Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "УКРНТЦ "Енергосталь", в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 65503,71 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10671,40 грн. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 09.07.2007 по 25.10.2019 [PERSON] працював на посаді головного конструктора будівельного відділу ДП "УКРНТЦ "Енергосталь". Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем останнім була нарахована, але не виплачена заробітна плата станом на 25.10.2019 у розмірі 65503,71грн. Таким чином, 25.10.2019 позивача було звільнено, однак заробітна плата до цього часу відповідачем не виплачена. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. 15.11.2019 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 17-18). Ухвалою суду від 25.02.2020 позов залишено без руху в частині в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з несплатою судового збору за вказану вимогу. Надано строк на усунення недоліків (а.с. 61-63). 03.03.2020 позовну заяву [PERSON] до Державного підприємства "УКРНТЦ "Енергосталь" залишено без розгляду в частині позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити їх. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, надав відзив на позовну заяві, в якому зазначено, що вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2019 по 14.11.2019 у розмірі 10671,40 грн є необґрунтованими, просив відмовити позивачу в цій частині (а.с. 40-41). Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах з 09.07.2007 по 25.10.2019, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, виданій на ім`я [PERSON] (а.с. 9). 25.10.2019 [PERSON] звільнено наказом № 409-к від 22.10.2019 за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 9). Вказані обставини також підтверджуються довідкою № 1-05/52 від 06.11.2019, виданою Державним підприємством "УКРНТЦ "Енергосталь", підписаною виконуючим обов`язки генерального директора та головним бухгалтером підприємства (а.с. 11). Як вбачається з довідки № Б-02/44 від 06.11.2019 про розмір не виплаченої заробітної плати головному конструктору будівельного відділу [PERSON], виданою Державним підприємством "УКРНТЦ "Енергосталь", підписаною першим заступником генерального директора та головним бухгалтером підприємства, станом на 25.10.2019 сума не виплаченої заробітної плати позивачеві складає 65503,71 грн (а.с. 10). Отже, відповідачем вказані обставини визнані, а тому доказуванню у судовому засіданні не підлягають. Таким чином, суд вважає встановленим, що ДП "УКРНТЦ "Енергосталь" має заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі перед [PERSON] . Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Частиною 5 ст. 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Частиною 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 65503,71 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, виходячи з наступного. Між позивачем та адвокатом Черкасовим О. В. 12.11.2019 укладено договір про надання правової допомоги № 21/19 (а.с. 12). У відповідності до акту про надану правову допомогу до договору № 21/19 від 12.11.2019 розмір виконаних робіт складає 2000 грн, які згідно квитанції № 1792061 [PERSON] сплатив 13.11.2019 (а.с. 13, 14). Згідно вимог ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивачем сплачені вказані кошти, що підтверджується матеріалами справи. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн підлягають стягненню з Державного підприємства "УКРНТЦ "Енергосталь". У відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 768,40 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь позивача заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved