Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство "ПІРЕУС БАНК МКБ" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Міжнародний комерційний банк", правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ПІРЕУС БАНК МКБ" та [PERSON] було укладено договір не відновлювальної відкличної кредитної лінії № 40/1, з наступними змінами та доповненнями внесеними згідно додаткової угоди № 1 - № 6. Згідно додаткової угоди № 2 від 02.04.2009 року кредитний договір був викладений в новій редакції. Відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в сумі 50000 доларів США терміном з 13.03.2008 року по 12.03.2018 року шляхом видачі через касу банку з цільовим призначенням: для поліпшення житлових умов. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, щомісячні платежі позичальника за кредитним договором включають: - платіж в рахунок повернення кредиту; - проценти за користування кредитом. Щомісячні платежі здійснюються позичальником шляхом сплати єдиного щомісячного ануітетного ( рівномірного) платежу. Днем сплати щомісячного ануітетного платежу за цим договором є виключно 02 число кожного місяця, починаючи з наступного місяця після укладання цього договору, у сумі та в валюті кредиту, відповідно до графіку повернення кредиту, який наведений в додатку № 1 до кредитного договору та є його невід'ємною частиною. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно після закінчення операційного дня, на суму фактичного залишку заборгованості по кредиту за методом: «факт/360». Позичальник сплачує нараховані проценти за користування у валюті кредиту, щомісяця, починаючи з наступного місяця від дати укладання цього договору, відповідно до графіку повернення кредиту. При цьому при сплаті процентів за користування кредитом за відповідний місяць, проценти нараховуються банком за попередній місячний період користування кредитом, без урахування дня, у який здійснюється така сплата процентів. З 13.03.2008 року по 23.12.2008 року процентна ставка була встановлена в розмірі 12 процентів річних (п. 3.2. кредитного договору у первісній редакції). З 23.12.2008 року - 6,5 процентів річних (п.3.2 кредитного договору з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 23.12.2008 року). Позивач взяті на себе зобов"язання щодо надання відповідачу кредитних коштів згідно кредитного договору виконав в повному обсязі. Фактично позичальнику було надано 29400,00 доларів США, з яких 5000,00 доларів США надані 24.06.2008 року та 44400,00 доларів США - 26.06.2008 року, що підтверджується випискою по особовим рахункам з 24.06.2008 року по 21.12.2009 року. Відповідно до п. 4.1.1 позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати щомісячні ануітетні платежі, відповідно до п. 2.1, 2.2 кредитного договору. Проте, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов"язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитнимим коштами в передбачені кредитним договором строки, зокрема, в порушення п. 4.1.1 кредитного договору, починаючи з 02.02.2012 року не сплачує щомісячні ануітетні платежі. Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 21.07.2014 року складає 51278,86 доларів США, а саме: - 42000,68 доларів США - сума основного боргу по кредиту; - 6822,33 доларів США - сума нарахованих і не сплачених процентів; - 709, 44 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату процентів. Посилаючись на викладені обставини, Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» просить задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та не заперечував проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Тому суд постановляє заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПк України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 13.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 40/1, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття не відновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 50000,00 доларів США терміном з 13.03.2008 року по 12.03.2018 року зі сплатою процентів згідно п. 3.2-3.3 цього договору за умови виконання цього договору, а відповідач в свою чергу, взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплачувати відсотки у розмірі 12% річних за користування кредитними коштами та виконувати інші зобов'язання, передбачені цим договором (а.с. 7-9). В подальшому, між банком та позичальником було укладено низку додаткових угод до кредитного договору, а саме: додаткова угода № 1 до кредитного договору № 40/1 від 23.12.2008 року, додаткова угода № 2 до кредитного договору № 40/1 від 02.04.2009 року, додаткова угода № 3 до кредитного договору № 40/1 від 01.06.2009 року, додаткова угода № 4 до кредитного договору № 40/1 від 17.11.2009 року, додаткова угода № 5, до кредитного договору № 40/1 від 28.10.2011 року, додаткова угода № 6 до кредитного договору № 40/1 від 26.04.2012 року. Додатковою угодою № 6 від 26.04.2012 року, укладеною між сторонами, за користування кредитом, сторони домовились внести зміни до п. 2.5 та п. 2.6 кредитного договору і викласти їх в наступній редакції: « 2.5 проценти за користування кредитом нараховуються щоденно після закінчення операційного дня, починаючи з дня надання кредиту, на суму фактичного залишку заборгованості по кредиту за методом: «факт/360» виходячи з процентної ставки у розмірі 6,5% процентів річних. Позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом у валюті кредиту щомісяця, починаючи з наступного місяця від дати укладання цього договору, відповідно до графіку повернення кредиту. При цьому при сплаті процентів за користування кредитом за відповідний місяць, проценти нараховуються банком за попередній місячний період користування кредитом, без урахування дня, у який здійснюється така сплата процентів». Відповідно до п. 5.4 кредитного договору у разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором банк має право надіслати позичальнику рекомендованим листом письмове повідомлення з вимогою виправити порушення протягом 30 календарних днів з дати відправлення цього повідомлення. Якщо позичальник не виправить порушення протягом вказаного терміну, банк має право вимагати дострокового виконання позичальником всіх зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме дострокового повернення кредиту та всіх платежів по кредитному договору. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання всіх зобов'язань за цим договором, а саме: дострокового повернення кредиту в повному обсязі зі сплатою всіх сум, належних до сплати з цим договором, включаючи проценти за користування кредитом ( втому числі прострочені проценти) та всі інші платежі по договору, в наступних випадках: - в разі порушення позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором; - в разі прострочення сплати чергового щомісячного ануітетного платежу понад 30 (тридцять) календарних днів. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вказує позивач, відповідачка [PERSON] на час звернення до суду свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, через що у неї виникла заборгованість, яка станом на 21.07.2014 року складає 51 278, 86 доларів США, з яких сума основного боргу по кредиту 42000,00 доларів США, сума нарахованих і не сплачених процентів 6822, 33 доларів США, сума пені за несвоєчасну сплату процентів 709,44 доларів США. Вищевказані доводи позивача підтверджуються матеріалами справи, а також розрахунком заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, яка станом на 21.07.2014 року складає 51278,86 доларів США, яку просить стягнути позивач (а.с. 23). Суд вважає, що зазначений розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає умовам кредитного договору. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 3 ст. 533 ЦК України також передбачено, що використання іноземної валюти та платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлений Законом України «Про банки та банківську діяльність», на підставі якого діяв банк при укладенні кредитного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. № 5, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024 VI «Про внесення до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Пунктом 12 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз»яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] належним чином не виконала свої зобов'язання відповідно до умов договору не відновлювальної відкличної кредитної лінії № 40/1 від 13.03.2008 року, з наступними змінами та доповненнями винесеними згідно додаткових угод № 1 - № 6, та який вона уклала з позивачем, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 51278,86 доларів США, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, то відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved