Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 21 грудня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що квартира [ADDRESS] належала її сім*ї, була зареєстрована на чоловіка - [PERSON], та була заставлена у "Регіон Банку", заборгованість перед яким складала 3000 доларів США. На той час, у зв*зку з кризою, в жодному банку протягом листопада-грудня 2009 року вони не могли отримати кредит. Під час зверенння в "Прокредитбанк", менеджер банку Гладкова О.Є. запропонувала скористатись приватним кредитом під заставу нерухомості. Погодившись на дану пропозицію, було призначено зустріч з [PERSON], яка оглянувши квартиру, повідомила, про можливість отримати грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США під заставу квартири у її знайомого [PERSON] 21.12.2009 року [PERSON] погасила борг [PERSON] в розмірі 3000 доларів США у "Регіон Банку", після чого [PERSON] забрала правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Прибувши до приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON], [PERSON] було запропановано підписати договір купівлі-продажу квартири. На відмову [PERSON], [PERSON] повідомила, що, поки вони не повернуть 3000 доларів США, звідти не вийдуть. Оскільки вказаної суми [PERSON], її чоловік не мали, то були вимушені підписати договір купівлі-продажу. Повертаючи [PERSON] гроші в рахунок погашення боргу за період з січня 2010 року по липень 2010 року [PERSON] надала розписки: від 21.01.2010 року, від 25.06.2010 року про отримання грошових коштів в розмірі по 450 доларів США. З липня 2010 року позивачка повертала гроші особисто [PERSON], він розписок їй не надавав. В листопаді 2010 року позивач дізналася, що її квартира арештована слідчим, на той час залишок неповернутої суми складав 900 доларів США. З приводу шахрайських дій [PERSON] звертався до органів внутрішніх справ. Від числених переживань [PERSON] [INFO] року помер. Позивачка вважає договір купівлі-продажу від 21.12.2009 року удаваним, оскільки під час його підписання було приховано правочин, який вчинено насправді, а саме договір позики, у зв*язку з чим просить суд визнати договір купівлі-продажу недійсним. Позивачка також зазначила, що строк виконання договору позики був обумовлений в один рік та закінчувався 21.12.2010 року. Про шахрійські дії щодо квартири вона довідалася в жовтні 2010 року, зазначену дату вважає початком перебігу строку позовної давності. 21.03.2011 року нею та її чоловіком було подано зустрічну позовну заяву по справі за позовом [PERSON] про виселення. У зв*зку з тим, що в період з 21.03.2011 року по 15.03.2012 року договір купівлі-продажу оспорювався та за відстуності дозволу подружжя на відчуження нерухомого майна, вважає, що строк позовної давності в зазначений період переривався, тому на даний час не є пропущеним. В судовому засіданні [PERSON] та її представник, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надалі представник відповідача подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Треті особи приватний нотаріус [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, пояснення сторін надані в судових засіданнях, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено, що 21.12.2009 р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири за ціною 203 200 грн. Як пояснила позивачка і її представник у приватного нотаріуса [PERSON] на підпис позивачу було надано договір купівлі-продажу та на відмову [PERSON] та [PERSON] підписувати позику в такому вигляді повідомила, що [PERSON] надасть позику лише при укладанні саме договору купівлі-продажу, при чому для продавця ніякої загрози не виникає при погашенні відсотків та своєчасному поверненні грошових коштів через рік. Позивач обґрунтував свою позицію тим, що після підписання оспорюваного договору купівлі-продажу вона весь час проживала в квартирі разом з її чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON], сплачувала всі комунальні рахунки, має відповідну реєстрацію за даною адресою, іншого житла не мали, ніяких дій щодо придбання іншого житла не вчиняли. Позивач у позовній заяві та у своїх поясненнях стверджувала, що після підписання договору купівлі-продажу квартири особисто повертала [PERSON] відсотки за користування отриманими у позику коштами в розмірі по 450 доларів США. В підтвердження факту повернення позивачем грошових коштів [PERSON] суду надано дві розписки написані особисто [PERSON] від 21.01.2010 р. та від 25.06.2010 р. на суму по 450 доларів США. Крім того, матеріали справи містять дані про те, що слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції Прядко О.О. проводиться досудове розслідування за фактом шахрайства [PERSON] стосовно [PERSON] за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12012220060000084 слідчим 10.10.2013 р. було допитано в якості свідка третю особу по справі [PERSON], яка на поставлені запитання пояснила, що в грудні 2009 року вона співпрацювала з [PERSON] і отримувала свій процент від позичальників. [PERSON] її усно уповноважив отримувати кошти від [PERSON], про що вона писала розписки та віддавала [PERSON] Всі кошти вона в повному обсязі передавала [PERSON] Вважала, що у приватного нотаріуса [PERSON] оформив договір позики. В судове засідання третя особа [PERSON] жодного разу не з'явилась, письмових пояснень та заяв від неї на адресу суду не надходило. Представником відповідача [PERSON] було повідомлено суд про те, що відповідач [PERSON] відбуває покарання в місцях позбавлення волі та можливості зустрітись з відповідачем для з'ясування обставин укладеного правочину з продажу [PERSON] квартири він не має. Суд зазначає, що представник відповідача в судовому засіданні не надав пояснень щодо взаємовідносин [PERSON] з [PERSON], як вбачається з наявного протоколу допиту третьої особи слідчим, а також не надано мотивованої відповіді з приводу обставин повернення позивачем грошових коштів, що підтверджується розписками [PERSON] Вказані позивачем доводи та докази співучасті [PERSON] у отриманні [PERSON] грошових коштів від [PERSON] після підписання договору купівлі-продажу, представником відповідача не спростовані, на запитання суду пояснення надавати відмовився. Відповідно до ст. 44 Закону України "Про нотаріат" нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Суд, дослідивши обставини справи дійшов висновку, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу сторони не мали наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а саме [PERSON] та [PERSON] не мали наміру продавати [PERSON] квартиру, дійшли згоди, що після повернення позивачем грошових коштів договір купівлі-продажу буде розірваний. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Судом встановлено, що під час укладення договору купівлі-продажу сторони приховали правочин, який насправді був вчинений. Такі висновки підтверджуються наданими розписками та протоколом допиту слідчим [PERSON]., а також тим, що у позивачці відсутнє інше житло вона, не мала наміру придбати інше житло, а відповідач зареєстрував своє право власності на житло більш ніж через рік після укладення договору купівлі-продажу. Окрім цього зазначена в договорі вартість квартири значно нижче ринкової вартості такої квартири. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, ст. 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку, що розписки надані третьою особою [PERSON] підтверджують факт повернення позивачем грошових коштів [PERSON] та вказує на правовідносини між сторонами обумовлені договором позики. Таким чином, заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки строк позовної давності переривався на підставі ст. 264 ЦК України під час оскарження договору в іншому цивільному провадженні за іншими підставами, а перебіг строку давності почався з 21.12.2010 р. після закінчення обумовленого сторонами строку повернення грошових коштів.

Outcome: approved