Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

В квітні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до Дубрівської сільської ради (надалі також відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтовувався тим, що 10.04.2016 року в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області померла [PERSON], яка 15.05.2013 року залишила заповіт, яким заповіла позивачу усе своє майно. Після її смерті залишився житловий будинок за №78, що знаходиться по вул. Адмірала Левченка в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області. На день смерті з [PERSON] проживав її чоловік-батько позивача [PERSON], який на даний момент пенсіонер, а тому він згідно ст. 1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту має право на обовязкову частку у спадщині, але протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавці відмовився від прийняття спадщини, написавши відповідну заяву в нотаріальну контору. Окрім [PERSON] від спадщини відмовилися сини спадкодавиці: [PERSON], [PERSON], [PERSON], хоча вони і не мають право на цю спадщину. Інших спадкоємців які претендують чи мають право на обовязкову частку у спадщині, у померлої немає. У березні 2017 року позивач звернулася до нотаріальної контори із метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вище вказаний будинок та отримала відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. З огляду на викладене, з метою захисту своїх спадкових прав та визнання права власності на спадкове майно, позивач звернулася до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про те, що вона підтримує заявлені позовні вимоги, позов просила задовольнити, а справу слухати без її участі. Від сільського голови Дубрівської сільської ради через канцелярію Баранівського районного суду надійшла заява про визнання відповідачем заявлених позивачем вимог, справу просив слухати без участі представника відповідача, не заперечував проти ухвалення рішення. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] померла 10.04.2016 року в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 11.04.2016 року виданого виконавчим комітетом Дубрівської сільської ради. (а.с. 5). 15.05.2013 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла Лаз юті В.П. про що склала відповідний заповіт, який не було змінено чи скасовано. (а.с. 4). Згідно довідки від 10.04.2017 року №1183 виданої виконавчим комітетом Дубрівської сільської ради за померлою [PERSON] згідно погосподарської книги №12 за 2016-2020 року рахується житловий будинок за адресою: вул. Адмірала Левченка, 78, с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області. (а.с. 15). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вище вказане домоволодіння. З метеріалів справи встановлено, що [PERSON] вчасно прийняла спадщину. Окрім [PERSON] у спадкодавиці були інші діти, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які хоч і не мали право на спадщину в силу дії заповіту, але все ж подали заяви про відмову від права на спадщину. (а.с. 11-13). Чоловік спадкодавці [PERSON] на день смерті [PERSON] проживав разом з нею та будучи пенсіонером відповідно до ст. 1241 ЦК України мав право на обовязкову частку у спадщині, від якої відмовився у встановленому законом порядку. (а.с. 24). Таким чином, [PERSON] будучи спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом звернулася до нотаріальної контори з метою одержання свідоцтва про право на спадщину на що отримала відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. (а.с. 14). Згідно повідомлення комунального підприємства «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2016 року №16 за громадянкою [PERSON] дійсно не зареєстровано право власності на вище вказаний житловий будинок. (а.с. 7). Отже, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, що відповідає приписам ст. 392 ЦК України. Житловий будинок було збудовано в 1956 році, а решту господарських будівель і споруд біля нього, а саме: надвірні будівлі: веранду «а», прибудову «а-1», прибудову «а-2», ганок №1, ганок №2, сарай «Б», сарай «В», убиральню «Г», сарай «Д», сарай «Е», гараж «Ж», сарай «З», ворота №3, огорожу №4, в період з 1956 по 1976 р.р., що відповідає запису Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок. (а.с. 8). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Таким чином, будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), що відповідає ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем померлої [PERSON], яка у встановлені законом строки прийняли спадщину після своєї спадкодавці та є такою, що має право на житловий будинок №78, що розташований по вул. Адмірала Левченка в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області. Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості оформити спадщину нотаріально, в звязку з чим порушені права підлягають захисту в обраний позивачами спосіб, що відповідає допущеному порушенню. Беручи до уваги фактичне визнання позову відповідачем, що не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved