Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У жовтні 2019 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У обгрунтування позову банківська установа зазначила, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 03.01.2013 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яка станом на 18.08.2019 року склала 19230,17 грн, з них 8574,65 грн - заборгованість за тілом кредита, 3276,08 - заборгованість за простроченим тілом кредита, 5787,53 - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 200,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 891,91 грн - штраф (процентна складова). У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 19230,17 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 1921 грн. Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 22.10.2019 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в раніше поданій заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи завчасно належним чином. В наданому відзиві просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що кредитного договору нею не укладалось та вона не отримувала грошових коштів, просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 53-54). У відповіді на відзив представник позивача просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на те, що сторонами при укладанні договору були обговорені всі істотні умови, а зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах (а.с.84-89). Також судом зупинялось провадження у даній цивільній справі до закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019130500000329 від 09.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На даний час судом встановлено, що кримінальне провадження № 12019130500000329 від 09.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України від 21.12.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «Приватбанк» та 03.01.2013 року підписала заяву б/н (а.с.7). Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.17 - зворотна сторона). У анкеті- заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. З підписаної заяви анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку вбачається, що остання містить лише анкетні дані відповідача та відмітку про виявлення бажання відповідача оформити на своє ім`я ощадну книжку (депозит). Також банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Крім того, суду надано виписку за договором № б/н від станом на 10.07.2020 року на ім`я відповідача, з якої вбачається здійснення операцій щодо отримання готівки, переказу грошових коштів, поповнення картки (а.с.102-103). Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.5-6), заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 18.08.2019 року становить 19230,17 грн, та складається з наступного: 8574,65 грн - заборгованість за тілом кредита, 3276,08 - заборгованість за простроченим тілом кредита, 5787,53 - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 200,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 891,91 грн - штраф (процентна складова). З копії довідки банку видно, що відповідач отримувала 1 кредитну картку: № [NUMBER] , дата відкриття 10.02.2016 року, строком дії до 08/19 (а.с.71). Банком надано копію довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я відповідача, з якої вбачається, що 10.02.2016 року було встановлено кредитний ліміт - 00,00 грн, 04.04.2016 року кредитний ліміт збільшено до 10 000,00 грн, 18.07.2018 року зменшено - до 00,00 грн (а.с.105). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 цієї статті. Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за пенею та штрафами, виходячи з наступного. Банк, заявляючи вимогу про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за пенею та штрафами, при цьому посилаючись та обгрунтовуючи право вимоги в цій частині на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини укладеного договору. З наданих банком Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, базова процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, тощо. Проте, матеріалами справи не підтверджено, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась, погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та штрафів за користування кредитними коштами саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування, оскільки у анкеті - заяві відсутня така інформація. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд виходить з того, що у даному випадку вид банківського кредиту, з огляду на його характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є споживчим кредитуванням, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Таким чином, зважаючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.01.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо сплати пені та штрафів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд приходить до висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 5787,53 - нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 200,00 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 891,91 грн - штраф (процентна складова) не підлягають задоволенню, зважаючи на вищевикладені обставини. Також позивач звертаючись із позовом надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, що підтверджується належним доказом- випискою рахунку коштів. З виписки по рахунку коштів за договором №б/н від 03.01.2013 року та розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] в період з 10.02.2016 року по 18.08.2019 року сплатила в рахунок погашення коштів за договором суму 25340,80 грн. Проте, сплачені відповідачкою кошти 11.05.2016 в сумі 19984 грн, 21.05.2017 в сумі 1000 грн, 23.06.2017 в сумі 506 грн, 15.09.2017 в сумі 898, грн, 16.09.2017 в сумі 1000 грн, 26.10.2017 в сумі 0,16 грн, 27.10.2017 в сумі 700 грн, 26.11.2017 в сумі 0,08 грн, 14.03.2018 в сумі 3512, 26.04.2018 в сумі 0,04 грн, 18.06.2018 в сумі 497,50, 28.09.2018 в сумі 1500 грн, 29.09.2018 в сумі 2500 грн, 01.10.2018 в сумі 1333 грн,26.11.2018 в сумі 0,02 грн. 23.01.2019 в сумі 190 грн, 06.02.2019 в сумі 500 грн, 26.02.2019 в сумі 300 грн, 08.04.2019 в сумі 720 грн,11.06.2019 в сумі 200 грн. відповідно до наданого Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розрахунку в графі «Відсотки погашені за рахунок кредита» а також у графі "Пеня за несвоєчасність сплати боргу", позивачем були зараховані на часткове погашення заборгованості по процентам за користування кредитом та на погашення нарахованої пені. Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 03.01.2013 року у вигляді анкети-заяви відсутні умови щодо сплати процентів та умов нарахування пені, то у банка були відсутні правові підстави нараховувати проценти за користування кредитом, пеню та здійснювати зарахування сплачуваних відповідачем коштів на часткове погашення процентів за користування кредитом та пені. Таким чином, суд доходить висновку, що здійснені вищевказні платежі відповідачем були частково зараховані банком як на погашення самого тіла кредита, що підтверджується графою "нараховані вимоги (мінімальна щомісячна сума внеску на погашення заборгованості)". Отже, з даної виписки вставнолено, що [PERSON] фактично отримала за період з 10.02.2016 до 18.08.2019 включно кредит у розмірі 20401,71 грн ( "витрати клієнтом кредитних коштів"). Згідно колонки виписки "Сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості" становить за цей же період 25340,80 грн, тобто відповідачем фактично сплачено кошти на погашення заборгованості за кредитом на вказану суму. З огляду на те, що суд дійшов висновку, що банком не доведено законність нарахування відсотків за користування кредитом та неправомірність нарахування пені, суд доходить висновку про те, що відповідач повернула заборгованісь за фактично отримані кошти, оскільки останньою було отримано кошти у розмірі 20401,71 грн за пероід з 10.02.2016 по 18.08.2019, а повернуто банку 25340,80 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що у позові слід відмовити за необгрунтованістю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed