицією позивача, що укладення договору на надання теплової енергії є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виробником (виконавцем) договір відповідає типовому договору. Враховуючи, що укладення договору купівлі-продажу теплової енергії є обов'язковим в силу закону, позивач листом від 07.02.2018 року № 169 направив [PERSON] , як фізичній особі проект договору, форма якого встановлена законодавством (а.с.25-31, 36-37). Згідно п.6.1. запропонованого договору розрахунки за теплову енергію, що споживаються, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених постановою Національної комісії регулювання ринків комунальних послуг України №1391 від 09.11.2017 року та складають: теплова енергія 1Гкал -1500,91 грн. (без ПДВ), 1801,99 грн. (з ПДВ) (а.с.26). Згідно з вимогами ст. 1 ЗУ «Про теплову енергію» тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Згідно ст. 20 ЗУ «Про теплову енергію» тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Постановою Національної комісії регулювання ринків комунальних послуг України №1391 від 09.11.2017 року Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» установлені тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання на рівні: 1.1. Для потреб бюджетних установ: тариф на теплову енергію - 1176,06 грн/Гкал (без ПДВ), 1.2. Для потреб релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності): тариф на теплову енергію - 808,40 грн/Гкал (без ПДВ) 1.3. Для потреб інших споживачів (крім населення): тариф на теплову енергію - 1500,91 грн/Гкал (без ПДВ). Згідно ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем визначені ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», в тому числі це є вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Встановлення у договорі №47 від 01.10.2015 року тарифу на теплову енергію як для потреб інших споживачів (крім населення) у розмірі 1500,91 грн/Гкал (без ПДВ) позивач обґрунтовує тими обставинами, що рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 18.09.2002 року № 402 надано дозвіл на переобладнання квартири по [ADDRESS] під крамницю (а.с.43); рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 25.12.2002 року № 549 приватну крамницю по [ADDRESS] прийнято до експлуатації (а.с.44); листом від 07.11.2003 року № 02/807 Краснолиманська санітарно-епідеміологічна лабораторія узгодила відкриття магазину в вищезазначеній квартирі та встановила, що дане приміщення є непридатним для проживання (а.с.45), таким чином позивач вважає, що вищевказана квартира визнана нежилим приміщенням. Характеристика об'єкта надання послуг у запропонованому проекті договору визначена як : опалювальна площа 60,60 м2 м. Лиман, вул. Переїздна, 3б (а.с.30), в той же час позивач сам зазначав, як на підставу обов'язковості укладання договору те, що приміщення розташовано на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку та у приміщенні знаходяться прилади опалення, які підключено до внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення. Відповідно до додатку Б ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення"- нежитлове приміщення це приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Є самостіи?ним об'єктом цивільно-правових відносин. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "БТІ" від 22.11.2005 року, квартира трикімнатна, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору-дарування (а.с. 41). Згідно з листом КП "БТІ" від 24.07.2018 року в справі №10-4642 відомості щодо переведення житлової квартири в нежиле приміщення відсутні (а.с.81). В договорі дарування квартири від 22 листопада 2005 року також не зазначено, що вона є нежитловим приміщенням. Не підтвердив зміну статусу квартири і представник третьої особи - Лиманської міської ради. Тобто підтвердження того, що спірна квартира має статус нежитлового приміщення суду не надано. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведені ті обставини, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], та належить [PERSON] є нежитловою будівлею, а тому встановлення у договорі №47 від 01.10.2015 року тарифу на теплову енергію як для потреб інших споживачів (крім населення) у розмірі 1500,91 грн/Гкал (без ПДВ) позивачем суд вважає неправомірним. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом у позові відмовлено судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed