Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що він є власником земельної ділянки площею 3,99 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер [NUMBER]. 01 лютого 2003 року позивач [PERSON] передав свою земельну ділянку в оренду відповідачеві ТОВ „ТД „Україна" на строк п'ять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 13 лютого 2003 року цей договір був зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № [NUMBER]. Далі, 05 грудня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна" була укладена додаткова угода № 2 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою сторони продовжили строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода 08 травня 2009 року була зареєстрована у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП "Центр ДЗК". Таким чином, десятирічний строк дії договору оренди закінчився 01 лютого 2013 року. Проте, після закінчення строку дії договору відповідач ТОВ „ТД „Україна" не повернув позивачеві [PERSON] орендовану земельну ділянку, а продовжує нею користуватись, не маючи на це правових підстав. Враховуючи викладене позивач [PERSON] просить суд зобов'язати відповідача ТОВ „ТД „Україна" повернути власнику земельну ділянку та стягнути з відповідача збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки, в сумі 43225,40 грн. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що вона є власником земельної ділянки площею 7,96 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер [NUMBER]. 01 лютого 2003 року позивач [PERSON] передала свою земельну ділянку в оренду відповідачеві ТОВ „ТД „Україна" на строк п'ять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 13 лютого 2003 року цей договір був зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № [NUMBER]. Далі, 05 грудня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна" була укладена додаткова угода № 1 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою сторони продовжили строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода 08 травня 2009 року була зареєстрована у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП "Центр ДЗК". Таким чином, десятирічний строк дії договору оренди закінчився 01 лютого 2013 року. Проте, після закінчення строку дії договору відповідач ТОВ „ТД „Україна" не повернув позивачеві [PERSON] орендовану земельну ділянку, а продовжує нею користуватись, не маючи на це правових підстав. Враховуючи викладене позивач [PERSON] просить суд зобов'язати відповідача ТОВ „ТД „Україна" повернути власнику земельну ділянку та стягнути з відповідача збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки, в сумі 86234,14 грн. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав позов. В судовому засіданні представники відповідача ТОВ „ТД „Україна" Брит В.М. та Фурдела О.В. проти позову заперечили та пояснили, що земельні ділянки, належні позивачам [PERSON] та [PERSON], розташовані на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області та входять до єдиного земельного масиву земель, які орендує ТОВ „ТД „Україна". Проте, земельні ділянки позивачів не виділені в натурі (на місцевості) та не закріплені межовими знаками. До 2013 року на підставі договорів оренди відповідач ТОВ „ТД „Україна" користувався земельними ділянками позивачів, а після закінчення строку дії тих договорів позивачі відмовились в подальшому передавати свої земельні ділянки в оренду ТОВ „ТД „Україна". Протягом 2013 - 2014 років за проханням землевласників [PERSON] та [PERSON] вказані земельні ділянки був змушений обробляти відповідач, без оформлення будь-яких документів на оренду. В 2015 році через відсутність встановлених межових знаків відповідач ТОВ „ТД „Україна" знову засіяв все поле (в тому числі земельні ділянки позивачів) сільськогосподарською культурою - соєю. При цьому, в 2015 році відповідач запропонував позивачам укласти договори про надання послуг на обробіток та вирощування сої, але позивачі відхилили цю пропозицію. Враховуючи, що оскільки відповідно до вимог ст.ст.106, 107 ЗК України та ст.ст.14, 55 Закону України „Про землеустрій" землевласники вправі розпоряджатися своїми земельними ділянками на власний розсуд лише після встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, тому позовні вимоги до ТОВ „ТД „Україна" про повернення позивачам їхніх земельних ділянок вважають необґрунтованими. Крім того, вимоги позивачів про стягнення збитків за використання земельних ділянок також вважають необґрунтованими. Так, розрахунок збитків здійснено без врахування фактичних витрат ТОВ „ТД „Україна" на вирощування сої в 2015 році на зрошенні та без врахування показника середньої урожайності сої по господарству. Предметом спору в даній цивільній справі є відшкодування збитків за використання земельних ділянок, а не очікуваний урожай сої, а тому розмір збитків не може прирівнюватися еквіваленту отриманого урожаю на вказаних земельних ділянках. Для врегулювання спору відповідач згоден сплатити позивачам плату за користування їхніми земельними ділянками на рівні орендної плати, встановленої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області (позивачеві [PERSON] - в сумі 6576,71 грн., позивачеві [PERSON] - в сумі 13153,46 грн.). Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,99 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер [NUMBER]. Право власності позивача [PERSON] підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (л/с 7), виданим 08 лютого 2002 року Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області та зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 260. 01 лютого 2003 року позивач [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду відповідачеві ТОВ „ТД „Україна" на строк п'ять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки (л/с 82). Договір зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 13 лютого 2003 року за № [NUMBER]. 05 грудня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна" була укладена додаткова угода № 2 (л/с 11) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Додаткова угода зареєстрована Горностаївським районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 травня 2009 року за № [NUMBER]. Таким чином, договір оренди земельної ділянки, укладений 01 лютого 2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна", припинився 01 лютого 2013 року, у зв'язку із закінченням строку, на який цей договір було укладено. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в межах строку дії основного договору сторони не вирішували питання про продовження його дії, а після закінчення строку дії основного договору сторони не вирішували питання про його поновлення в порядку, визначеному ст.33 Закону України „Про оренду землі". Позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,96 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер [NUMBER]. Право власності позивача [PERSON] підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (л/с 6), виданим 08 лютого 2002 року Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області та зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 259. 01 лютого 2003 року позивач [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду відповідачеві ТОВ „ТД „Україна" на строк п'ять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки (л/с 83). Договір зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 13 лютого 2003 року за № [NUMBER]. 05 грудня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна" була укладена додаткова угода № 1 (л/с 10) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Додаткова угода зареєстрована Горностаївським районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 травня 2009 року за № [NUMBER]. Таким чином, договір оренди земельної ділянки, укладений 01 лютого 2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ „ТД „Україна", припинився 01 лютого 2013 року, у зв'язку із закінченням строку, на який цей договір було укладено. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в межах строку дії основного договору сторони не вирішували питання про продовження його дії, а після закінчення строку дії основного договору сторони не вирішували питання про його поновлення в порядку, визначеному ст.33 Закону України „Про оренду землі". Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України „Про оренду землі". Згідно ст.13 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст.31 Закону України „Про оренду землі" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. В судовому засіданні достовірно встановлено, що починаючи з 2003 року по даний час земельні ділянки, які належать позивачам [PERSON] та [PERSON], перебувають у користуванні ТОВ „ТД „Україна". При цьому, договірні правовідносини між вказаними сторонами з приводу оренди землі припинились 01 лютого 2013 року. Таким чином, орендар ТОВ „ТД „Україна" після припинення договору оренди землі не повернув орендодавцям їхні земельні ділянки, внаслідок чого зберігає їх у себе без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Згідно ч.1 ст.34 Закону України „Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Суд критично оцінює пояснення представників відповідача ТОВ „ТД „Україна" про неможливість повернення позивачам їхніх земельних ділянок, оскільки вказані земельні ділянки не виділені в натурі (на місцевості) та не закріплені межовими знаками. Так, згідно п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (яка була чинною на час складання та видачі позивачам державних актів на право приватної власності на землю - 08 лютого 2002 року), складання державного акта на право власності на земельну ділянку при передачі або наданні земельних ділянок громадянам проводиться після перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка та затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Таким чином, сам факт складання, видачі позивачам та реєстрації на їхнє ім'я державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 08 лютого 2002 року свідчить про виділення цих земельних ділянок в натурі та закріплення їх межовими знаками. Крім того, факт присвоєння земельним ділянкам позивачів кадастрових номерів також свідчить про закінчення формування земельних ділянок як об'єкта цивільних прав, що включає в себе обов'язкову процедуру винесення в натурі (на місцевість) меж сформованих земельних ділянок (ст.79-1 ЗК України). Суд критично оцінює заперечення представників відповідача ТОВ „ТД „Україна" проти позову з посиланням на те, що в 2015 році відповідач ініціював укладення з позивачами договорів про надання послуг (л/с 15-20), але останні відхилили цю пропозицію. Так, згідно ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочин між фізичною та юридичною особою. За таких обставин відсутність належним чином укладених договорів про надання послуг позбавляє відповідача ТОВ „ТД „Україна" права надавати позивачам послуги по вирощуванню сої в порядку та на умовах, визначених договором. Суд критично оцінює заперечення представників відповідача ТОВ „ТД „Україна" проти позову з посиланням на те, що протягом 2013 - 2014 років позивачі не вимагали від орендаря повернення їхніх земельних ділянок, а тому товариство не було зобов'язане їх повертати та могло ними користуватись. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.34 Закону України „Про оренду землі", а також відповідно до вимог п.4.1 договорів оренди земельних ділянок, укладених 01 лютого 2003 року між сторонами, саме на орендара ТОВ „ТД „Україна" покладається обов'язок повернути орендодавцям їхні земельні ділянки після закінчення строку дії договорів. Це є обов'язок орендаря, а не його право. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав длязобов'язання ТОВ „ТД „Україна" повернути власнику [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 3,99 га., розташовану на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер [NUMBER]. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав длязобов'язання ТОВ „ТД „Україна" повернути власнику [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 7,96 га., розташовану на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер [NUMBER]. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в 2015 році земельні ділянки, належні позивачам, використовував відповідач ТОВ „ТД „Україна" для вирощування сільськогосподарської продукції - сої, не маючи на це жодних правових підстав. Згідно ст.1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Враховуючи, що в 2015 році відповідач ТОВ „ТД „Україна" використовував земельні ділянки, належні позивачам, за відсутності вчиненого правочину щодо цих земельних ділянок, суд приходить до висновку про кваліфікацію його дій як самовільне зайняття земельних ділянок. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Згідно ч.1 ст.211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок, порушення строків повернення тимчасово займаних земель. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок та іншим порушенням земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.156 ЗК України, ст.1166 ЦК Україна така шкода відшкодовується у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (надалі - Порядок). Згідно п.1 Порядку - власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Згідно п.2 Порядку - розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністрації, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісії оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. На запит суду комісія, створена розпорядженням голови Горностаївської районної державної адміністрації Херсонської області від 01 вересня 2015 року № 145, на підставі матеріалів статичних спостережень, отриманих від Головного управління статистики у Херсонській області, визначила розмір збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок землевласникам [PERSON] та [PERSON], про що був складений відповідний акт (л/с 68-73). З акту вбачається, що розмір збитків, заподіяних відповідачем ТОВ „ТД „Україна", становить: позивачеві [PERSON] - в сумі 43225,40 грн., позивачеві [PERSON] - в сумі 86234,14 грн. В судовому засіданні встановлено, що розрахунок розміру збитків, заподіяних позивачам, проведено комісією, яка мала для цього належні повноваження, відповідно до вимог ст.156 ЗК України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284. Суд бере до уваги, що представники відповідача ТОВ „ТД „Україна", категорично заперечуючи проти визначеного комісією розміру заподіяних позивачам збитків, не надали в судове засідання належних доказів для спростування вказаного розрахунку та не заявили клопотання про проведення повторного розрахунку. Надані представниками відповідача ТОВ „ТД „Україна" довідки про вартість поливу (від 25 листопада 2015 року № 66) та про затрати по вирощуванню сої на земельній ділянці [PERSON] (від 25 листопада 2015 року № 64) суд долучив до матеріалів справи, але не приймає як розрахунок розміру збитків, заподіяних позивачам, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.157 ЗК України визначення збитків власникам землі проводиться виключно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто спеціально створеними та уповноваженими на це комісіями. За таких обставин суд не має підстав для сумнівів у правильності та достовірності наданого Горностаївською районною державною адміністрацією Херсонської області розрахунку розміру збитків, заподіяних відповідачем ТОВ „ТД „Україна" позивачам [PERSON] та [PERSON] внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ТОВ „ТД „Україна" збитків, заподіяних внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок: на користь позивача [PERSON] - в сумі 43225,40 грн., на користь позивача [PERSON] - в сумі 86234,14 грн. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим: -зобов'язати відповідача ТОВ „ТД „Україна" повернути позивачеві [PERSON] земельну ділянку площею 3,99 га. (кадастровий номер [NUMBER]) та повернути позивачеві [PERSON] земельну ділянку площею 7,96 га. (кадастровий номер [NUMBER]); -стягнути з відповідача ТОВ „ТД „Україна" збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок: на користь позивача [PERSON] - в сумі 43225,40 грн., на користь позивача [PERSON] - в сумі 86234,14 грн. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача ТОВ „ТД „Україна" на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 432,25 грн. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача ТОВ „ТД „Україна" на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 862,35 грн.

Outcome: approved