Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") про захист прав споживача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 09.11.2007 року між нею та АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є АТ "Сведбанк", яке в подальшому відступило ПАТ "Дельта Банк" своє право вимоги за кредитним договором до позичальника [PERSON], було укладено кредитний договір №2621/1107/71-157, відповідно до умов якого відповідачем надано позивачеві кредит у розмірі 110000,00 доларів США строком на 30 років з 09.11.2007 року по 08.11.2037 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 11,9% річних. Погашення кредиту здійснюється згідно з графіком погашення суми заборгованості по кредиту, який є невід'ємним додатком до кредитного договору. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 09.11.2007 року №2621/1107/71-157, [PERSON] (іпотекодавець) передала АКБ "ТАС-Комерцбанк" в іпотеку квартиру [ADDRESS] про що було укладено відповідний іпотечний договір від 09.11.2007 року №2621/1107/71-157-Z-1. Позивач у позовній заяві вказала, що за весь строк обслуговування кредитом нею було сплачено грошові кошти у сумі 23173,70 доларів США в рахунок погашення тіла кредиту та 82490,00 доларів США на погашення відсотків за користування кредитними коштами. Кредитний договір обслуговувався [PERSON] до січня 2015 року, в подальшому щомісячні платежі не здійснювалися у зв'язку зі складним політико-економічним становищем в державі. Також позивач у позовній заяві вказала, що 17.07.2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до неї з досудовою вимогою про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором. В листопаді 2015 року позивач через свого адвоката звернулася до Київського бюро судових експертиз та досліджень "Константа" для проведення експертного економічного дослідження кредитного договору №2621/1107/71-157 від 09.11.2007 року. [PERSON] зазначила, що, враховуючи висновки проведеного експертного дослідження, кредитний договір №2621/1107/71-157 від 09.11.2007 року не відповідає вимогам чинного законодавства та є недійсним, оскільки при його укладенні позивача було введено в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. [PERSON] вказала, що в оспорюваному кредитному договорі не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; не наведено детального розміру щомісячного платежу по кредиту; не визначено інші умови надання кредиту, зокрема, про можливі настання валютних ризиків для позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов'язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, іще до укладення такого договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості відносно домовленості про розрахунки індексації. [PERSON] вважала, що умови оспорюваного договору відповідно до ч.5 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, вимоги даних законодавчих норм при укладенні кредитного договору відповідачем виконані не були. З цих підстав [PERSON] просила суд визнати недійсним кредитний договір №2621/1107/71-157 від 09.11.2007 року, укладений між нею та ПАТ "Дельта Банк", стягнути з відповідача понесений позивачем судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, мотивувавши це тим, що банк на виконання ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням кредитного договору у письмовій формі повідомив [PERSON] про умови кредитування та сукупну вартість всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту, спірний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для його дійсності. Також представник відповідача стверджувала, що кредитний договір повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Із зазначених підстав представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2007 року між [PERSON] та АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є АТ "Сведбанк", яке в подальшому відступило ПАТ "Дельта Банк" своє право вимоги за кредитним договором до позичальника [PERSON], було укладено кредитний договір №2621/1107/71-157, відповідно до умов якого відповідачем надано позивачеві кредит у розмірі 110000,00 доларів США строком на 30 років з 09.11.2007 року по 08.11.2037 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 11,9% річних. Погашення кредиту здійснюється згідно з графіком погашення суми заборгованості по кредиту, який є невід'ємним додатком до кредитного договору (а.с.11-15). Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 09.11.2007 року №2621/1107/71-157, [PERSON] (іпотекодавець) передала АКБ "ТАС-Комерцбанк" в іпотеку квартиру [ADDRESS] про що було укладено відповідний іпотечний договір від 09.11.2007 року №2621/1107/71-157-Z-1 (а.с.16-20). У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Таким чином, підписавши 09.11.2007 року кредитний договір №2621/1107/71-157, позичальник погодилася з усіма його умовами. Зокрема, при укладенні спірного кредитного договору №2621/1107/71-157 від 09.11.2007 року, позивач була ознайомлена з умовами цього договору, зокрема з сукупною вартістю кредиту, розміром процентної ставки, строком кредитування, умовами кредитування, не заперечувала проти них, тобто всі істотні умови, з якими мала ознайомитись позивач, були викладені в тексті кредитного договору, з яким перед їх укладанням та підписанням позивач знайомиться, а тільки потім підписує. Так, п.10.1. кредитного договору передбачено, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких АКБ "ТАС-Комерцбанк" здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю, (у тому числі з умовами типових кредитних договорів банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКБ "ТАС-Комерцбанк", та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Також відповідно до п.п.10.11.,10.13. кредитного договору сторони цього договору погодили, що з укладанням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена "Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги про визнання кредитного договору недійсним, позивач посилається на те, що приховуючи від неї сукупну вартість кредиту, фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, відповідач ввів [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ч.1 ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. П.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач та її представник не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що банк при укладенні кредитного договору від 09.11.2007 року №2621/1107/71-157 навмисно ввів позичальника в оману щодо обставин, які мають істотне значення (зокрема, щодо умов договору, ціни та відсоткової ставки), а отже, у суду відсутні підстави вважати, що, вчиняючи оспорюваний правочин, волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. (дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року №6-1341цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Зі змісту Кредитного договору №2621/1107/71-157 від 09.11.2007 року вбачається, що на момент його укладення він відповідав вимогам чинного законодавства України і містив повний об»єм інформації у відповідності до ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Механізм ознайомлення кредитодавцями позичальників з інформацією, зазначеною у ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", було визначено з прийняттям 10.05.2007 року Правлінням Національного банку України Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" №168, які були зареєстровані у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808. Підписавши кредитний договір від 09.11.2007 року №2621/1107/71-157, позичальник засвідчила, що банк перед укладенням кредитного договору надав їй в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також [PERSON] була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 (п.10.13. договору). Узагальнення судової практики про судову експертизу свідчить про те, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. З огляду на зазначене та досліджені в судовому засіданні докази висновок експертного економічного дослідження №DS/02/1511-10 від 04.12.2015 року ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «КОНСТАНТА» проведеного на замовлення адвоката Проців Я.Я. не спростовує висновків суду про те, що до та під-час укладення оспорюваного кредитного договору АКБ "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] було дотримано усіх вимог чинного законодавства. Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виключення з цього правила встановлені ст.268 ЦК України щодо вимог, на які позовна давність не поширюється. При цьому, в судовому засіданні не виявлено підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника АТ "Дельта Банк". Таким чином, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; зміст правочину на момент його вчинення не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у кредитному договорі та у додатку до договору "Графік погашення суми заборгованості по кредиту", які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Відтак, в даному випадку відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним кредитного договору №2621/1107/71-157 від 09.11.2007 року, укладеного між [PERSON] та АКБ "ТАС-Комерцбанк". За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позову. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 57, 60, 203, 215, 229, 230, 256, 257, 261, 526, 530, 533, 536, 627, 1046, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", та,

Outcome: dismissed