Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] у якому просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість по основному боргу в сумі 770909,61грн., а також пеню за несвоєчасну сплату основного боргу та нараховані відсотки за період з 09.01.2015року по 10.01.2018року в сумі 679 022,55грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №162 від 20.12.2007року про надання кредиту на споживчі цілі в розмірі 1000000грн. зі сплатою 15,5% річних (Додатковий договір № 1 від 01.11.2008р. - 16,5% та Додатковий договір №2 від 02.02.2009 р). з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19.12.2017 року. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань банк звернувся до суду із позовом про стягнення боргу шляхом звернення на предмет іпотеки. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.01.2011 року задоволено позов Банку та вирішено стягнути із [PERSON] в користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредиту від 20.12.2007р. №162 в розмірі 1 357 027,65 грн., шляхом звернення стягнення предмет іпотеки, а саме: виробничі та допоміжні приміщення млина і крупорушки, що знаходяться по [ADDRESS] і складаються із цегляної будівлі цеху крупорушки та складських приміщень з мезоніном, млином та гаражем, загальною площею 1573,6 кв.м., зазначені в плані під літерою "А" цегляної будівлі крупорушки та складських приміщень з прибудовою загальною площею 237,0 кв.м - під літерою "Б" , гаража із, загальною площею 85,9 кв.м. -під літерою "В", побутових приміщень загальною площею 39,1кв.м. під літерою "Г", складу, загальною площею 203 кв.м. - під літерою "Д" та земельну ділянку загальною площею 0,50 га (кадастровий номер 6125255400020010502) розташованої в [ADDRESS] , належне на праві власності [PERSON] та передане ним згідно нотаріально посвідченого 20.12.2007р. та зареєстрованого в реєстрі за №7480 Іпотечного договору, з наданням права продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, в порядку передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку», а також з наданням позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. 27.10.2017року між Банком та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки, за ціною 1076590грн., який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Жовнір І.Т. та зареєстровано в реєстрі за №4932. Станом на 12.01.2018року згідно розрахунку простроченої заборгованості за основним боргом згідно Кредитного договору №162 від 20.12.2007 року заборгованість за основним боргом становить 770909,61грн., що підтверджується випискою по рахунку 2207, сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та нарахованих відсотків за період з 09.01.2015року по 10.01.2018року складає 679022,55грн., що підтверджується випискою по рахунку 8008. З огляду на зазначене просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, на попередніх судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог заперечили з підстав зазначених у відзиві, подано заяву про застосування наслідків пропущення позовної давності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №162 від 20.12.2007року про надання кредиту на споживчі цілі в розмірі 1000000грн. зі сплатою 15,5% річних (Додатковий договір № 1 від 01.11.2008р. - 16,5% та Додатковий договір №2 від 02.02.2009 р). з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19.12.2017 року. Згідно п.1.6 Кредитного договору №162 від 20.12.2007р. [PERSON] зобов`язалася здійснювати погашення кредиту рівними частинами один раз в рік в сумі 100000 грн. та своєчасно сплачувати відсотки, нараховані Банком на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Підпунктом 5.2 Кредитного договору №162 від 20.12.2007р. встановлено, шо за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом [PERSON] зобовязалася сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 20.12.2007р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального скруту Чолач І.Д . та зареєстрований в реєстрі за №7480, предметом якого є нерухоме майно, яке належить на праві власності [PERSON] , а саме: виробничі та допоміжні приміщення млина і крупорушки, що знаходяться по [ADDRESS] і складаються із цегляної будівлі цеху крупорушки та складських приміщень з мезоніном, млином та гаражем, загальною площею 1573,6 кв.м., зазначені в плані під літерою "А" цегляної будівлі крупорушки та складських приміщень з прибудовою загальною площею 237,0 кв.м. -під літерою "Б" , гаража із, загальною площею 85,9 кв.м. -під літерою "В", побутових приміщень загальною площею 39,1 кв.м. під літерою "Г", складу, загальною площею 203 кв.м. - під літерою "Д" та земельну ділянку загальною площею 0,50 га. (кадастровий номер 6125255400020010502) розташованої в [ADDRESS] , належних [PERSON] , на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно ([NUMBER] ). видане Великобірківською селищною радою 10.12.2007 р. та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №816011, виданий Великобірківською селищною радою 29.12.2005 р. Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, договір укладено з метою забезпечення позичальниками [PERSON] , [PERSON] зобовязань, що випливають з кредитних договорів №161 та №162 від 20.12.2007року. Згідно п.п. 4.2. Іпотечного договору №162 від 20.12.2007р. у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством, Іпотекодержатель реапізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет Іпотеки у порядку визначеному цим договором. Відповідно до 6.3 Іпотечного договору №162 від 20.12.2007р., в разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, останній може бути переданий іпотекодавцем іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому чинним законодавством та окремим договором, на що іпотекодавець надає свою беззаперечну згоду. За цим договором іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або набути право власності на предмети іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього договору в порядку, встановленому чинним законодавством. Іпотекодержатель цим підтверджує, що він згоден з тим, що перхід предмету іпотеки до іпотекодержателя або третьої особи у випадку, передбаченому цим пунктом Договору, відбувається за його волевиявленням, яке міститься в цьому пункті, і такий перехід не потребує будь-яких додаткових узгоджень та обговорення сторонами . У цьому випадку остаточна оцінка предмета іпотека визначається іпотекодержателем самостійно без додаткового погодження з іпотекодавцем, а у випадку продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі - на підставі оцінки нерухомого майна, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, що підтверджується відповідним документом суб`єкта оціночної діяльності. В разі переходу права власності до іпотекодержателя на підставі цього пункту або в разі укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу з будь-якою особою, цей Договір іпотеки нерухомого майна або вказаний договір купівлі-продажу є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателяна нерухоме майно, що було предметом іпотеки за цим договором (п.6.5. Іпотечного договору №162 від 20.12.2007р.). У 2010 році позивач ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Рішенням Тернопільського міськрайоного суду від 18.01.2011 року позов відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» задоволено, стягнуто із [PERSON] в користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредиту від 20.12.2007р. №162 в розмірі 1 357 027,65 грн., шляхом звернення стягнення предмет іпотеки, а саме: виробничі та допоміжні приміщення млина і крупорушки, що знаходяться по [ADDRESS] і складаються із цегляної будівлі цеху крупорушки та складських приміщень з мезоніном, млином та гаражем, загальною площею 1573,6 кв.м., зазначені в плані під літерою "А", цегляної будівлі крупорушки та складських приміщень з прибудовою загальною площею 237,0 кв.м - під літерою "Б", гаража із, загальною площею 85,9 кв.м. -під літерою "В", побутових приміщень загальною площею 39,1кв.м. під літерою "Г", складу , загальною площею 203 кв.м. - під літерою "Д" та земельну ділянку загальною площею 0,50 га (кадастровий номер 6125255400020010502) розташованої в [ADDRESS] , належне на праві власності [PERSON] та передане ним згідно нотаріально посвідченого 20.12.2007р. та зареєстрованого в реєстрі за №7480 Іпотечного договору, з наданням права продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, в порядку передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку», а також з наданням позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу, а також стягнути 120 витрат на інформаційно - технічне забезпечення та судовий збір в сумі 1700 грн. 19.10.2017року [PERSON] подано заяву про надання згоди своєму чоловікові [PERSON] та/або ПАТ «Державний ощадний банк України» продати за ціну і на умовах, які ними обговорені, набуті ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі: виробничі та допоміжні приміщення млина і крупорушки, що знаходяться по [ADDRESS] та земельну ділянку на якій розташоване вищезазначене майно, площею 0,50 гектарів, з цільовим призначенням - для комерційного використання, оптової торгівлі та складського господарства, розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 6125255400020010502 та укласти договори купівлі-продажу. 27.10.2017року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки: виробничі та допоміжні приміщення млина і крупорушки, що знаходяться по [ADDRESS] і складаються із цегляної будівлі цеху крупорушки та складських приміщень з мезоніном, млином та гаражем, загальною площею 1573,6 кв.м., зазначені в плані під літерою "А", цегляної будівлі крупорушки та складських приміщень з прибудовою загальною площею 237,0 кв.м - під літерою "Б", гаража із, загальною площею 85,9 кв.м. -під літерою "В", побутових приміщень загальною площею 39,1кв.м. під літерою "Г", складу , загальною площею 203 кв.м. - під літерою "Д" та земельну ділянку загальною площею 0,50 га (кадастровий номер 6125255400020010502) розташованої в [ADDRESS] , за ціною 1 076 590грн., який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Жовнір І.Т. та зареєстровано в реєстрі за №4932. Як вбачається із електронного повідомлення №46/05-08/898 від 24.05.2019року щодо розподілу коштів від продажу заставного майна [PERSON] , кошти в розмірі 1076590грн., які поступили на рахунок банку були розподілені належним чином: 538295грн. на погашення заборгованості по кредитному договору №162 від 20.12.2007року [PERSON] , з яких: 26.10.2017року на погашення прострочених відсотків 274215,44грн.; 24.11.2017року на погашення простроченого основного боргу 229090,39грн.; 24.11.2017року на утримання ПДФО з суми реалізації заставного майна [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2017року №4932 та СЗ №117.21-10/267 від 24.11.2017року в розмірі 26914,75грн.; 24.11.2017року на утримання військового збору з суми реалізації заставного майна [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2017року №4932 та СЗ №117.21-10/267 від 24.11.2017року в розмірі 8074,42грн. а також 538295грн. на погашення заборгованості по кредитному договору №161 від 20.12.2007року [PERSON] , з яких: 15.09.2017року на погашення прострочених відсотків 43063,60грн.; 26.10.2017року на погашення прострочених відсотків 231151,34грн.; 24.11.2017року на погашення простроченого основного боргу 229090,38грн.; 24.11.2017року на утримання ПДФО з суми реалізації заставного майна [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2017року №4932 та СЗ №117.21-10/267 від 24.11.2017року в розмірі 26914,75грн.; 24.11.2017року на утримання військового збору з суми реалізації заставного майна [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2017року №4932 та СЗ №117.21-10/267 від 24.11.2017року в розмірі 8074,43грн. Відповідно до 6.7 Іпотечного договору №162 від 20.12.2007р., у випадках, коли суми вирученої від продажу Предмета Іпотеки недостатньо для повного задоволення розміру зобовязання та витрат, зазначених у п.4.3 цього Договору, Іпотекодержатель має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення зобовязання та видатків, за рахунок майна Позичальників. Згідно долучених розрахунків заборгованості, у відповідача [PERSON] станом на 12.01.2018 року наявна заборгованість за Кредитним договором №162 від 20.12.2007р., зокрема: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 770909,61грн.; сума пені за несвоєчасне погашення основного боргу та заборгованість по процентам, яка станом на 12 січня 2018 року складає 132974,69 гривень. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з умовами Кредитного договору №162 від 20.12.2007р. за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім цього, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Судом установлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором №162 від 20.12.2007р. в розмірі 1357027,65 гривень шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, а саме: виробничі та допоміжні приміщення млина і крупорушки, що знаходяться по [ADDRESS] і складаються із цегляної будівлі цеху крупорушки та складських приміщень з мезоніном, млином та гаражем, загальною площею 1573,6 кв.м., зазначені в плані під літерою "А", цегляної будівлі крупорушки та складських приміщень з прибудовою загальною площею 237,0 кв.м - під літерою "Б", гаража із, загальною площею 85,9 кв.м. -під літерою "В", побутових приміщень загальною площею 39,1кв.м. під літерою "Г", складу , загальною площею 203 кв.м. - під літерою "Д" та земельну ділянку загальною площею 0,50 га (кадастровий номер 6125255400020010502) розташованої в [ADDRESS] , належне на праві власності [PERSON] та передане ним згідно нотаріально посвідченого 20.12.2007р. та зареєстрованого в реєстрі за №7480 Іпотечного договору, з наданням права продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, в порядку передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку», а також з наданням позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу, та отримав судовий захист своїх прав. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до переконання, що звернувшись у 2010 році до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №162 від 20.12.2007р. в розмірі 1 357 027,65 гривень шляхом звернення стягнення на іпотечне майно втратив право на стягнення процентів та пені, передбачених умовами кредитного договору, та у такому випадку має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв. (!) Разом із цим, суд приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування наслідків пропущення позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За положеннями частин 2,3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Зокрема, виходячи із висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, у зв`язку із реалізацією позивачем свого права на судовий захист порушених прав, ухваленням рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 18.01.2011 року змінено кінцевий строк повернення кредиту із 19.12.2017 року на 18.01.2011 року, тобто станом на дату дострокового стягнення заборгованості, яке відбулось ухваленням судового рішення, вважається таким, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Відтак позовна давність на звернення до суду з означеним позовом сплила через три роки з вказаної дати - 18.01.2014 року. Судом критично сприймається твердження представника позивача про те, що подана [PERSON] заява від 19.10.2017року є дією, що свідчить про визнання нею свого боргу перед банком згідно Кредитного договору №162 від 20.12.2007р. та обставиною, що перервала перебіг позовної давності, а також посилання на п.7.8 Кредитного договору №162 від 20.12.2007р., за умовами якого збільшено строк позовної давності, оскільки заявою від 19.10.2017року [PERSON] надано виключно згоду на укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки безумовно з метою виконанн рішення Тернопільського міськрайоного суду від 18.01.2011 року, а сплачені покупцем кошти за придбане іпотечне майно, які поступили на рахунок банку 15.09.2017року (до подачі [PERSON] заяви про надання згоди) та 26.10.2017року, аж ніяк не можуть вважатися частковою сплатою коштів позивачльком [PERSON] , та прийматися за обставину, що перериває перебіг позовної давності. Так, відповівдно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 09.11.2016 року у справі №6-1457цс16, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Таким чином, з урахуванням того, що датою ухвалення судового рішення (в результаті якого відповідно відбулася зміна умов кредитного договору) є 18.01.2011року, а датою звернення позивача до суду із вказаним позовом є 23.02.2018 року, має місце пропущення позивачем перебігу позовної давності на звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за тілом кредиту. На підставі наведеного вище з урахуванням вимог ст. 267 ЦК України, відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed