Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] районної державної адміністрації, співвідповідач [PERSON] сільська рада Демидівського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай), в якій просить визнати за ним, [PERSON], право власності на земельну частку (пай) площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель колишьої Агрофірми ім. Грушевського, на території [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області та зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію видати сетрифікат на право на земельну частку (пай) на імя [PERSON]. Крім того, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] районної державної адміністрації, [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якій просить встановити факт належності йому, [PERSON], свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, що видане на імя [PERSON]. За клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON], ухвалою суду від 10 березня 2017 року вказані вище позовні заяви [PERSON] були обєднані в одне провадження для спільного їх розгляду. Згідно таких позовних заяв позивач [PERSON] вказував про те, що 2 липня 1993 року на підставі наказу № 9 він був прийнятий на роботу трактористом в Агрофірму ім. Грушевського. 30 квітня 1994 року був звільнений з роботи в Агрофірмі ім. Грушевського в звязку з призовом на строкову службу до Збройних Сил України. З 28 червня 1994 року по 27 березня 1996 року проходив строкову службу в рядах Української армії. 25 квітня 1996 року він знову був прийнятий на роботу трактористом в Агрофірму ім. Грушевського, де працював до 10 лютого 2003 року. 30 квітня 2001 року внаслідок розпаювання майна Агрофірми ім. Грушевського, отримав свідоцтво про право власності на майновий пай в Агрофірмі ім. Грушевського, як член колективного сільськогосподарського підприємства. Однак, він не отримав земельної частки (паю), як член колективного сільськогосподарського підприємства. З відповіді Відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Рівненської області від 7 листопада 2016 року вказано, що він не був включений до списку громадян, які мають право власності на земельну частку (пай) Агрофірми ім. Грушевського. Вважає, що відсутність його прізвища у вказаному списку є помилковим і він набув право на земельну частку (пай), оскільки на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю був членом підприємства. Згідно рішення № 2 від 2 квітня 1994 року [PERSON] сільською радою Демидівського району Рівненської області було передано в колективну власність Агрофірмі ім. Грушевського земельні ділянки для сільськогосподарського використання з метою подальшого їх паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. 19 квітня 1994 року Агрофірмі ім. Грушевського був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії РВ № 00003, до якого був доданий список громадян, які на момент видачі такого державного акта були членами агрофірми, для отримання земельної частки (паю). Відповідно до такого державного акта на право колективної власності на землю Аргофірма ім. Грушевського здійснила паювання землі, визначивши розмір земельної частки (паю) у колективній власності кожного члена підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. У відповідності до абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94, який був чинним на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. В той же час, як передбачено п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадиться відповідною районною державною адміністрацією. Разом з тим, вище зазначеними Указами Президента України не встановлювався строк протягом якого особа повинна звернутися до районної державної адміністрації для отримання сертифіката на право на земельну частку (пай). Позивач [PERSON] у позовних заявах вказує про те, що вважає, оскільки працював в Агрофірмі ім. Грушевського, то на законних підставах набув право на земельну частку (пай). Набуття ним права на земельну частку (пай) підтверджується трудовою книжкою, що видана Агрофірмою ім. Грушевського; свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірми ім. Грушевського РВ № 0095808, виданим [PERSON] 30 квітня 2001 року; довідкою Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Рівненської області від 7 листопада 2016 року № 29-1717-0.5-602/2-16. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] вказував про те, що при видачі йому свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року було допущено помилку в написанні його імені, а саме: вказано, що таке свідоцтво видане [PERSON], замість правильного [PERSON]. З вказаних підстав у позовних заявах [PERSON] просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель колишьої Агрофірми ім. Грушевського, на території [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області, та зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію видати сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя [PERSON], а також встановити факт належності йому, [PERSON] свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, що видане на імя [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача підтримали, з підстав, вказаних у позовних заявах, просили їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив судовий розгляд справи провести без його участі. При розгляді справи покладався на розсуд суду (а.с. 101). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області [PERSON] в судовому засіданні по даній справі 21 березня 2017 року позовні вимоги позивача [PERSON] визнала частково, не заперечувала проти встановлення факту належності позивачеві [PERSON] свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, що видане на ім'я [PERSON] Інші позовні вимоги позивача не визнавала. В судовому засіданні 24 квітня 2017 року представник відповідача [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнала у повному обсязі та пояснила, що позивачем [PERSON] не надано доказів того, що він був членом сільськогосподарського формування Аргофірми ім. Грушевського. Те, що позивач працював трактористом в Аргофірмі ім. Грушевського не підтверджує його членство у такому сільськогосподарському підприємстві. На цей час вільних земель на території сільської ради немає. Оскільки, немає жодних доказів того, що [PERSON] був прийнятий у члени Агрофірми ім. Грушевського, то вважає, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року не могло бути видане позивачеві [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з наступних підстав. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що він працював трактористом в Агрофірмі ім. Грушевського (с. Вовковиї, Демидівського району Рівненської області), а тому вважає, що набув право на земельну частку (пай), як член вказаного підприємства. Згідно дослідженої в судовому засіданні трудової книжки [PERSON] серії АХ № 557625, виданої Агрофірмою ім. Грушевського 2 липня 2000 року (а.с. 7-8) [PERSON] працював трактористом у Агрофірмі ім. Грушевського з 2 липня 1993 року по 30 квітня 1994 року. 30 квітня 1994 року був звільнений з роботи в Агрофірмі ім. Грушевського у звязку з призовом в ряди армії. Також 25 квітня 1996 року [PERSON] був прийнятий в Агрофірму ім. Грушевського трактористом та 1 березня 2000 року був переведений з Агрофірми ім. Грушевського на роботу трактористом в СФГ «Світанок», у звязку з реорганізацією Агрофірми ім. Грушевського в СФГ «Світанок». 10 лютого 2003 року позивач був звільнений з роботи в СФГ «Світанок». Як встановлено з повідомлення Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Рівненської області № 29-1717-0.5-602/2-16 від 7 листопада 2016 року (а.с. 14) Державний акт серії РВ № 00003 на право колективної власності на землю Агрофірми ім. Грушевського на території [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області, виданий відповідно до рішення [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області від 2 квітня 1994 року № 2 про що в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю зроблено запис від 19 квітня 1994 року за № 5. В додатку 1 до Державного акта серії РВ № 00003, у списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства [PERSON] не включений. Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються [PERSON] районною державною адміністрацією Рівненської області на імя [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався. Згідно, дослідженого судом проекту роздержавлення та приватизації земель Агрофірми ім. Грушевського, розташованого на адміністративній території [PERSON] сільської ради народних депутатів Млинівського району Рівненської області, що затверджений 20 грудня 1993 року Рівненською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук (а.с. 129-139), встановлено, що позивач [PERSON] у список осіб членів колективного господарства ім. Грушевського включений не був. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] зазначали про те, що позивач [PERSON] працював трактористом в Агрофірмі ім. Грушевського, що в с. Вовковиї Демидівського району Рівненської області. Однак, записів про те, що позивач [PERSON] був прийнятий у члени колективного сільськогосподарського підприємства - Агрофірми ім. Грушевського, вказана трудова книжка не містить. Відповідно до положень ст.ст.\~10, 57\~та\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст.ст.\~22,\~23 ЗК України\~(в редакції 1990 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), п. 2\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Із змісту наведеного випливає, що особа набуває право на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, таке право виникає у члена колективного сільськогосподарського підприємства з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право на одержання земельної частки (паю) у членів колективних сільськогосподарських підприємств виникає не з часу внесення членів таких підприємств до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, членом якого він є. У ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку. Частиною 3\~ст. 1 цього Закону\~передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94\~доручено прискорити приватизацію земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, та передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції. Згідно з п. 4 даного Указу, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пояснення позивача та його представника, що на час видачі державного акту про право колективної власності на землю Агрофірми ім. Грушевського позивач постійно працював у вказаному підприємстві, а тому має право на отримання у власність та виділення в натурі земельної частки (паю) із земель, що є колективною власністю Агрофірми ім. Грушевського не відповідають вимогам\~ст. 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", відповідно до якої членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Відповідно до\~ст. 19 цього Закону\~трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Доказів, що підтверджували б подання позивачем заяви про прийняття його в члени Агрофірми ім. Грушевського надано не було. А тому, без свого волевиявлення [PERSON] не міг стати членом Агрофірми ім. Грушевського, оскільки це порушує принцип добровільності, визначений ст. 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство". Позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] не надано до суду жодних доказів про прийняття позивача [PERSON] у члени колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірми ім. Грушевського, чи доказів про його намір стати членом такого підприємства. Надані позивачем та його представником докази трудова книжка серії АХ № 557625 (а.с. 7-8), військовий квиток серії НК № 6184417 (а.с. 9-11), повідомлення Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Рівненської області № 29-1717-0.5-602/2-16 від 7 листопада 2016 року (а.с. 14), повідомлення Архівного відділу [PERSON] районної державної адміністрації № 70/01-0 від 29 листопада 2016 року (а.с. 16), протокол № 15 засідання правління Агрофірми ім. Грушевського (а.с. 117-124), протокол № 4 зборів уповноважених Агрофірми ім. Грушевського (а.с. 125-128) не містять будь-яких відомостей про прийняття позивача [PERSON] у члени Агрофірми ім. Грушевського, чи включення у список осіб членів колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірми ім. Грушевського (додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії РВ № 00003). Враховуючи вказані та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наведені правові норми, суд приходить до висновку про не доведення позивачем позовних вимог про визнання за ним права власності на земельну частку (пай) площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель колишньої Агрофірми ім. Грушевського, на території [PERSON] сільської ради Демидівського району Рівненської області, у звязку з чим у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити. Разом з тим, оскільки є необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну частку (пай), то не підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача [PERSON] про зобовязання відповідача [PERSON] районної державної адміністрації видати позивачеві [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай). Крім того, на час розгляду справи районні державні адміністрації не здійснюють видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай), а видають розпорядження (якщо земельна ділянка розташована за межами населених пунктів) про передачу у власність відповідної земельної ділянки та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Оскільки в судовому засіданні позивачем та його представником не доведено членства позивача у колективному сільськогосподарському підприємстві Агрофірмі ім. Грушевського, а отже, немає підстав вважати, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, власником якого вказаний [PERSON] (а.с. 12), належить позивачеві [PERSON]. В судовому засіданні позивач своїми поясненнями підтвердив те, що будь-якого майна на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, йому не видавалося. За таких обставин, позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами те, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року належить позивачеві, а тому такі позові вимоги позивача не підлягають до задоволення. В судовому засіданні позивачем не доведено своїх позовних вимог, у звязку з цим у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Підстав для задоволення позовних вимог позивача не встановлено, а тому понесені позивачем судові витрати (витрати по сплаті судового збору), відповідно до положень ст.ст. 88, 89 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягають. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»,\~п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94, ст. ст. 10, 11, 88, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed