Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом в якому просить зобов'язати підприємство КПТМ «Криворіжтепломережа» виключити із суми заборгованості [PERSON] за послуги з централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS] (особ. рах. [NUMBER]), заборгованість попереднього користувача зазначеної квартири, що виникла за період часу до 20 серпня 2015 року в сумі 3690,47 гривень і стягнути з Криворізького підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на її користь моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) грн. В обгрунтування вимог позивач зазначила, що 20 серпня 2015 року вона стала власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування р-р №1594 від 20.08.2015 р. зареєстровано в Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним № 10879237 від 20.08.2015 р. На підставі цього 31.08.2015 року вона зареєструвала в зазначеній квартирі своє місце проживання. Після чого уклала з обслуговуючими організаціями договори на надання житлово-комунальних послуг. Зокрема, 09 вересня 2015 року вона звернулась до дільниці служби теплозбуту в Інгулецькому районі за адресою: вул. Недєліна,49А, м. Кривий Ріг для укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з КПТМ «Криворіжтепломережа». На момент звернення їй повідомили про наявність боргу за даною адресою, який вона повинна сплатити та надали договір, який не відповідав нормам чинного законодавства. Надати їй довідку про наявність заборгованості особисто у неї в 2015 році та в подальшому - було відмовлено. Тому вона письмово звернулась до КПТМ «Криворіжтепломережа» з питанням про не визнання заборгованості та з проханням відкрити їй її особовий рахунок, на що отримала відповідь від Відповідача лист №95/05/06 від 12.10.15 р. про наявність заборгованості за її адресою та пропозицією укласти з представником належний договір про надання послуг. Договір було укладено 05.10.15 за № 3131. На момент укладення договору їй було роз'яснено в усній формі, що борги попереднього власниками жодним чином на неї не вплинуть і в подальшому будуть стягнені з належного боржника. Так як вона не мала та і на сьогоднішній день не має достатніх коштів для існування, була змушена звернутись до Управління праці та соціального захисту населення за призначенням субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Субсидію їй було призначено в листопаді 2015 року (справа № 013214, знаходиться в Інгулецькому УПСЗ), обов'язкові платежі вона здійснювала регулярно, але вже в грудні 2016 року виникла проблема пов'язана нібито з її заборгованістю перед КПТМ «Криворіжтепломережа». На той момент працівниками КПТМ «Криворіжтепломережа» була видана достовірна довідка про відсутність у неї заборгованості. На підставі зазначеної довідки їй були поновлені соціальні виплати, які з вини Відповідача були припинені в жовтні 2016 року. В подальшому з 1 травня 2017 року, згідно повідомлення від 28.06.2017 року Управління праці та соціального захисту населення їй не призначено субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з підстав поданої підприємством КПТМ «Криворіжтепломережа» інформації про наявність у неї заборгованості у розмірі - 619,65 грн. Зазначена інформація про наявність у неї заборгованості є недостовірною та не відповідає дійсності, у зв'язку з чим вона в черговий раз звернулась з претензією 05.07.2017 р. до КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо надання до Управління праці та соціального захисту населення достовірної інформації про відсутність у неї заборгованості станом на 01.05.2017 року. Претензія зазначеним підприємством отримана ще 13.07.2017 року, але до теперішнього часу письмової відповіді не направлено ні на її адресу ні на адресу Управління праці та соціального захисту населення. 23.08.2017 р. на підставі вище викладеного вона письмово звернулась до комісії при Управлінні праці та соціального захисту населення щодо відновлення її порушених прав про призначення субсидії по відшкодуванню витрат на оплату житлово-комунальних послуги. У задоволенні її заяви було відмовлено в повному обсязі, на підставі повторно поданої підприємством КПТМ «Криворіжтепломережа» інформації про наявність у неї заборгованості у розмірі - 619,65 грн. Про відмову 19.12.2017 року їй було надано протокол засідання «комісії з питань пов'язаних з наданням населенню субсидій та державних соціальних допомог» та чергове повідомлення про відмову їй у надані субсидії по відшкодуванню витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Звертає особливу увагу суду, що дана заборгованість у неї перед підприємством не існує, а навпаки на той момент за надані їй Відповідачем та використані нею послуги існувала переплата в розмірі 3070,82 грн. Для досудового врегулювання питання вона в котрий раз звернулась з претензією до Відповідача, яку він отримав нарочно за вх. № 2290 від 29.11.17, але до теперішнього часу відповіді не отримала ні вона, ні Управління праці та соціального захисту населення. Вона письмово та усно неодноразово зверталась до Відповідача щодо врегулювання даного спору з 2015 року, але всі її звернення повністю ігноруються, хоч при цьому спеціалісти Відповідача в усній формі визнають відсутність у неї заборгованості, але цьому жодного документального підтвердження не надають, посилаючись на керівництво. Дане суперечить чинним нормам законодавства та здоровому глузду. Їй Відповідачем відмовляється навіть у наданні довідки про стан її особистого рахунку, що в тому числі перешкоджало їй раніше звернутись до суду. На даний момент її твердження підкріплюються внесеними відостями Відповідачем до даних НОВАКОМ. Також подано інформацію в електронному вигляді третій особі по справі - публічного доступу до якої не має тому вона не може з нею ознайомитись. Таким чином, їй, як новому користувачу квартирою незаконно нарахована заборгованість минулого користувача квартири, яку він повинен був сплатити до повного погашення заборгованості. Вона не погоджується із даним фактом в повному обсязі. Вона неодноразово зверталася до відповідача із повідомлення про те, що вона є користувачем квартири лише з серпня 2015 року і не має нести відповідальності за попереднього користувача. На що Відповідач листом від 25.07.2017 № 592/02/06 підтверджує, що на момент укладення з нею договору до неї переходить весь борг попередніх користувачів його послуг. При цьому підтверджує, що за її адресою (особовим рахунком) по вище указаному адресу числилась заборгованість в сумі 3690,47 грн. станом на 01.08.2015 року. Уточнюю, що виникла заборгованість до неї. Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, договорів та інші правочинів. Статтею 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому законодавцем чітко визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства (ст. 523 ЦК України) та належними сторонами (ст. 527 ЦК України), тобто боржник має виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не передбачено договором. До приймання квартири у своє користування вона не була користувачем цієї квартири, а тому не являлася споживачем послуг, які надавав Відповідач раніше. Вона також не вчиняла правочинів щодо зобов'язання сплати боргу по оплаті послуг за теплопостачання попереднього користувача квартири. Якщо уважно вивчати зміст договору №3130 від 05.10.2015 р. «про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», за змістом п. 31, якого є умова дострокового розірвання договору: у разі переходу права власності (КОРИСТУВАННЯ) на квартиру до іншої особи - договір достроково розривається. Тому за новоукладеним договором жодним чином борги попереднього власника до нового не переходять. Про дане однозначно відомо Відповідачу. Таким чином, на неї не може бути покладено обов'язок по сплаті заборгованості за надані послуги теплопостачання зазначеної квартири в період часу до 05.10.2015 року, тобто до вступу нею в користування квартирою та укладення договору теплопостачання. Згідно бухгалтерського обліку особовий рахунок це рахунок, що відбиває розрахунки з юридичною особою або громадянином. Тому нарахування на ньому впливає на її права, інтереси та обов'язки. Таким чином, в особовому рахунку відкритому на її ім'я із суми заборгованості по сплаті за надані послуги має бути виключена заборгованість попереднього користувача квартири, яка утворилась до 20.08.2015 року в розмірі 3690,47 грн. Вона не просить списати (простити) їй борг. Вона просить лише виключити з її рахунку чужу заборгованість. Це не позбавляє відповідача права звернутися до попереднього користувача (його спадкоємців у випадку його смерті) з вимогою про погашення спірної заборгованості. Своїми незаконними діями Відповідач завдав їй не тільки матеріальної шкоди, а й моральної, що полягає в наступному: вона постійно на протязі тривалого часу живу в страху залишитись без комунальних послух (стати бомжем), замість того щоб витрати кошти на лікування, змушена всі кошти спрямовувати на оплату комунальних послуг на харчування майже нічого не залишається, постійно змушена поневірятись по державних органах доказуючи наявність у неї права на призначення субсидії по відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуги. Все це призвело до постійних хвилювань та розладу психологічного її стану. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У зв'язку із незаконними діями Відповідача, їй було завдано непоправиму моральну шкоду, що полягає у сильних душевних стражданнях, які в подальшому проявляються на стані її здоров'я та відображаються на членах її сім'ї: вони взагалі ні в чому не винні. Після вищевказаного (триваючого порушення її законних прав), вона перестала спокійно спати, оскільки у зв'язку із постіяним відчуттям бути боржником відчуває постійну тривогу, що не має змоги оплатити комунальні послуги за користування сооєю квартирою, і сама в силу суб'єктивних причин захистити себе не може. Відповідачем своїми діями було порушено її та її сім'ї нормальний спосіб життя, оскільки вона змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх законних прав. Вона вважає, що між злочинними діями Відповідача та завданою їй матеріальною та моральною шкодою, є прямий причинний зв'язок, враховуючи характер та обсяг завданих їй моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, є усі підстави для стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.2 вказаної статті відносить витрати, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми. Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Виходячи з наявних доказів на даний момент слідує, що Відповідач своїми діями: «внесення службовою особою до офіційних документів, електронних звітів і т. д., завідомо неправдивих відомостей, а також складання і видача завідомо неправдивих документів» наніс їй матеріальної та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримала свій позов повністю, просила його задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, згідно письмової заяви (а.с. 106) просив справу розглядати у його відсутність, проти позовних вимог заперечують, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Відзив на позов був наданий 01.03.2018 року (а.с. 56). Представник третьою особи надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, щодо рішення покладається на думку суду (а.с. 184). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач 20 серпня 2015 року на підставі договору дарування р-р №1594 від 20.08.2015 р. стала власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5,6). 31.08.2015 року позивач зареєструвала в зазначеній квартирі своє місце проживання (а.с. 7). 05.10.15 року позивач уклала з відповідачем Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення за № 3130 (а.с. 8,9). Раніше зазначена квартира належала [PERSON] (а.с. 5), який і був фактичним споживачем послуг з централізованого опалення в строк до 20.08.2018 року. В подальшому, позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення за призначенням субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, яку їй було призначено в листопаді 2015 року. В подальшому, з 1 травня 2017 року, згідно повідомлення від 28.06.2017 року Управління праці та соціального захисту населення позивачу не призначено субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з підстав поданої підприємством КПТМ «Криворіжтепломережа» інформації про наявність у позивача заборгованості у розмірі - 619,65 грн. (а.с. 20). В подальшому саме за позивачем відповідач почав рахувати заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири, яка рахувалась за попереднім власником і фактичним споживачем комунальних послуг в загальній сумі - 3690,47 грн. Всі подальші письмові звернення-претензії з боку позивача до відповідача щодо надання до Управління праці та соціального захисту населення достовірної інформації про відсутність у неї заборгованості перед відповідачем залишились без результату, а саме до цього часу за позивачем рахується заборгованість в розмірі 3690,47 грн.за послуги з централізованого опалення квартири, які виникли з 01.10.2012 року по 01.08.2015 року (а.с. 56). Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", позивач є споживачем послуг підприємства відповідача лише після набуття права власності на зазначену вище квартиру і до теперішнього часу. При оформленні зазначеного вище договору дарування про борги попереднього власника позивач не знала, до 20.08.2015 року позивач тепловою енергією не користувалась і споживачем послуг відповідача не була. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житло-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до п.п. 8, 32 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Виконавець зобов'язаний звільнити споживача від оплати за послуги у разі їх ненадання. Таким чином, судом достовірно встановлено і підтверджено вищенаведеними доказами, що позивач не має жодного відношення до суми заборгованості в розмірі 3690,47 грн.за послуги з централізованого опалення вищевказаної квартири, які виникли з 01.10.2012 року по 01.08.2015 року, оскільки власником цієї квартири позивач стала 20.08.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже перша вимога позивача є повністю обґрунтованою доведеною і підлягає задоволенню. При цьому, суд не знайшов підстав для задоволення другої вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки всі викладені в позові обставини, щодо спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем не підтверджені доказами і є не доведеними. На підставі викладеного та

Outcome: partial