Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

заявник [PERSON] в своїй заяві просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що 11.01.2018 в м. Донецьк, Донецької області, при одноплідних пологах, у [PERSON], [INFO], громадянки України, що перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], громадянином України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис від 05.07.2016 №30, складений Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області народилася перша дитина [PERSON] та допустити негайне виконання рішення у справі, посилаючись на те, що 05.07.2016 Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області був зареєстрований шлюб між її сином [PERSON] та [PERSON] (родове прізвище Даровських). 11.01.2018 [PERSON] в обласному пологовому будинку м.Донецька, Донецької області народила доньку [PERSON], а їй онучку. Відповідно до актового запису № 44 про народження від 24.01.2018 року про народження [PERSON], вчиненого Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної республіки було видане свідоцтво про народження Донецької Народної республіки серія ДНР № 049741. [PERSON] та [PERSON] разом з народженою дитиною мають намір переїхати на постійне місце проживання до [INFO] та стати на облік, як внутрішньо переміщеної особи та в установленому законом порядку зареєструватися. При перевірці документів було повідомлено, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. Вони мають такі документи, однак ці документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, на них маються печаті, що не дійсні на території України. Встановлення факту народження дитини необхідно їй для реєстрації місця проживання дитини та оформлення соціальної допомоги. А тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить дану справу розглянути в її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю та просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Ватутінського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області в судове засідання не зявився, начальник відділу подала до суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у відсутності представника, заявлені вимоги заявника підтримують повністю, заперечень проти їх задоволення не мають. \~ \~ \~ \~Вивчивши письмові докази справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~зобовязана довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених статтею\~82\~цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 05.07.2016 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (родове прізвище Даровських), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-СР № 129694, актовий запис №30 (а.с.14). 11.01.2018 року [PERSON] в обласному пологовому будинку м.Донецька, Донецької області народила доньку [PERSON], що підтверджується завіреною копією медичного свідоцтва про народження № 82 від 12.01.2018 (а.с.16-17). Відповідно до актового запису № 44 про народження від 24.01.2018 року про народження [PERSON], вчиненого Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної республіки було видане свідоцтво про народження Донецької Народної республіки серія ДНР №049741 (а.с.15). [PERSON] та [PERSON] разом з народженою дитиною мають намір переїхати на постійне місце проживання до [INFO] та стати на облік як внутрішньо переміщеної особи та в установленому законом порядку зареєструватися. При перевірці документів було повідомлено, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за №719/4940 встановлено, що реєстрація народження дитини проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження (форма №103-1/о) у разі народження в закладі охорони здоров'я або медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о) та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, якщо дитина народилась за межами закладу охорони здоров'я встановленого зразку та на підставі інших документів у визначених випадках. При народженні дитини закладом охорони здоров'я були видані наступні документи: медичне свідоцтво про народження Міністерства охорони здоровя Донецької народної республіки, однак цей документ не відповідає вимогам законодавства України, оскільки він був виданий на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями". Крім того зазначені свідоцтва скріплені печаткою не дійсною на території України, оскільки відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. У зв'язку з цим наявні у заявника документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження дитини відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», що підтверджується відмовою у проведенні державної реєстрації народження Ватутінського міського відділі державної реєстрації актів цивільного стану від 10.07.2018 (а.с.18). Встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для реєстрації місця проживання дитини та оформлення соціальної допомоги. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються\~\~нормами\~ЦПК України. Статтями 293-300, 315-319 ЦПК України передбачена можливість встановлення юридичного факту, що має значення, в судовому порядку. Відповідно до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначається як тимчасово окупована територія. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, зазначені в Законі України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» також визначаються як тимчасово окуповані території. Оскільки дитина народилась у м.Донецьку, Донецької області, що також визначається як тимчасово окупована територія, то справа має бути розглянута за місцем подання заяви невідкладно. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібіївські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному\~висновку Міжнародного\~суду ООН\~від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Сургиз v. Тиrkеу, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Моzеr v. the Rерublic оf Мoldovа апа Russіа, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди: і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Суprus v.Тиrkеу, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Суprus v.Тиrkеу, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Моzеr v. the Rерublic оf Мoldovа апа Russіа, 23.02.2016 §142). Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (остаточне - 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». А тому, суд вважає за необхідне встановити факт, що 11.01.2018 [PERSON], [INFO], громадянка України, що перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], громадянином України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис від 05.07.2016 №30, складений Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в м.Донецьк, Донецької області, при одноплідних пологах народила першу дитину - дівчинку [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved