Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулись [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки [PERSON] сільської ради, житловий будинок №3 по вулиці Лесі Українки (до перейменування) Щорса в селі Винарівка, 1950 року забудови, належав до майна колгоспного двору членами якого були [PERSON] та його дружина [PERSON], які станом на15 квітня 1991 року відповідно до статей 120, 123 ЦК УРСР, Закону України "Про власність" набули право власності на майно колгоспного двору в рівних частках. 5 вересня 2015 року помер їх батько [PERSON]. Спадкоємцями за заповітом, посвідченим 17 травня 2006 року [PERSON] сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №7, є позивачі [PERSON] та [PERSON]. 01 лютого 2016 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори подали: [PERSON] - заяву про прийняття спадщини; [PERSON] та [PERSON] - заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON]. 12 жовтня 2016 року померла їх мати [PERSON]. Спадкоємцем за заповітом, посвідченим 10 грудня 2015 року [PERSON] сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №3, є [PERSON]. 07 грудня 2016 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори подали: [PERSON] - заяву про прийняия спадщини; [PERSON] - заяву про відмову від прийняття спадщини. Оформити своє право на спадщину в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі вони (позивачі) позбавлені можливості через відсутність правовстановлюючого документа на будинок. [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на колгоспний двір не видала, реєстрація права власності на житловий будинок до 01.01.2013 року не проводилася, що підтверджується довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації». Позивачі просять суд визнати за [PERSON] Д право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 05 вересня 2015 року [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку № 3 по вулиці Лесі Українки в селі Винарівка Ставищенського району Київської області; за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 12 жовтня 2016 року [PERSON] на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку. В судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяви з зазначенням, що позовні вимоги підтримують, просять справу розглядати у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки [PERSON] сільської ради, житловий будинок № 3 по вулиці Лесі Українки (до перейменування Щорса) в селі Винарівка Ставищенського району Київської області, 1950 року забудови, належав до майна колгоспного двору членами якого були [PERSON] та його дружина [PERSON], які набули 15 квітня 1991 року у відповідності до статей 120, 123 ЦК УРСР, Закону України "Про власність" право власності на майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на ? його частину (а.с. 12, 38-43). 24 грудня 2015 року рішенням 4 сесії сьомого скликання [PERSON] сільської ради Ставищенського району Київської області перейменовано вулицю Щорса на вулицю [PERSON] (а.с. 15). Проте, свідоцтво про право власності [PERSON] сільською радою на вищевказаний будинок не видавалось (а. с. 17), реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 15) та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а. с. 67-72). З матеріалів спадкової справи (а. с. 23-30) встановлено, що 5 вересня 2015 року помер [PERSON] (а.с. 24 зв). Спадщину за заповітом, посвідченим 17 травня 2006 року [PERSON] сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №7, прийняв позивач [PERSON], подавши 01 лютого 2016 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву заяву про прийняття спадщини відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України (а.с. 23, 26 зв.); цього ж дня інший спадкоємець за вказаним заповітом [PERSON] відповідно до ст. 1274 ЦК України та спадкоємець за законом [PERSON], що мала право на обовязкову частку, відповідно до ст. ст. 1241, 1273 ЦК України подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 23 зв., 24, 26 зворот, 27). 18 липня 2016 року [PERSON] отримав в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі після смерті батька [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану за адресою: вулиця Лесі Українки, 3 (бувша вулиця Щорса,3) в селі Винарівка площею 0,2500 га, кадастровий номер 3224282001:01:007:0026, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.30). З матеріалів спадкової справи (а. с. 32-37) встановлено, що 12 жовтня 2016 року померла мати позивачів [PERSON] (а. 33). Після її смерті спадщину за заповітом, посвідченим 10 грудня 2015 року [PERSON] сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №3 (а. с. 34), прийняв [PERSON], подавши 7 грудня 2016 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України (а.с. 32). Цього ж дня [PERSON], що мав право на обовязкову частку, подав заяву про відмову від прийняття спадщини відповідно до ст. ст. 1241, 1273 ЦК України (а.с. 32 зворот). Відповідно до технічного паспорта загальна площа вказаного будинку - 49,50 кв. метри, житлова площа 33,7 кв. метри, вартість - 107790 гривень (а.с. 18-20). Крім житлового будинку «А-1» (1950 року побудови) з тамбуром „а (1970 року побудови), в даному домогосподарстві розташовані погріб з шийкою Б/пг» та сарай «Б-1» (1976 року побудови). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON], за життя, набули право власності на вищевказаний житловий будинок відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), кожен на ? його частину, після смерті 5 вересня 2015 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину будинку набув [PERSON], а після смерті 12 жовтня 2016 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину будинку набув [PERSON], і оскільки відповідачем [PERSON] сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved