Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

25.05.2016 року позивачка, в особі представника [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом до виконкому Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, мотивуючи свою заяву тим, що є дружиною померлого [PERSON], який проживав в [INFO]. 16.01.2003 р. [PERSON] помер Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, розташованого в с. Воскресенка, вул. Серьогіна, буд.60, Великоновосілківського району Донецької області. У встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено в звязку з тим, що в неї відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, але надали суду заяви в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять розглянути позов за їх відсутності. Представник відповідача до суду не зявився, надав заяву в якій просить розглянути позов за його відсутності. Дослідивши матеріали справи судом фактично встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-НО № 699454, виданого Шевченківською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області, 20.01.2003 року, [PERSON] помер 20.01.2003 року в с. Воскресенка Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 9). Згідно свідоцтва про шлюб, серія ІІІ-УР № 206200, виданого 20.01.1962 року Богатирською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області, позивачка та померлий [PERSON] є чоловіком та дружиною (а.с. 8) Судом також встановлено, що [PERSON] не складав заповіту, тож спадкування відбувалося за законом. Відповідно до приписів, що містить ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та якщо спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно дослідженим в судовому засіданні копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.04.2016 року (а.с. 21) та довідки Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 08.04.2016 року (а.с. 25) вбачається, що позивачка на момент смерті [PERSON] постійно мешкала з ним однією сімєю за однією адресою та після його смерті зверталася у встановлений законом строк до нотаріальної контори про прийняття спадщини від померлого. Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлюється, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області та особового рахунку № 1018, списку членів домогосподарства (а.а. 14), будинок та господарчі будівлі, які розташовані за адресою с. Воскресенка, вул. Серьогіна, буд. 60, Великоновосілківського району Донецької області, прийняті в експлуатацію та власниками є позивачка та її померлий чоловік. Відомості про самочинне будівництво у технічному паспорті не значаться. Ст. 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Ч. 5 ст. 1268 ЦК України, встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивачки знайшли своє повне підтвердження, в звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved