Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У жовтні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України»в особі ТВБВ № 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 23 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №770-Ф. На підставі п. п. 1.1 п.1 зазначеного договору [PERSON] було отримано кредит в сумі 46000 доларів США, строком до 22 травня 2017 року. За користування кредитом було встановлено плату в розмірі 12,5% річних, які повинні сплачуватись згідно п.1.6, п. 1.5 Кредитного договору. 28 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до Договору про іпотечний кредит №770-Ф від 23 травня 2007 року, згідно умов якого сторони змінили остаточний строк виконання зобов'язань - 22 травня 2021 року. Також сторони погодились, що Позичальник зобов'язується щомісячно, не пізніше останнього робочогоде я місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 515,00 доларів США шляхом внесення готівки до каси Банку та/або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у ТВБВ №10007/0325 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Виконання Позичальником зобов'язання за вищезазначеним Кредитним договором, забезпечується, зокрема: порукою фізичної особи - [PERSON]. Згідно умов Кредитного договору Позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Однак, свої зобов'язання за Кредитним договором Позичальник не виконує, а саме своєчасно не погашає кредит та відсотки по кредиту, чим порушує п. 1.5 Кредитного договору. Станом на 23.09.2014р у Позичальника за Кредитним договором є заборгованість: - заборгованість за кредитом складає: 29 410,90 дол. США (397815,63 грн.) - заборгованість за відсотками складає: 2 673,18 дол. США (36157,78 грн.) - пеня за прострочення відсотків складає: 127,95 дол. США (1730,67 грн.) - пеня за прострочення кредиту складає: 111,08 дол. США (1502,48 грн.) - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту складає: 22,15 дол. США (299,60 грн.) - заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту складає: 18,50 дол. США (250,23 грн.) - сума індексації прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції складає: 141,00 дол. США (1907,18 грн.) - сума індексації простроченого кредиту з урахуванням індексу інфляції складає: 120,50 дол. США (1629,90 грн.) Загальна заборгованість по кредитному договору №770-Ф від 23.05.2007р. станом на 23.09.2014 р. складає: 32 625,26 дол. США , що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ складає: 441 293,47 грн., яку просив суд стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON], а також стягнути солідарно витрати по сплаті судового збору 3654 грн. [PERSON]звернулася до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління , третя особа [PERSON], визнання договору поруки припиненим. У позові [PERSON] зазначала,що пункт 2.1. Кредитного договору передбачає що виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується договором поруки з фізичною особою. Як вбачається у доданому розрахунку заборгованості останній платіж третьою особою зроблений 28.01.2014 року. Таким чином прострочення третьої особи по кредитному договору №770-Ф від 23.05.2007 року відбулося 01.03.2014 року, тобто на наступний день опісля спливу останнього календарного дня попереднього місяця. Отже Відповідач набув права вимагати виконання зобов'язання від третьої особи 01.03.2014 року, а 6-ти місячний строк передбачений ч. 4 ст.559 ЦК України сплинув 01.09.2014 року. Таким чином позивач за зустрічним позовом вважає,що є підстави вважати договір поруки таким що є припиненим на підставі Договору та закону зокрема ч. 4 ст. 559 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та наполягаючи на них, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. У судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, причину неявки суду не сповістили, про день і час слухання справи повідомлялися завчасно, у встановленому законом порядку. На підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по наявних матеріалах у відсутність [PERSON] та [PERSON] Заслухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягають задоволенню частково, а вимоги [PERSON] задоволенню у повному обсязі в зв'язку з наступним. Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №770-Ф. На підставі п. п. 1.1 п.1 зазначеного договору [PERSON] було отримано кредит в сумі 46000 доларів США, строком до 22 травня 2017 року. За користування кредитом було встановлено плату в розмірі 12,5% річних, які повинні сплачуватись згідно п.1.6, п. 1.5 Кредитного договору. 28 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до Договору про іпотечний кредит №770-Ф від 23 травня 2007 року, згідно умов якого сторони змінили остаточний строк виконання зобов'язань - 22 травня 2021 року. Також сторони погодились, що Позичальник зобов'язується щомісячно, не пізніше останнього робочогоде я місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 515,00 доларів США шляхом внесення готівки до каси Банку та/або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у ТВБВ №10007/0325 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Виконання Позичальником зобов'язання за вищезазначеним Кредитним договором, забезпечується, зокрема: порукою фізичної особи - [PERSON], за договором № 1П/770-Ф від 23.05.2007 року. Згідно умов Кредитного договору Позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України встановлюється, що якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, свої зобов'язання за Кредитним договором Позичальник належним чином не виконує, а саме своєчасно не погашає кредит та відсотки по кредиту, чим порушує п. 1.5 Кредитного договору. Станом на 23.09.2014р у Позичальника за Кредитним договором є заборгованість: - заборгованість за кредитом складає: 29 410,90 дол. США (397815,63 грн.) - заборгованість за відсотками складає: 2 673,18 дол. США (36157,78 грн.) - пеня за прострочення відсотків складає: 127,95 дол. США (1730,67 грн.) - пеня за прострочення кредиту складає: 111,08 дол. США (1502,48 грн.) - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту складає: 22,15 дол. США (299,60 грн.) - заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту складає: 18,50 дол. США (250,23 грн.) - сума індексації прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції складає: 141,00 дол. США (1907,18 грн.) - сума індексації простроченого кредиту з урахуванням індексу інфляції складає: 120,50 дол. США (1629,90 грн.), які підлягають стягненню у судовому порядку. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню загальна сума заборгованості за договором у розмірі 32 625,26 дол. США , що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ складає: 441 293,47 грн. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, який підлягає задоволенню враховуючи наведене. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Пункт 2.1. Кредитного договору передбачає що виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується договором поруки з фізичною особою. Таким договором, є договір поруки №1П/770-Ф від 23.04.2007 року, згідно якого Позивач поручився за виконання третьої особи зобов'язань по кредитному договору №770-Ф від 23.05.2007 року з Позивачем. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 22.05.2021 року , сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши вимогу про дострокове повернення суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше тридцяти календарних днів. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У відповідності до п. 1.5. Договору позичальник зобов'язується проводити погашення Кредиту щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Як вбачається у доданому розрахунку заборгованості останній платіж [PERSON] зроблений 28.01.2014 року.(а.с.6 зв)., тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Таким чином прострочення [PERSON] по кредитному договору №770-Ф від 23.05.2007 року відбулося 01.03.2014 року, тобто на наступний день після спливу останнього календарного дня попереднього місяця. Отже ПАТ «Держощадбанк» набув права вимагати виконання зобов'язання від третьої особи 01.03.2014 року. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений,припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Пунктом 4.2. Договору поруки передбачено, що порука припиняється у разі якщо кредитор, в даному випадку Відповідач по справі, протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Так зважаючи на вищевказане такий шестимісячний строк сплинув 01.09.2014 року. Проте позовні вимоги до Позивача за цим позовом Відповідач заявив лише 13.10.2014 року (подав позов на пошту 10.10.2014 року), тобто після того як строк передбачений п. 4.2. Договору сплинув. Таким чином, є підстави вважати договір поруки таким що є припиненим на підставі Договору та закону зокрема ч. 4 ст. 559 ЦК України. Тотожна правова позиція викладена у правовій позиції по справі №6-53 цс 14 Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17.09.2014 року. Дане рішення було ухвалено за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень подібних правовідносинах. Отже у відповідності до ст. 360-5 ЦПК України дане рішення є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Вищенаведене свідчить про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання договорів поруки припиненим, а відтак позов ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Окрім того, ПАТ „Державний ощадний банк України», як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат, зокрема судового збору у розмірі 3654 грн. Оскільки [PERSON] не заявляла вимог про відшкодування судового збору, суд в силу ст. 10 ЦПК України залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: partial