Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У 2015 році [PERSON] звернулася в суд з даним позовом, у якому зазначила, що 17 вересня 2013 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір № 006-05246-170913 (тарифний пакет "Готівочка для пенсіонерів") на 4000 грн. с терміном погашення 4 роки 2 місяці в розмірі 180 грн. щомісячно до 20 числа кожного місяця, а 16 жовтня 2013 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір за № 004-05246-161012 (тарифний пакет кредитна картка №1 для пенсіонерів) на 3500 грн. з внесенням платежу в розмірі згідно SMS-повідомлення банку на мобільний телефон до 10 числа кожного місяця, де максимальний платіж 170 грн. сплачується до 20 числа. Після цього вона своєчасно виконувала свої договірні зобов'язання перед кредитором, що унеможливлювало будь-які ускладнення у стосунках з ним, але з січня 2015 року їй почали телефонувати з банку з вимогою сплати штрафні санкції по кредитному договору за № 004-05246-161012. Спочатку було зазначено, що вона не сплатила необхідного внеску за грудень 2013 року, тому їй за рік нарахували 180 грн., а коли вона повідомила про необхідну доплату в розмірі 40 грн., проведену 26.12.2013 року, то послалась на квитанцію і непорозуміння із повідомленням про розмір внеску. Це задовольнило працівника банку, але ненадовго. Через деякий час їй знову почали телефонувати з банку і вимагати від неї сплати штрафних санкцій вже за двісті гривень і з кожним разом збільшуючи розмір внеску без логічного пояснень претензій. Тому вона звернулась до відповідача із заявою про своєчасне внесення платежів, що унеможливлює будь-які претензії до неї, на яку відповіді не отримала, а дзвінки від банку з вимогою про сплату додаткових коштів продовжувались. 17.02.2015 року, коли вона прийшла до банку, щоб як завжди, зробити необхідні платежі і уточнити розмір внеску, то узнала, що їй необхідно сплатити більше 400 грн., але будучи впевненою у безпідставності вимоги додаткової оплати, сплатила максимальний внесок 170 грн. та написала другу заяву з попередженням, що в разі настирних домагань, вона буде звертатись до суду за стягненням морального відшкодування. 25.02.2015 року вона отримала від відповідача листа від 05.02.2015 року за № 05-2767544 та від 09.02.2015 року за № 05-2767544/1, зміст яких не містить в собі логічного пояснення виникнення додаткової оплати з відповідними розрахунками. Разом з тим листом за № 05-2767544/1 повідомлено, що платіж в розмірі 153,00 грн. відповідно до умов договору за № 004-05246-161012 нею сплачено 17.12.2014 року, але у подальшому тексті листа йдеться про виникнення простроченої заборгованості та нарахування штрафних санкцій, передбачених умовами зазначеного договору. При цьому 17.12.2014 року грошові кошти в розмірі 363 грн. нею отримані в банку по кредитній картці і, не відходячи від каси, сплачені банку за договірними зобов'язаннями перед ним за двома кредитними договорами, відповідно 180 грн. та 153 грн. Оскільки дзвінки з банку надходять не тільки їй, а і її подрузі, номер телефону якої вона повідомила на вимогу банку при оформленні договору, тому вважає, що ця негативна інформація, яку відповідач розповсюджує про неї і не притаманна їй, як відповідальній людині, призвела до приниження її честі і гідності, а також ділової репутації, котрі неможливо виміряти в грошовому еквіваленті, бо такі людські якості, які не всім притаманні, не можна купити, але для неї визначальні, що призвело до душевних страждань і, як наслідок, погіршення здоров'я. Тому вимагає від відповідача морального відшкодування, щоб у подальшому не виникало бажання вирішувати свої фінансові негаразди за рахунок довірливих відповідальних позичальників банку, у розмірі 20 мінімальних заробітних плат. Просила суд зобов'язати відповідача скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за своєчасну здійснену оплату 17.12.2014 року за договором № 004-05246-161013 від 16.10.2013 року та стягнути з відповідача моральне відшкодування в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 24360 грн. за приниження честі, гідності і ділової репутації. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Він пояснив, що 17.12.2014 року о 12.59 год. [PERSON] переказані грошові кошти у розмірі 363,00 грн. з рахунку № 26255909890542 на власний поточний рахунок № 26207702896694, а 17.12.2014 року о 13.00 год. [PERSON] для погашення обовязкового мінімального платежу за оскаржуваним Договором № 004-05246-161013 були переказані грошові кошти у розмірі 153,00 грн. з поточного рахунку № 26207702896694 на рахунок № 26255909890542. Ці операції були здійснені відповідно до внутрішнього Регламенту проведення операції в СДБО "myDELTA" у гривні, на протязі однієї хвилини, протягом поточного робочого дня. Тобто погашення обовязкового мінімального платежу не відбулося. Що стосується позову в частині відшкодування моральної шкоди, то він вважає, що позивачкою не надано суду жодного належного та допустимого доказу про спричинення відповідачем такої шкоди позивачці. Тому увесь позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. Судом досліджувались усі надані сторонами докази та витребувані на їхню вимогу. Проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами даної справи та в сукупності з поясненнями сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 жовтня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір за № 004-05246-161013 (тарифний пакет "Кредитна картка № 1 для пенсіонерів", поточний рахунку № 26255909890542) на 3500 грн. (а.с.4). Обовязковий мінімальний платіж (ОМП) [PERSON] перед ПАТ "Дельта Банк" згідно умов цього Договору № 004-05246-161013 від 16.10.2013 року на грудень місяць 2014 року становив 150,27 грн. 17.12.2014 року о 12.59 год. [PERSON] з рахунку № 26255909890542 переказані грошові кошти у розмірі 363,00 грн. на власний поточний рахунок № 26207702896694, а 17.12.2014 року о 13.00 год. [PERSON] з поточного рахунку №26207702896694 для пога-шення обовязкового мінімального платежу (ОМП) переказані грошові кошти у розмірі 153,00 грн. на рахунок № 26255909890542 (а.с.9-10). Дані обставини встановлені та ніким не оспорюються. Також судом встановлено і те, що по Договору № 004-05246-161013 від 16.10.2013 року, який підкріплюється "Тарифами на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки в рамках Тарифного пакету "Кредитна картка № 1 для пенсіонерів" (а.с.129) нараховані штрафні санкції. Зокрема суд аналізуючи дані "Тарифи…", а саме його п.3.1.Штраф за прострочену заборгованість обовязкового мінімального платежу % Розділу 3. Штрафні санкції, дає їм негативну оцінку та вважає їх неприйнятними, адже там зазначено, що ці "штрафні санкції нараховуються в розмірі 0,01% але не менше та/або не більше 75 грн. за кожен факт прострочення. Тоді, як [PERSON] по вищевказаному договору нараховано незрозумілі санкції. При цьому не враховано, що ОМП по спірному Договору повинен сплачуватись до 20 числа місяця, яке ще не настало на день здійснення платежу [PERSON] Підсумовуючи дані правовідносини, суд вважає, що відповідачем на час розгляду справи не прийнято до уваги і відсутність заборгованості [PERSON] перед банком в частині внесення ОМП. Тому суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача в частині вірного застосування штрафних санкцій до [PERSON] по спірному договору та вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині скасування штрафних санкцій за несвоєчасну здійснену оплату 17.12.2014 року за договором № 004-05246-161013 укладеним 16.10.2013 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк". Даючи оцінку позову в частині відшкодування моральної шкоди на користь позивачки за приниження її честі, гідності і ділової репутації, то суд вважає позов цій частині недоведеним, а тому й відмовляє в його задоволенні. Адже відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України - "Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи." Відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом." За правилами ч.2 ст.27 Цивільного процесуального кодексу України - "Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті." Так і на підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України - "Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях." Отже аналізуючи норми закону та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial