Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Хмільницька міська організація політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина"звернулася в суд з позовом до [PERSON] про захист ділової (громадської, політичної) репутації та відшкодування моральної шкоди. Позивач просить: 1. Визнати недостовірною інформацію про ділову (громадську, політичну) діяльність Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина", поширену в газеті "Я та місто" [NUMBER] від [INFO] в статті "[INFO]". 2. Зобов'язати [PERSON] опублікувати на першій сторінці газети "Я та місто" великим шрифтом текст спростування: "В газеті "Я та місто" [NUMBER] від [INFO] в статті "[INFO]" опублікована недостовірна інформація, яка направлена на підрив ділової (громадської, політичної) репутації Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина". В зв'язку з цим засновник, видавець та редактор газети [PERSON] обіцяє не допускати таких ганебних дій у майбутньому і достовірно та об'єктивно висвітлювати на сторінках газети "Я та місто" діяльність представників Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина". [PERSON] просить читачів не сприймати заклики, які містяться в статті, а саме, щоб не підтримувати на виборах представників від "Батьківщини", оскільки вони ґрунтуються на неправдивих фактах". 3. Стягнути з [PERSON] на користь Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" моральну шкоду в розмірі 40000 гривень. Також просять стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані, зокрема тим, що в [NUMBER] від [INFO] газети "Я та місто", тиражем 1300 примірників, засновником, видавцем та редактором якої є [PERSON] в рубриці "Думка громади" опублікована стаття "[INFO]", авторство якої не зазначено, стаття підписана лише загальним визначенням - "Народне віче, м. Хмільник". Зміст статті містить відомості, які є недостовірними, не відповідають дійсності, підривають ділову (громадську, політичну) репутацію Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" та її членів (представників в органі місцевого самоврядування). Так, в статті вказано: "Під час голосування на підрахунку [PERSON] - не вистачило голосів, як з'ясувалося, навіть деякі однопартійці з "Батьківщини" не підтримали його...". Це не відповідає дійсності, оскільки всі депутати - члени Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" підтримали висунуту кандидатуру [PERSON]. Крім того, голосування за [PERSON] проводилося таємно, а не відкрито, бюлетені не іменні, а тому стверджувати, що [PERSON] не підтримали однопартійці це - відкрита неправда та брудна маніпуляція результатом голосування. Також стаття містить висновок: "Ось такі в нас представники від "Батьківщини " і чи варто їх підтримувати на виборах? Вирішувати Вам!". Це уже заклик до громадськості міста та політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина", а саме членам Хмільницької міської організації, що посилюються назвою статті про нібито об'єднання БЮТ з Партією регіонів. А також, оскільки в верхньому кутку статті міститься картинка, на якій міститься "сердечко" та напис "Блок Юлії", а вибори, про що згадується в статті, призначені лише одні - вибори Президента України, то цей заклик є також закликом не голосувати на виборах Президента України за кандидата від партії "Батьківщина" - [PERSON]. Викладене в статті, направлено проти партії та її членів та прав і свобод громадян щодо вільного волевиявлення на виборах. У зв'язку з цим статтею принижено ділову (громадську, партійну) діяльність Хмільницької міської організація політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" та її членів, чим завдано моральну шкоду. Хмільницька міська організація партії вимушена прикладати додаткових зусиль, щоб роз'яснювати мешканцям міста та району дійсний стан речей, тобто вчиняти інші дії щодо своєї реабілітації. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, та надав суду пояснення, що він є головою Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина". Коли була опублікована стаття в газеті і про цю стало відомо, це його особисто глибоко вразило і обурило, як і інших однопартійців. Було проведено засідання бюро міської організації на якій прийнято рішення про роботу членів бюро з мешканцями Хмільника по спростуванню розміщеної у статті негативної недостовірної інформації про партію, в тому числі і про те, що як вбачається зі статті - БЮТ і ПР об'єдналися. Члени бюро були закріплені за вулицями і шляхом індивідуальної роботи з людьми, розпочали роботу по спростуванню негативної інформації про БЮТ і міську організацію партії. Також він звернувся до представників громадської організації Народне віче, яке дійсно зареєстроване і існує в м. Хмільнику, але його представники заперечили про свою причетність до опублікування та про своє авторство опублікованої газетою "Я та місто" статті. Стаття містить негативний висновок про представників від "Батьківщини" у міській раді, закликає мешканців міста не головувати за політичну партію "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина". Вважає, що поширенням вказаної статті, яка є негативною та недостовірною, БЮТ і міській організації заподіяно значної шкоди, це призвело до того, що як наслідок на виборах Президента України [PERSON] не обрала належної кількості голосів, а на парламентських виборах за партію проголовували лише біля 6% виборців. Твердження викладене у статті про те, що під час голосування на підрахунку [PERSON] - не вистачило голосів, як з'ясувалося, навіть деякі однопартійці з "Батьківщини" не підтримали його, не відповідає дійсності, так як всі депутати міської ради від Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" підтримали висунуту кандидатуру [PERSON], голосування за [PERSON] проводилося таємно, а не відкрито, бюлетені не іменні, а тому стверджувати, що [PERSON] не підтримали однопартійці, це відверта неправда. Окремі депутати Хмільницької міської ради від їх партійної організації увійшли до депутатського об'єднання "Громадська варта", до якого входять і окремі депутати від Партії регіонів, але лише для вирішення питань, які мають громадське значення, зокрема щоб перешкодити розбазарювати міські землі. Також цими депутатами було підписано подання про внесення до списку для голосування кандидатури Шеремети, який був членом Партії регіонів, але це було зроблено з технічної точки зору, щоб дати можливість обрати [PERSON] секретарем міської ради, але за кандидатуру Шеремети його однопартійці депутати при проведенні голосування не голосували. Він не звертався до відповідача [PERSON] про спростування в позасудовому порядку недостовірної інформації викладеної у статті, як не звертався з вимогою про реалізацію права на відповідь, лише у розмові з ним висловив йому своє обурення вказаною статтею. Представник позивача Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі та надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві. Також пояснила, що в статті стверджується про те, що під час голосування за обрання секретарем міської ради [PERSON] не вистачило голосів, бо його не підтримали однопартійці з "Батьківщини". Це є неправдивою інформацією, оскільки проводилося таємне голосування і про це ніяк не можна було дізнатися. Відповідач про це знав, але свідомо поширив цю недостовірну негативну інформацію. Незважаючи на те, що голосування було таємним, він міг перевірити цю інформацію, опитавши офіційно депутатів міської ради від БЮТ, а в судовому засіданні міг би заявити клопотання про виклик і допит в судовому засіданні депутатів Хмільницької міської ради від міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина", але він не скористався цим своїм правом, так як дії його були умисні і замовні. Відповідач усвідомлював недостовірність інформації, знав про таємність голосування, тобто, умисно вказує поширив неправдиву інформацію. Він мав умисел на те, щоб таким протиправним шляхом змусити людей не голосували за БЮТ та за його представників на всіх рівнях. Автором статті зазначено "Народне віче", така громадська організація є і діє у Хмільнику, його представники повідомили міську організацію ВО "Батьківщина" про те, що вони ніякого відношення до цієї замовної статті не мають. У статті міститься відверта неправда, у ній викладені фактичні твердження, а відповідач не довів протилежного. У статті йдеться про фактичне об'єднання БЮТ і Партії регіонів, а це є неправдою і негативною інформацією. Ми просимо суд спростувати недостовірну інформації яка випливає із загального контексту статті - проте, що БЮТ і партія Регіонів об'єдналися, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та надав суду пояснення, зокрема про те, що він є засновником газети, а як фізична особа підприємець і видавцем газети та її редактором. Тираж газети становить 1300 примірників, приблизно 60% тиражу розповсюджується шляхом передплати, а 40% - шляхом роздрібної реалізації. Статтю яку він опублікував в газеті, була надана йому представниками громадської організації Народне віче, обуреними діями депутатів від БЮТ у міській раді, але він цього підтвердити не може, так як представники громадської організації в послідуючому відмовилися від цього. Він є журналістом, був у міській раді коли проходила сесія і в кулуарах від деяких депутатів від БЮТ у розмовах з ним і депутатів між собою чув, що вони не будуть підтримувати [PERSON] при голосуванні його кандидатури на посаду секретаря міської ради. Тому у нього не виникло сумнівів у цій частині статті - сумнівів у тому, що інформація розміщена в статті, є недостовірною, ніякого умислу на приниження ділової репутації міської організації БЮТ у нього не було, як не було наміру заподіяти комусь шкоди, він діяв як журналіст. Він пояснив, що викладене у статті, яка ним розміщена і опублікована в газеті, в певній мірі відображає і його ставлення до тих подій, що відбулися в міській раді. Вважає, що позивач звернувся до суду з метою тиску на газету, він діяв як журналіст, в статті викладені лише оціночні судження. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та надав суду пояснення, зокрема про те, що в статті викладені оціночні судження, які не містять негативної інформації, і які не можуть спростовуватися в судовому порядку і судовому захисту не підлягають. Також пояснив, що позивач належним чином не обгрунтував у мотивувальній частині позовної заяви ті вимоги, які викладені у її прохальній частині. Підстав для стягнення моральної шкоди немає жодних, в тому числі і через те, що умислу в діях відповідача не було, він діяв як журналіст, а позивач є публічною особою і межі критики відносно нього значно ширші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що коли було опубліковано статтю до нього як керівника приймальні міської партійної організації почали телефонувати як члени партії так і мешканці міста, які були обурені цією газетною статтею. Телефонували приблизно до 2-х тижнів, спочатку до десяти телефонних дзвінків у день, а потім кількість дзвінків почала зменшуватися. Під час голосування за обрання секретарем міської ради [PERSON] - всі члени ВО "Батьківщина" проголосували за [PERSON], тобто в статті міститься неправдива інформація. Вважає, що стаття неправдива та є замовною. Щоб відновити авторитет міської партійної організації потрібно дуже багато працювати. Було проведено з цього приводу засідання бюро, членів буро закріплено за вулицями міста, які досі працюють та проводять роз'яснювальну роботу серед населення. Вважає, що стаття, починаючи від зображення і назви до останнього слова - наклеп і брехня. Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серії ВЦ № 823-181-Р від 11.08.2011 року, виданим ГУ юстиції у Вінницькій області (а.с. 96), засновником місцевої газети "Я та місто" (в межах Хмільницького району) є громадянин України [PERSON], обсяг газети 3,38 умовних друкарських аркушів, формат А-3, періодичність - 1 раз на тиждень. Видавцем та редактором газети "Я та місто", тираж якої 1300 примірників, є [PERSON], який також зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.97). В [NUMBER] газети "Я та місто" від [INFO], в рубриці "Думка громади" на п'ятій сторінці опублікована стаття "[INFO]", у правому верхньому кутку статті поряд розмішено назви (картинки) "Партия регионов" та "Блок [PERSON]". Авторство статті не зазначено, стаття підписана лише загальним визначенням - "Народне віче, м. Хмільник" (а.с.8). Вказані обставини та факти сторонами визнаються та не заперечуються. Як вбачається з тексту статті, в абзаці 5 статті вказано: "Під час голосування на підрахунку [PERSON] - не вистачило голосів, як з'ясувалося, навіть деякі однопартійці з "Батьківщини" не підтримали його, а далі ще цікавіше...". Позивачем в судовому засіданні доведено факт розповсюдження вказаної інформації, спосіб її розповсюдження, що не заперечувалося в судовому засіданні і відповідачем. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд вважає інформацію, а саме: "Під час голосування на підрахунку [PERSON] - не вистачило голосів, як з'ясувалося, навіть деякі однопартійці з "Батьківщини" не підтримали його…", такою, яка містить фактичні дані та твердження про факти, зокрема про те, що під час голосування по обранню члена партії ВО "Батьківщина" [PERSON] секретарем не вистачило голосів, як з'ясувалося, навіть деякі однопартійці з ВО "Батьківщина" не підтримали його, що принижує ділову (громадську, партійну) репутацію позивача - Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина". Відповідач мав можливість перевірити достовірність поширеної ним інформації, проте він цією можливістю не скористався. Статтею 94 ЦК України визначено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України та вимог статей 10, 60 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Проте відповідачем в судовому засіданні не доведено, що поширена ним інформація: "Під час голосування на підрахунку [PERSON] - не вистачило голосів, як з'ясувалося, навіть деякі однопартійці з "Батьківщини" не підтримали його...", є достовірною. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 5, 6 п. 15 постанови № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі поширенням відомостей, які не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію судам слід мати на увазі, що у справах про спростування відомостей, поширених засобами масової інформації (в пресі, по радіо і телебаченню), як відповідачі до участі притягаються автор, орган засобу масової інформації, що їх поширив, а у передбачених законом випадках, і відповідна службова особа цього органу, які й несуть обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди відповідно до ступеня вини кожного з них. В разі, коли орган масової інформації не називає автора, суд виходить з того, що вину за поширення зазначених відомостей цей орган взяв на себе. Так як відповідач [PERSON] не повідомив в судовому засіданні автора статті, пояснив, що не може підтвердити авторство статті громадської організації "Народне віче", яка заперечила йому про своє авторство, суд вважає, що вину за поширення зазначених відомостей має нести відповідач. Відповідно до ст. 277 ЦК України, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність . Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. Виходячи з вказаних правових норм, спростуванню підлягає інформація викладена в абзаці 5 статті "[INFO]", а саме: "Під час голосування на підрахунку [PERSON] - не вистачило голосів, як з'ясувалося, навіть деякі однопартійці з "Батьківщини" не підтримали його...". Суд відмовляє в задоволенні іншої частини позовних вимог виходячи з наступного. Статтею 34 Конституції України гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другою вказаної статті визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади, суб'єктів політичної діяльності і незалежно від кордонів. Зі змісту цієї норми випливає, що свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики політичних партій та їх представників, висловлювання своє думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитися в процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або права інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного чинного законодавства України та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить і від змісту того, чим займається особа, стосовні якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації публічної особи, якою є політична партій та її місцеві організації, а також їх партійні функціонери, підлягають захисту лише у випадку коли така публічна особа доведе, що інформація поширена з "явним злим умислом", тобто з свідомим нехтування питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості інформації про наміри і позицію партійних і політичних діячів, політичних партій і їх територіальних організацій та сформувати про них свою думку. Відповідно до чинного законодавства України, цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх переконань і поглядів, закріплених у ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб, якими є політичні партії. Публічні особи мають право на захист своєї ділової, громадської, політичної репутації, але межа захисту цієї репутації повинна бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення політичних та суспільних питань, які мають значний політичний і громадський вплив та інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Лінгенс проти Австрії", "Українська Прес-Група проти України"). Суд вважає, що як вбачається з назви статті "[INFO]" та самої статті, за винятком абзацу п'ятого, стаття та її назва, є результатом аналізу інформації та фактичних подій, які відбулися з участю депутатів Хмільницької міської ради від Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" під час проведення сесії де обирався секретар міської ради та їх наслідків, які мають громадський та суспільно-політичний інтерес, і є вираженням поглядів автора статті, а також відповідача, який опублікував вказану статтю та поширив її, на події і явища, що мали місце у суспільстві, державі, територіальній громаді, міській раді з участю представників політичних партій, в тому числі і представників Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина", з точки зору моралі та сприймання цієї інформації. Суд також приходить до висновку про те, що назва статті "[INFO]" та сама стаття, за винятком абзацу п'ятого, за своїм змістом не містять фактичних даних, а є оцінкою дій позивача, яка надає можливість читачам проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно власних суб'єктивних переконань, доводить до широкого кола людей оцінку діям та поступкам членів Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" при вирішення суспільно-політичних питань, і які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, а є оціночними судженнями і не містять недостовірної інформації, яка підлягає спростуванню з урахуванням чинного законодавства України, практики Європейського суду з прав людини та Рішення Конституційного суду України у справі про офіційне тлумачення положення частини першої статті сьомої ЦК Української РСР (справа про поширення відомостей від 10.04.2003 року № 8-рп/2003). Таким чином, викладені у статті оціночні судження, за винятком інформації викладеної в абзаці 5 статті, не можуть бути предметом судового захисту, так як будучи вираженням суб'єктивної думки та поглядів автора статті, яку опублікував в газеті та поширив відповідач, є оціночними судженнями та не можуть бути перевірені на предмет відповідності їх дійсності. Правильність назви статті та змісту статті, за вказаним вже судом у рішення винятком, може бути предметом оцінки та думок громадян, громадськості, а не предметом повноважень судової влади, тому що визначення судом їх правильності - буде означати втручання суду в правовий статус громадянина та порушувати його право на свободу вираження поглядів, право одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади, суб'єктів політичної діяльності і незалежно від кордонів. Також суд вважає за необхідне зазначити, що стиль викладення назви статті - "[INFO]", розміщення у верхньому кутку статті поряд партійних символів, назв партій "Блок [PERSON]" і "Партія Регіонів" у вигляді картинок, висновок-запитання - "Ось такі в нас представники від "Батьківщини " і чи варто їх підтримувати на виборах? Вирішувати Вам!", є в певній мірі доволі нетерпимим до позивача, жорстким і таким, що може викликати емоції обурення, почуття образи. Але позивач не довів того, що поширена у такій формі інформація є наклепом, брутальною, принизливою чи непристойною за формою та змістом, що така інформація поширена відповідачем з "явним злим умислом", а не з метою сформувати думку про позивача, спонукати громадськість до оцінки діяльності публічної особи, суб'єкта політичної діяльності - Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" та її представників у Хмільницькій міській раді, виходячи з суспільних та громадських інтересів. Статею 277 ЦК України та статетю 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" передбачено право особи, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чого, будь-чиїх тверджень, переконань є спростуванням. Як вбачається з позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача опублікувати спростування, ним пропонується зобов'язати відповідача опублікувати обіцянку не допускати ганебних дій в майбутньому і достовірно та об'єктивно висвітлювати на сторінках газети "Я та місто" діяльність представників Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина", а також зобов'язати [PERSON] просити читачів не сприймати заклики, які містяться в статті, а саме, щоб не підтримувати на виборах представників від "Батьківщини", оскільки вони ґрунтуються на неправдивих фактах. Проте запропонований позивачем текст спростування, за своїм змістом та формою, суперечить ст. 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" і фактично не є спростуванням в розумінні вказаної статті, а тому суд прийшов до висновку, що позивач обрав не належний спосіб судового захисту в цій частині позовних вимог. Відмовляючи в задоволенні в цій частині позовних вимог позивача, суд також виходить і з того, що позивачем не доведено, що інформація розміщена у статті, крім зазначеної в абзаці п'ятому, є негативною та недостовірною за своїм змістом, що вона є фактичним твердження, а не оціночними судженнями автора статті. Позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди з відповідача задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до частин 4, 5 ст. 17 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди між журналістом або засобом масової інформації як відповідачем та політичною партією, виборчим блоком, посадовою особою (посадовими особами) як позивачем суд вправі призначити компенсацію моральної (немайнової) шкоди лише за наявності умислу журналіста чи службових осіб засобу масової інформації. Суд враховує наслідки використання позивачем можливостей позасудового, зокрема досудового, спростування неправдивих відомостей, відстоювання його честі і гідності, ділової репутації та врегулювання спору в цілому. З урахуванням зазначених обставин суд вправі відмовити у відшкодуванні моральної шкоди. Умислом журналіста та/або службової особи засобу масової інформації є таке їх/її ставлення до поширення інформації, коли журналіст та/або службова особа засобу масової інформації усвідомлювали недостовірність інформації та передбачали її суспільно небезпечні наслідки. Як вбачається зі справи, в судовому засіданні позивачем не доведено, що у відповідача був умисел на поширення недостовірної інформації, а саме інформації викладеної в абзаці 5 статті "ПР і БЮТ" по-Хмільницькі", а також на заподіяння шкоди діловій (громадській, політичній) репутації позивачу -Хмільницькій міській організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина". Крім того, як встановлено судом, Хмільницька міська організація політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина", маючи таку можливість, не скористалася гарантованим їй законом правом позасудового, зокрема досудового, спростування неправдивих відомостей, відстоювання честі і гідності, ділової репутації та врегулювання спору в цілому, не скористалася правом на відповідь, з приводу цього до відповідача не зверталася, а тому звернення в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, а тим більше у розмірі 40000 гривень, може бути розцінене як тиск на газету та її засновника з метою перешкоджання журналістській діяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Як вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, застосовуючи практику надання потерпілій стороні справедливої сатисфакції шляхом присудження з винної сторони моральної шкоди, суд в окремих справах замість ухвалення рішення про грошове відшкодування моральної шкоди вважає визнання самого факту правопорушення достатнім для справедливої сатисфакції. Так, у справі "Перна проти Італії" Європейський суд з прав людини своїм рішенням від 25 липня 2001 року, визнаючи, що було допущено порушення статті 10 Конвенції у відношенні до потерпілого, постановив, що визнання порушення саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану заявникові. Враховуючи встановлені обставини у даній справі, зокрема те, що позивач є публічною особою - суб"єктом політичної діяльності, а відповідач засновником, видавцем та редактором друкованого засобу масової інформації - газети "Я та місто", суд приходить до висновку, що визнання недостовірною інформації розміщеної в рубриці "Думка громади" в абзації 5 статті "[INFO]" в газеті "Я та місто" [NUMBER] від [INFO] - "Під час голосування на підрахунку [PERSON] - не вистачило голосів, як з'ясувалося, навіть деякі однопартійці з "Батьківщини" не підтримали його...", а також такою, що принижує ділову (громадську, політичну) репутацію Хмільницької міської організації політичної партії "Всеукраїнського об'єднання "Батьківщина" та зобов'язуючи [PERSON] опублікувати спростування, у даному випадку є достатнім для справедливої сатисфакції за заподіяння позивачу моральної шкоди з боку відповідача. З урахуванням цих встановлених обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно частини третьої ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial