Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

12 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Музею про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позивач вказував на те, що з 06 березня 2013 року був прийнятий на посаду завідуючого Очаківського військово-історичного музею імені О.В. Суворова (на правах відділу). Трудовий договір укладено на неваизначений строк. Наказом №3-1\\26 від 10 березня 2015 року його було звільнено з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Оскільки з 10 березня 2015 року по 16 квітня 2015 року він перебував на стаціонарному лікуванні, з наказом він був під підпис ознайомлений лише 16 квітня 2015 року, під час здавання ним лікарняного листка до відділу кадрів. В обґрунтування свої вимог посилався на те, що 25 грудня 2014 року ним дійсно було подано директору Музею заяву про звільнення за власним бажанням з 10 березня 2015 року після використання належної йому щорічної основної відпустки з 19 січня по 07 березня 2015 року. Проте в подальшому , з огляду на сумлінне виконання їм своїх обовязків протягом усього часу роботи, з директором Музею було погоджено продовження роботи на посаді [PERSON], і після 10 березня 2015 року, про що 24 лютого 2015 року останнім було подано до відділу кадрів письмову заяву про відкликання своїєї заяви про звільнення за власним бажанням. Майже весь час відпустки позивач виходив на роботу для виконання перевірки по газововму господарству та опадення приміщення музею та прийняття посту охорони музею , в тому числі і 08 та 09 березня 2015 року у вихідні дні. В зв'язку з різким погіршенням здоров'я він звернувся зранку 10 березня 2015 року і перебував на денному стаціонарі, про що повідомив відділ кадрів телефоном. За такого, оскільки скористванся наданим йому законом правом відкликати свою заяву про звільнення до дати звільнення, продовжував виконувати свої посадові обов'язки, вважає наказ про звільнення незаконним. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі, просили про його задоволення. Представник відповідача вимоги позову не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на законність звільнення позивача у відповідності до поданої ним заяви. Жодних відомостей про відкликання позивачем своєї заяви до відділу кадрів не надходило. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача , пояснення свідків та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Згідно наказу № 3-1\\22 від 06 березня 2013 року [PERSON] прийнятий на роботу до Миколаївського обласного краєзнавчого музею на посаду завідуючого музеєм на правах відділу Очаківського військово-історичного музею ім. О.В.Суворова . Наказом № 3-1\\26 від 10 березня 2015 року звільнений відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі "заява [PERSON]." . В той же внесено відповідний запис № 32 до трудової книжки позивача. Ознайомлений з наказом про звільнення під підпис 16 квітня 2015 року. Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Згідно наказу директора Музею від 19.01.2015 року на період щорічної основної відпустки [PERSON], завідуючого музею, терміном з 19 січня по 07 березня 2015 року обов'язки завідуючого покдладено на [PERSON] Відповідно до Довідки відповідача від 26 серпня 2015 року, в період з 11 березня 2015 року по теперішній час посада завідуючого музеєм Очаківським військово-історичним музеєм ім. О.В. Суворова є вакантною. Наданими копіями листків непрацездатності підтверджується, що [PERSON], перебував на амбулаторному лікуванні в Очаківській міській амбулаторії ЦПМСД з 10 березня по 24 березня 2015 року , а з 24 березня 2015 року по 16 квітня 2015 року включно - на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній офтальмологічній лікарні з діагнозом "атрофія зорового нерву обох очей". Матеріалами справи дійсно підтверджується, що [PERSON] 8 та 9 березня приймав та здавав пост охороні музею ( відповідно до Дислокації музею, який охороняється УДСО при УМВС України відповідно до укладених договрів) , про що ним, як завідувачем музею, було видано 08 березня 2015 року відповідний Графік чергування відповідальних працівників музею в святкові та вихідні дні 08 та 09 березня 2015 року. Навіть Наказом від 04.03.2015 року № 65 директора Музею [PERSON] на [PERSON] як на завідуючого музеєм, покладено відповідальність за протипожежну безпеку та цивільний захист музею на 08-09 березня 2015 року, в той час як Також матеріалами справи та показами свідків [PERSON] , який займає посаду заступника директора Музею по господарській частині, [PERSON], яка займає посаду заступника директора Музею по організації роботи, підтверджується, що майже весь час свого перебування у відпустці , а потім і під час перебування на амбулаторному лікуванні [PERSON] , як відповідальна особа за газове господарство Очаківського музею згідно Наказу № 161 від 16 липня 2014 року) проводив майже кожні три дні в період з 25 грудня 2014 року по 24 березня 2015 року включно перевірки газового обладнання та на газопроводі топочної в приміщенні музею, 09 лютого 2015 року . Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року визначено, по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою. Як визнали сторони в судовому засіданні , [PERSON], дійсно 25 грудня 2014 року, під час перебування на лікарняному з приводу " ЧМТ, струс головного мозку" подав безпосередньо директору Музею заяву про звільнення за власним бажанням після закінчення невикористаної щорічної планової відпустки. Як підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка спеціаліст з кадрової роботи Музею [PERSON] , в установі дійсно не ведеться журнал вхідно-вихідної кореспонденції, заяви працівників ніде не реєструються, апросто віддаються їй в руки. Заяву про звільнення [PERSON] їй дійсно передав директор Музею [PERSON] , після чого їй жодних інших вказівок чи повідомлень не надходило, в зв'язку з чим вона і підготувала наказ про звільнення [PERSON] з 10 березня 2015 року за ст. 38 КзпП України. Чи подавав позивач свою заяву про відкликання попередньої про звільнення їй не відомо. За такого, з огляду на відсутність у відповідача порядку реєстрації заяв працівників, достовірно пересвідчитись у тому , що позивач не подава заяву про відкликання своє заяви про звільнення за власним бажанням - неможливо. За загальними правилами розгляду справ про трудові спори , усі сумніви у доведеності певних обставин трактуються судом на користь працівника. Крім того, обставними справи беззаперечно підтверджується, що своїми діями позивач беззаперечно висловлював наміри щодо продовження роботи на займаній посаді, сумлінно виконуючи покладені обовязки і під час перебування у відпустці, і після її закінчення у вихідні дні 08-09 березня 2015 року. Наведене свідчить, що позивач після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагав розірвання трудового договору, на його місце не було запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. За такого, суд приходить до висновку, що за викладених обставин власник або уповноважений ним орган не вправі був звільнити його за поданою раніше заявою, а отже він повинен бути поновлений на попередній роботі. На підставі ст. 235 КЗпП України, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. При визначенні середньої заробітної плати суд виходити з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, з наступними змінами і доповненнями: заробітна плата за останні два повні календарні місяці роботи розділити на кількість робочих днів з 17 жовтня по 17 грудня 2014 року) = 159,40 грн. середньоденної заробітної плати без врахування належних відрахувань податків та зборів. Середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 3825,60 грн. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 19 287 грн. 35 коп. ( 159,40 грн. Х 121 раб. дн.) оплати за час вимушеного прогулу з 10 березня 2015 року по 26 серпня 2015 року, без врахування обов'язкових виплат та платежів, в тому числі під час тимчасової непрацездатності. Відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення у частині поновлення на роботі і стягнення середньомісячної заробітної плати підлягає негайному виконанню. При обчисленні розміру середньомісячної заробітної плати, суд виходить з її розміру за попередні шість повних місяця роботи позивача грудень -липень 2014 року, оскільки в січні-лютому 2015 року він знаходився у відпустці , а за довідкою про його доходи за останній рік роботи, наданої відповідачем, неможливо визначити розмір отриманої ним оплати відпустки. За такого, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial