Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

25.01.2018 до суду надійшла позовна заява [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банку "ПриватБанк" до [PERSON] Володимирівнипро стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Відповідно до укладеного договору № б\\н від 13.11.2006 [PERSON] отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір. ПАТ КБ ''ПРИВАТБАНК" було надано [PERSON]В кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 30.11.2017 утворилась заборгованість у розмірі 117805,21 грн. що складається з наступного: - 6228,01 грн. - заборгованість за кредитом; -101341,24 грн. грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4150,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 5585,96 грн. - штраф (процентна складова)(а.с.4-5). Позивач, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк "ПриватБанк" [PERSON], який діє за довіреністю № 7946-К-О від 08.08.2017(а.с.129), в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши їх доводами, наведеними у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, просить розглянути цивільну справу без її участі, про що надала до суду відповідну заяву (а.с.206). Крім того у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнала, зазначила, що в анкеті-заяві від 13.11.2006, яка оформлювалась разом з видачею позивачем банківської карки, єдина умова це бажаний кредитний ліміт -1500,00 грн. Будь-яких інших умов, в тому числі істотних, які є притаманні договору, в даній анкеті заяві не вказані. Стосовно нарахованих процентів, штрафних санкцій, вона такі умови з банком не погоджувала, не підписувала, що свідчить про відсутність обовязку їх сплати, а також просила суд застосувати наслідки позовної давності по кредитному договору(а.с.55-58). Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ДН № 028026 від 14.05.2018, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав доводи відповідача, зазначені у відгуку на позовну заяву. Крім того, суду пояснив, що заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.11.2006 у розмірі 1500,00 грн., відповідно до встановленого кредитного ліміту, була погашені відповідачем [PERSON] повністю. Анкета-заявка від 30.10.2012, яка долучена представником позивача до матеріалів справи, відповідачем повністю не визнана, оскільки вона її не заповняла та не підписувала. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що ПАТ КБ ПриватБанк має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність, на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а.с.39). Відповідно до п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», банк є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів 30.04.2009 змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк»(а.с.41). Відповідно до укладеного договору № б\\н від 13.11.2006 [PERSON] отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», « Памяткою клієнта та «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір.(а.с.10). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити(зменшити або збільшити) кредитний ліміт(а.с.27 зворот). Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника, щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», Боржник доручає списання з будь-якого рахунку відкритого в Банку в часності з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань(а.с.33). Відповідно до ст. 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів за допомогою одного з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову(а.с.30). Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту,а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором(а.с.29 зворот). Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту( у тому числі простроченого кредиту - Овердрафтту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 "Правил користування платіжною карткою", [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором(а.с.33). Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк(а.с.22). Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON]В.(ІПН [NUMBER]) згідно кредитного договору б/н від 13.11.2006 отримала картку № 4149605351556360, строк дії 10.2012 (а.с.166, 174). Після закінчення терміну дії картки, 30.10.2012 відповідач на підставі анкети-заяви отримала платіжну картку № 4149437731350870, з кредитним лімітом 6 400,00 грн., термін дії 06.2016. [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір, чим і підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг від 06.03.2010(а.с.173-175). Твердження представника відповідача про визнання анкети заяви як не належного доказу, спростовуються матеріалами справи, оскільки, інформація, яка зазначена в ній, а саме: ІПН, № та серія паспорта, а також фото відповідача з карткою, підтверджують факт заповнення та підписання саме нею зазначеної анкети та помилковим зазначенням дівочого прізвища матері відповідача, відповідно до анкети-заяви від 13.11.2006(а.с.10,60,61,113,115,116, ). [PERSON] систематично користувався платіжною карткою, про що свідчить виписка з особового рахунку відповідача за період з 01.11.2006 по 21.03.2018(а.с.104-112). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, клопотань про призначення судово-економічних експертиз суду не заявлено. Отже, під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, зобовязання щодо їх повернення не виконував; з 08.04.2014 відповідач [PERSON] припинила сплату коштів із погашення кредиту(а.с.8,213-214). Згідно довідки-розрахунку, наданої позивачем, загальна сума заборгованості станом на 30.11.2017 складає 117805,21 грн. що складається з наступного: - 6228,01 грн. - заборгованість за кредитом; -101341,24 грн. грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4150,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 5585,96 грн. - штраф (процентна складова)(а.с.4-5). З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушував умови зобовязання в частині щомісячного погашення кредиту, що є підставою для стягнення заборгованості по кредиту, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 6228,01 грн. підлягають задоволенню. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 3% щомісяця, що складає 36,00% річних, з 01.01.2013 -30% річних, тобто 2,5% на місяць, з 01.09.2014 ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшив процентну ставку до 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 3,6% на місяць (43,20% на рік)(а.с.6-9, 136-147). Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.16 зворот). Пункт 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачає, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10.01.2009, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43, 57 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Позивач не скористався своїм правом, щоб довести всі обставини, на які посилався при обґрунтуванні позову, зокрема правильність розрахунку заборгованості, відповідач, відповідно, щодо відсутності такої. Згідно виписки по картрахунку відповідача за період з 01.11.2006 по 21.03.2018, [PERSON] починаючи з 08.04.2014(а.с.8,213-214) кредитною карткою не користувалася, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснювала, а тому підстави для нарахування їй з 01.09.2014 процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати встановлену процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних. Для зясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, судом заборгованість по тілу кредиту на 01.09.2014 (день підвищення відсоткової ставки), що становить 6228,01грн. (5944,73грн. поточна заборгованість + 283,28 грн. - прострочена заборгованість), перемножує на 30% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобовязання з 01.09.2014 по 30.11.2017. Отриманий результат є розмір заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 6160,54 грн. (6228,01 х 30% : 360) х 1187 днів прострочки. Таким чином, до стягнення з [PERSON] підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 30.11.2017 у розмірі 6160,54 грн. В той же час позивачем безпідставно нараховані та заявлені до стягнення заборгованість за пенею та штрафи. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» N 1669-VII від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 21 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить Лиманський район (колишня назва Краснолиманський), Донецької області. З копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [INFO], Лиманський(Краснолиманський) район, Донецької області(а.с.35-36). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована за період з 01.05.2014 по 30.11.2017. Отже, нарахування пені за даний період в сумі 4150,00 грн. та штрафів на час звернення з позовом 30.11.2017 в сумі 500,00 грн. та 5585,96 грн. суперечить вимогам ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. Стосовно вимог відповідача про застосування позовної давності по кредитному договору , суд зазначає наступне. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою ВСУ від 19.03.2014 справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 справа №6-61цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.» Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 06.2016 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 06.2016(а.с.114). Позивач же звернувся до суду з позовом 19.01.2018, позовна заява надійшла до суду 25.01.2018, тобто в межах трирічного строку позовної давності(а.с.3-4,117). Постановою ВСУ від 23.11.2016 № 6-2104цс16 висловлена аналогічна позиція, щодо строку виконання зобов'язань та плинності строків позовної давності: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України)». Відносно переривання строків позовної давності необхідно зазначити, що в даному випадку первісний строк позовної давності не пропущено, а отже навіть за відсутності підстав, які переривають строки позовної давності або неврахування їх судом підстав для застосування строків позовної давності немає. Виходячи з наведеного, в сукупності встановлених у справі обставин суд вважає, що позивачем доведений факт укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем та факт не виконання відповідачем в повному обсязі своїх зобов'язань за договором, а тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.11.2006 в сумі 12388,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6228,01 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6160,54 грн. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір, включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ПАТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1767,08 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжними дорученнями від 25.12.2017 (а.с.3). Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 117805,21 грн. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги частково на суму 12388,55 грн., що складає 10,52 % від заявлених вимог (12388,55 грн./ (117805,21 грн./100%) = 10,52 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 185,90 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1767,08 грн./100%х10,52 % =185,90 грн.).

Outcome: partial