Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просить стягнути з Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області моральну шкоду в розмірі 60000 грн. заподіяної незаконним звільненням з органів внутрішніх справ та моральну шкоду в розмірі 40000 грн., заподіяної внаслідок невиконання постанови суду про поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.05.2015 наказ № 187 він був звільнений з органів внутрішніх справ, згідно пункту 14 ст. 5 ЗУ "Про очищення влади" та п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Наказом від 30.11.2015 № 2 відповідачем внесено зміни до наказу від 22.05.2015 № 187 стосовно підстав звільнення. Постановою окружного Чернігівського адміністративного суду від 24.12.2015, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2016, скасовано вищевказані накази та поновлено на посаді першого заступника Носівського районного відділу - начальника слідчого відділення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області. Не виконуючи постанову адміністративного суду в частині негайного поновлення на посаді ,УМВС України в Чернігівській області звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою. В подальшому, наказом відповідача від 11.03.2016 року його поновлено на посаді та цим же наказом звільнено на підставі п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року. Вказаний наказ в частині звільнення скасовано постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2016. Незаконним звільненням з органів внутрішніх справ, а також не поновленням його на посаді при негайному виконанні постанови адміністративного суду, йому завдана моральна шкода яка виразилась в душевних стражданнях, позбавленні можливості реалізувати свої уподобання та бажання як людини, що вела енергійний спосіб життя. Відчуває себе ошуканим, порушений звичайний уклад життя, з"явилась необхідність відстоювати свої права через суд. На сьогодні він не може ніде працевлаштуватися відповідно до освіти та професійних навичок. Залишаючись без роботи, втрачає свої професійні якості. Як на правову підставу своїх вимог посилається на ст.ст. 23, 1166, 1173 ЦК України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог, просив позов задовольнити. Представник відповідача управління МВС України в Чернігівській області у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у задоволенні позову, надала письмові заперечення проти позову. Вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк, визначений ст. 233 КЗпП України при зверненні до суду з вимогами про стягнення моральної шкоди за незаконне звільнення. Крім того, вказала, що спеціальним законодавством, що регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди. Також, позивачем не обґрунтовано , в чому полягає моральна шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з прийняттям наказу про звільнення, не визначено, якими доказами це підтверджується. Суд, заслухавши сторони, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позову частково. Судом встановлено, що позивач з 15.08.1999 року проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі і на посаді першого заступника начальника Носівського районного відділу - начальника слідчого відділення Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області. Наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області від 22.05.2015 № 187 майора міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України згідно пункту 14 ст. 5 ЗУ "Про очищення влади", п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 8). В подальшому відповідачем прийнято наказ № 2 від 30.11.2015 про внесення змін до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області від 22.05.2015 № 187 стосовно підстави звільнення [PERSON] (а.с. 16). Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 (а.с. 10), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2016 року (а.с. 13), скасовано наказ Управління МВС України в Чернігівськійобласті від 22.05.2015 № 187 о/с та від 30.11.2015 № 2 о/с в частині звільнення [PERSON] та поновлено останнього на посаді першого заступника начальника Носівського районного відділу- начальника слідчого відділення Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області з 23.05.2015. Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області від 11.03.2016 року [PERSON] поновленно на посаді першого заступника начальника Носівського районного відділу - начальника слідчого відділення Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області з 23.05.2015 та цим же наказом звільнено на підставі п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року (а.с. 54). Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При вирішенні даного спору суд враховує, що під час вирішення спорів стосовно звільнення та поновлення на посаді та інших питань проходження публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Враховуючи, що питання відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок проходження ним публічної служби не врегуловано ЗУ "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то підлягають застосуванню норми трудового законодавства. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав, а саме, вину роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи, протиправність дій роботодавця та причинний зв"язок. Враховуючи, що постановами адміністративних судів встановлено факт порушення прав позивача при проходженні ним служби, а також встановлена при цьому протиправність, винність дій відповідача, суд приходить до висновку про заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв"язку з його незаконним звільненням зі служби в органах внутрішніх справ. Посилання відповідача на порушення строків звернення до суду та застосування наслідків такого порушення є необгрунтованим. Так, звільнення позивача відбулося 22.05.2015, проте постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 було поновлено на посаді і після виконання цього рішення в день поновлення знову звільнено 11.03.2016. Зазначене звільнення знову визнано судом незаконним. Отже, фактично, незаконне звільнення позивача тривало до 11.03.2016. Тобто, за вищезазначених обставин при звільненні 22.05.2016 позивач об"єктивно не міг знати про наступне його звільнення в разі поновлення на посаді, а тому перебіг строку звернення до суду (зважаючи на те, що позивачу спричинено моральну шкоду не конкретним звільненням, а взагалі звільненням із займаної посади в тому числі і 11.03.2016) не може рахуватись з 22.05.2015 чи з часу винесення постанови про поновлення на посаді від 24.12.2015, як про це стверджує відповідач. Таким чином, звертаючись до суду 01.04.2016 позивачем не було порушено строк встановлений ст. 233 КЗпП. Відповідно до п.п. 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керується обставинами справи, враховує глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок неправомірного звільнення з посади, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалість моральних страждань позивача у звязку з необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заподіяна позивачеві моральна шкода, внаслідок незаконного звільнення, підлягає стягненню в розмірі 5000 грн. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за невиконання постанови суду про ноновлення на роботі, задоволенню не підлягають. Правовою підставою позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди за невиконання постанови суду про поновлення на роботі позивач зазначає ст. 1173 ЦК України. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Суд вважає, що дана норма не поширює свою дію на правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, пов"язаної з проходженням особою публічної служби в тому числі і щодо не виконання рішення суду про поновлення на публічній службі. В силу ст. 88 ЦПК України, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial