Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

10.01.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона познайомилась через мережу Інтернет на сайті знайомств. Навесні 2013 року відповідач приїхав до України і вони стали разом проживати в її квартирі. 09.07.2013 року сторони зареєстровали свій шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу дітей не мають. Через тиждень після реєстрації шлюбу відповідач заявив, що не бажає проживати спільно з позивачкою, оскільки має намір проживати з іншою жінкою в іншому місці, що реєстрація шлюбу йому була потрібна для отримання якихось документів. З 15 липня 2014 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, відповідач зібрав речі та поїхав. Вважає, що сім*я роспалася і зберегти її не можливо, тому просить шлюб з відповідачем розірвати. До початку судового засідання позивачка надала письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі. Позивачка на позові наполягає, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, після розірвання шлюбу просит залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з*явився, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача за наявністю матеріалів справи. Вивчивши письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом фактично встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 129 (а.с.31). Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені з 15 липня 2014 року з причини того, що відповідач покинув позивачку, заявивши, що не бажає проживати спільно з нею, оскільки має намір проживати з іншою жінкою в іншому місці, що реєстрація шлюбу йому була потрібна для отримання якихось документів. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, остаточно вважає, що їх подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе та суперечить її інтересам, оскільки реєстрація шлюбу для відповідача мала формальне значення. Оскільки відповідач є іноземцем, відповідно до вимог ст. 56 ч.1 ЗУ "Про міжнародне приватне право", форма та порядок укладання шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем було визначено правом України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про міжнародне приватне право", правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання ( за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено саме такі обставини, а тому необхідно позов задовольнити.

Outcome: approved