Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в якому зазначила, що є власником земельної ділянки площею 5 га, кадастровий номер 3521780600:02:000:3013, яка знаходиться на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. В 2015 році позивачу стало відомо про існування договору оренди належної їй земельної ділянки від 22.02.2012 року, укладеного між ТОВ "Агрогран " та позивачем, якого вона не укладала . При ознайомленні із змістом вказаного правочину, [PERSON] виявила, що підпис на договорі від її імені їй не належить, що на думку останньої є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним . Сторона позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві . В судовому засіданні, яке мало місце 19.11.2015 року, позивач пояснила, що починаючи з 2011 року її земельна ділянка перебуває в користуванні суб'єкта господарювання в якому керівником є громадянин [PERSON]. Починаючи із вказаного часу по день розгляду спору вона вчасно та в повному обсязі отримувала орендну плату. У наданих їй на огляд відомостях про видачу орендної плати за період 2012-2013 років навпроти її прізвища стоять власноручно вчинені нею підписи . Додала , що в період 2013-2015 років через сільську раду вона отримувала від ТОВ "Агрогран " довідки про її доходи з метою отримання соціальної допомоги . Представник позивача стверджував, що спірний правочин [PERSON] не підписувала. Викладені в договорі умови не відповідають волевиявленню [PERSON]. Повноважень на укладення та підписання оспорюваного правочину іншим особам позивач не надавала . Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнала повністю та пояснила, що їй особисто не відомо про обставини укладання та підписання спірного договору оренди землі . Проте вона вважає, що вказаний правочин був підписаний від імені орендодавця або безпосередньо позивачем, або з відома останньої - її сином . Вважає, що під час укладення договору волевиявлення [PERSON] було вільним та відповідало її внутрішній волі на що вказує факт отримання нею орендної плати від ТОВ "Агрогран" починаючи з липня 2012 року. Заявила про застосування позовної давності, мотивуючи тим, що про порушення свого права [PERSON] дізналася або могла дізнатися в липні 2012 року ( час першого отримання нею орендної плати ), а тому на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом минуло понад три роки . Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,00 гектара, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії КР № 00000281, виданим Добровеличківською районною радою народних депутатів від 10.12.1997 року № 81 (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Стаття 18 цього ж Закону встановлює, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. З матеріалів справи встановлено, що 22.02.2012 року між [PERSON] та ТОВ " Агрогран " було укладено в письмовій формі договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] передала в строкове платне користування належну їй земельну ділянку (пай) площею 5,00 га, що знаходиться на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 11 років (а.с.48-49 ). Даний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 12 листопада 2012 року за № 352178064004798. Предявляючи позов про визнання недійсним укладеного договору оренди земельної ділянки, позивачка посилалася на те, що даний договір нею не підписувався, внаслідок чого було порушено її права та охоронювані законом інтереси, які змушена захищати в судовому порядку. Хоча в чому саме полягає порушення її прав та інтересів та яке її право підлягає захисту і в чому, - позивач та її представник належним чином не обґрунтували . Проте, в самій позовній заяві вона вказує, що порушене її право, передбачене частиною першою статті 41 Конституції України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю ( а.с. 2 ). Таким чином, з наведеного не вбачається, що під час укладення «спірного» в даний час договору оренди землі були порушені в чомусь права та інтереси позивача. В судовому засіданні з'ясовано, що [PERSON] умови укладеного договору виконувала, зокрема передала належну їй земельну ділянку в користування відповідачеві, а останній, в свою чергу, починаючи з липня 2012 року по день розгляду спору нараховував та видавав орендну плату позивачеві, що підтверджується відповідними записами у відомостях на видачу орендної плати по ТОВ " Агрогран " ( а.с. 52-56 ). З журналу вхідної та вихідної документації ТОВ " Агрогран " за 2013 рік, встановлено, що [PERSON] 21.01.2013 року отримувала у вказаного суб'єкта господарювання довідку про власні доходи за 2012 рік ( а.с. 59 ). Отже, суд вважає доведеними ті обставини, що позивач була обізнана про укладений договір оренди, бажала його виконання, бажала отримання орендної плати, виконувала дії, направлені на отримання орендної плати, отримувала орендну плату, проте через деякий час, після неодноразового отримання орендної плати звернулася до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним у зв'язку з тим, що підпис на договорі оренди здійснений не нею та не відповідає зразку підпису в її паспорті. Згідно з роз'ясненнями в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, а саме на момент вчинення правочину . Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. В зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма іпотечними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача посилалася на висновок судової почеркознавчої експертизи № 2150 від 05.01.2016 року, згідно якого підпис в графі Орендодавець в договорі оренди землельної ділянки від 22.02.2012 року , зареєстрованого у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 12.11.2012 року за № 352178064004798, укладеного між [PERSON] та ТОВ Агрогран виконаний не самою [PERSON], а іншою особою, що на думку позивача , свідчить про відсутність її згоди на передачу земельної ділянки відповідачу (а.с.89-92) . Проте відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що вільність волевиявлення учасника правочину та відповідність волевиявлення внутрішній волі за ч. 3 ст. 203 ЦК України полягає не у формальному викладенні підпису в такому ж самому вигляді як і підпис в паспорті, а в наявності фактичних обставин, які свідчать про відповідність внутрішній волі укладеному правочину, наявність бажання отримання правових наслідків, та вільне отримання таких наслідків. Судом враховуються ті обставини, що договір оренди земельної ділянки від 22.02.2012 року був укладений між сторонами в належній письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, і досить тривалий час сторони виконували свої обов'язки та користувалися правами за цим договором, що, дійсно, свідчить про реальне позитивне волевиявлення позивача до укладання «спірного» в даний час договору оренди. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. [PERSON] вчинила всі дії, що підтверджують її бажання укласти договір та його виконувати, а отже прийняла пропозицію відповідача на укладення договору оренди належної їй земельної ділянки. Тобто позивачка своїми діями підтвердила, що договір оренди землі із ТОВ "Агрогран" на час його укладення відповідав її внутрішній волі, що практично спростовує заяву [PERSON]Р про те, що її волевиявлення як учасника правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, хоча, слід зауважити, що позивачка ніяк не мотивувала таку свою заяву . З огляду на вказане, суд вважає, що заявлені вимоги є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити . Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалі від 14.01.2015 року ( справа 6-39154св14). Показання свідків [PERSON] та [PERSON] не є належними доказами, оскільки вказаним особам не відомо про обставини укладання спірного договору . Окрім того судом звертається увага і на наступне : Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте цим Кодексом встановлено строк протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу позовна давність . До вимог про визнання договору оренди землі недійсним застосовується загальна позовна давність, встановлена ст. 257 ЦК України, тривалістю у три роки . Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила . З відомостей на видачу орендної плати за липень 2012 року по ТОВ " Агрогран ", встановлено, що позивач, на виконання умов спірного договору отримувала у відповідача орендну плату в натуральній формі, а саме зерно пшениці, про що власноручно поставила свій підпис ( а.с.52,53 ) Отже про порушення свого права вона довідалася або могла довідатися саме в липні 2012 року, а тому на момент звернення до суду з даним позовом, що мало місце 29.10.2015 року, позовна давність сплила. Доводи сторони позивача про те, що [PERSON] до 2015 року не було відомо в чиєму користуванні знаходиться належна їй земельна ділянка спростовуються записом в журналі вхідної та вихідної документації ТОВ " Агрогран " за 2013 рік, згідно якого [PERSON] саме у вказаного суб'єкта господарювання 21.01.2013 року отримувала довідку про власні доходи за 2012 рік ( а.с. 59 ). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові . Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення відсутні . З огляду на вказане, суд вважає, що підставою для відмови в задоволенні позову також є і сплив позовної давності . На підставі викладеного, ст.ст. 13,14,16,18 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998 року № 161-ХІV із змінами та доповненнями, ст.ст.203,207,215,257,261,267 ч.2 ст.642 ЦК України, п.8 ППВСУ № 9 від 06.11.2009 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними ",

Outcome: dismissed