Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до " 209 Управління начальника робіт" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він від 03.06.2004 року працював на підприємстві відповідача та був звільнений з роботи 25.09.2012 року у відповідності до ст. 38 КЗпП України, однак остаточного розрахунку при звільненні з ним не провели. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював на " 209 Управління начальника робіт" на посаді слюсара-монтажника з 03.06.2004 року по 25.09.2012 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5-7 ). 25.09.2012 року позивач був звільнений з роботи згідно із ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивачу частина заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку в сумі 4783 грн. 01 коп., а всього 73372 грн. 14 коп. були не виплачені. Відповідно до відзиву на позовну заяву наданого представником відповідача в судовому засіданні "209 Управління начальника робіт" позивач дійсно працював на підприємстві відповідача на посаді слюсара-монтажника і його заборгованість по заробітній платі станом на 17.01.2015 року складає 39432 грн. 00 коп.. Відповідно до пояснень позивача з моменту звільнення по день винесення рішення відповідач з ним не розрахувався в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 73372 грн. 14 коп. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок. Представник відповідача в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву з власним розрахунком заборгованості. Відповідач визнав заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] в сумі 39432 грн. 00 коп.. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39432 грн. 00 коп. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже позовна заява підлягає частковому задоволенню. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial