Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивують позов тим, що відповідно до укладеного договору від 28 лютого 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 5200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість у розмірі 94391,49 грн. З урахуванням положень ст. 274 ЦПК України при відкритті провадження вирішено провести розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2019 року явку представника позивача в судове засідання визнано обов`язковою. Представник позивача Шеремет В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Зазначив, що відповідач отримувала картку Приватбанку тричі. Списання заборгованості по кредиту восстаннє відбулося 14 жовтня 2014 року. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти позову заперечувала, оскільки не отримувала кредит у розмірі 5200,00 грн., а лише 2000,00 грн. Вказала на те, що більше п`яти років не користується карткою АТ КБ "Приватбанк", кредит не оплачує, пенсію отримує через поштове відділення. Просила при винесенні рішення застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року між ПАТ КБ"Приватбанк" (правонаступником якого є АТ КБ "Прпиватбанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач була ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді (копія заяви, а.с. 9). За умовами договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, і відповідно укладений договір є договором приєднання. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Таким чином встановлено, що сторони дійсно уклали кредитний договір, в письмовій формі, тобто з додержанням вимог закону. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно наданого розрахунку заборгованості (а.с. 5-8) в порушення норм закону та умов договору відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість у розмірі 94391,49 грн., яка складається з наступного: - 432,61 грн. - заборгованість за кредитом; - 84363,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4624,60 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг. - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 4471,02 грн. - штраф (процентна складова). Разом з тим, позовні вимоги, заявлені до [PERSON] в частині заборгованості за кредитом та процентами не можуть бути задоволені судом з огляду на те, що звертаючись до суду з даним позовом 10 жовтня 2019 року, позивач пропустив строк позовної давності, і про це заявлено стороною відповідача (а.с. 40). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як передбачено ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, а й з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс15. Як зазначалося вище, відповідач заявила про застосування строків позовної давності враховуючи, що картка їй видавалася лише одна (не перевидавалася), і вже більше п`яти років вона не здійснює оплати по кредиту. Згідно довідки, направленої АТ КБ "Приватбанк" до суду (а.с. 60), відповідачу [PERSON] було видано наступні кредитні картки: [NUMBER] - дата відкриття 28.02.2007, термін дії - 02/13; 4149605369441282 - дата відкриття 22.04.2009 року, термін дії - 02/13; 4149437746044922 - дата відкриття 14.05.2013 року, термін дії - 11/16. Тобто посилання відповідача на те, що нею отримувалася лише одна картка, позивачем спростовано. Разом з тим, судом встановлено, що остання дата списання коштів в рахунок погашення заборгованості - 14 жовтня 2014 року, про що зазначив представник позвача в судовому засіданні та що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку (а.с. 5-8, 61-73). Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом поза строком позовної давності, а відповідач заявила клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, при цьому позивач не просив суд поновити строк позовної давності, поважних причин пропуску його не наводив, доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності не надав, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами. Стосовно вимог про стягнення пені, комісії та штрафів слід зазначити наступне. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку позивач. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення визначаються сторонами у самому договорі). У заяві від 28 лютого 2007 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) та комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, тобто позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник, тобто відповідач) та процентів, стягнути комісію та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на витяги з Тарифів банку, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Проте банком не надано суду витяги з Тарифів банку, Правил користування платіжною карткою, лише Умови та правила надання банківських послуг. Зазначеним документом визначені права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також додаткові положення щодо дії договору, строку повернення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг домовленості сторін про сплату штрафів та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, порядку повернення кредиту, надані банком (позивачем) Умов ита Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливого розгляду справи судом. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки останній є значним за обсягом документом, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач належним чином повідомив споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк. З вказаних підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені, комісії та штрафів. Враховуючи вищевикладене та норми ст.141 ЦПК України, відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed