Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до гр. [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, відповідно до підписаної заяви № б/н від 10.02.2008 року відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач заборгованість не сплатив, тому станом на 31.01.2019 року відповідач має заборгованість - 95872 грн. 11 коп. В зв`язку з чим АТ КБ "ПриватБанк" був змушений звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом. Представник позивача в судове засідання не з`явився надав до суду заяву в якій просить справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без її участі. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі з підстав того, що розрахунок заборгованості наданий позивачем до позовної заяви не стосується договору від 10.02.2008 року та в зв`язку з тим, що цей споживчий кредити погашений повністю у 2009 році. Просить не брати до уваги заперечення на позовну заяву від 17.07.2019 року. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. (а.с.30-31). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.07.2019 року справу передано для розгляду судді Гармаш Т.І. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.08.2019 року справу прийнято до свого провадження справу та призначено по справі судове засідання.(а.с.61). З`ясувавши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що підставою позовної заяви є невиконання відповідачем умов укладеного договору № б/н від 10.02.2008 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Предметом доказування по даній цивільній справі є права і обов`язки сторін, які передбачені умовами договору №б/н від 10.02.2008 року, який складається з анкети-заяви відповідача від 10.02.2008 року, Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, та тарифів банку, та умови їх виконання сторонами. Згідно анкети-заяви № б/н від 10.02.2008 року гр. [PERSON] отримав строковий кредит в розмірі 1244 грн. 00 коп. на строк 12 місяців з 10.02.2008 року по 20.02.2008 року на придбання товару, а також у розмірі 75 грн. на сплату страхового платежу, за сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 42% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом.(а.с.11). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-10) наданого АТ КБ "ПриватБанк", позивачем видано кредит 21.11.2010 року на суму 5498,61 грн., відсоткова ставка за кредитом - 36%. Згідно виписки по рахунку за період з 01.01.1999 по 28.09.2019 року по основній картці [NUMBER] [PERSON] кредитний ліміт склав 5320 грн., рух по картці розпочато з 09.10.2010 року. (а.с.77-81). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналіз наданих суду позивачем доказів, щодо такої обставини як встановлення кредитного ліміту 10.02.2008 року на рівні 8000 грн. матеріали справи не містять. Позивач стверджує, що згідно наданої суду копії анкети заяви від 10.02.2008 року вбачається, що відповідач висловив згоду на отримання кредиту у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, з наданої копії вбачається, що відповідач надав згоду на отримання кредиту в розмірі 1244 грн. на строк 12 місяців з 10.02.2008 року по 20.02.2009 рік зі сплатою відсотків в розмірі 42 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Суд, оцінюючи розрахунок заборгованості за договором (а.с.8-10), вважає, що він не є належним доказом з огляду на вимоги ч.1 ст.77 ЦПК України, так як не містить інформації щодо наявності між сторонами договірних відносин, та з приводу виконання умов договору за період з 10.02.2008 року по 20.02.2009 року. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд дійшов висновку, що позивач не довів обставини, які свідчать про порушення відповідачем його майнового права за кредитним договором б/н від 10.02.2008 року, а саме, що відповідачу надавався кредит в розмірі 8000,00 грн. Згідно ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи- споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо відмови у задоволенні позову в зв`язку з не доведенням обставин, які свідчать про укладання між сторонами кредитного договору на суму 8000 грн. згідно договору б/н від 10.02.2008 році. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позовна заява не грунтується на встановлених судом обставинах, перевірених наданими суду доказами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1921 грн. суд відносить за рахунок позивача. На підставі викладеного та ст.ст. 11, 15,16, 526, 610-612, 629, 1048-1055 ЦК України,

Outcome: dismissed