Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі також - позивач) звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] (надалі також - відповідач) в якому просило в рахунок погашення заборгованості в розмірі 37918,80 дол. США за кредитним договором ZHH0GK00000008 від 13.04. 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZHH0GK00000008 від 13.04.2005) публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 224 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 квітня 2005 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є позивач у справі, та відповідачем укладено кредитний договір № ZHH0GK00000008, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 12623,00 дол. США на придбання житла вартістю 10000,000 дол. США, а також 2623,00 дол. США на сплату страхових платежів, який він зобов'язувався повернути в строк до 11.04.2025 року з відсотковою ставкою 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 10 000,00 доларів США. В силу вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, свої зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків відповідач не виконує внаслідок чого станом на 13.12.2013 року утворилась загальна заборгованість в сумі 37918,80 дол. США, з яких: заборгованості за кредитом - 11740,11 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 3285,47 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 105,36 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 22787,86 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, 13 квітня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено іпотечний договір відповідно до якого остання передала Банку в іпотеку наступне майно, а саме: [ADDRESS], загальною площею 64,30 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м, що належить [PERSON] на підставі та умовах договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 11 квітня 2005 року за р.№5252. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним пов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Такі ж положення чинного законодавства сторонами відтворені в п.16 іпотечного договору. У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, а саме, в частині повернення основної суми боргу та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до положень ст. 39 Закону України "Про іпотеку" реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону, тобто від імені іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № ZHH0GK00000008 від 13.04. 2008 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки є обгрунтованою, а тому підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог позивача щодо виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані таабо проживають у житловому будинку, що є предметом іпотеки, суд зазначає наступне. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з тим, доказів про те, що в будинку щодо якого іпотекодержателем прийнято рішення про звернення стягнення, зареєстровані та проживають [PERSON] та будь-які інші особи, які не виконали вимогу Банку про добровільне виселення з нього (а.с. 18-19), позивачем не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані таабо проживають у житловому будинку [ADDRESS] не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений останнім судовий збір у розмірі 3029,71 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial