Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

26.10.2015 року [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири № 4 в будинку № 287 "з" по вул. Руська в м. Чернівці на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 11.02.1999 року. В квартирі зареєстрований та проживає син позивачки, який в свій час одружився з відповідачкою. Відповідачка має власне житло та зареєстрована за адресою - кв. 44 б. 287 "Б" вул. Руська м. Чернівці. відповідачка без згоди позивача , посилаючись на реєстрацію шлюбу з сином позивачки, самоуправно вселилась в квартиру позивачки та добровільно відмовляється звільнити житлове приміщення. Такі дії відповідача порушують право позивача як власника майна, в тому числі, в частині користування майном. Позивач просить суд виселити [PERSON] з квартири № 4 в будинку № 287 "з" по вул. Руській в м. Чернівці та стягнути судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явилися. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, представник позивача не заперечує провести заочний розгляд справи , суд ухвалив на підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи судом фактично встановлено,\~ що позивач є власницею квартири № 4 у житловому\~ будинку №\~ 287 "з"\~ по вул.\~ Руській в м. Чернівці, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 11.02.1999 року. Статтями 41, 47 Конституції України, ст.. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316-319, 321 ЦК України визначено та законодавчо закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожна особа має право на безперешкодне користування своїм майном, а також задекларовано право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд здійснювати щодо свого майна будь-які дії, вчиняти будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України. Ст. ст. 150, 156 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі (будинку), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному угодою з власником. Конституційний Суд України 3.06.1999 р. прийняв рішення про офіційне тлумачення терміну "член сім'ї". В ньому, зокрема, було сказано, що стосовно поняття "член сім'ї" Конституційний Суд України виходить з об'єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства (п. 6). Таким чином, на думку Конституційного Суду, визначити єдине поняття "член сім'ї", яке б мало застосовуватися в праві, неможливо, бо кожна галузь права тлумачить це поняття по-своєму, підкреслюючи ті чи інші ознаки сім'ї, які набувають певного значення для тих чи інших відносин. Як вбачається із вищенаведеного відповідач не є членом сім'ї позивача. Відповідно до ст. 98 ЖК тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач своїми діями порушує законні права позивачки в частині вільного володіння, розпорядження та користування своїм майном, проживають в без будь-яких правових підстав, жодних договорів на її проживання сторони не укладали, тому суд вважає. що необхідно усунути перешкоди у користування власністю та виселити відповідача з вказаної квартири. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, а саме: - судовий збір в сумі 244 грн. 00 коп., - витрати на правову допомогу в сумі 2436 грн. 00 коп.

Outcome: approved