Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду із вказаним позовом, в якому пояснив, що з 28 вересня 2007 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який є приватним підприємцем. Під час перебування у шлюбі сторонами було збудовано за спільні кошти подружжя торгівельні павільйони, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, Шевченківський район траса Хірків-Сімферополь. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 16.10.2013 року № 597 зазначеному об'єкту нерухомості було присвоєно поштову адресу:[ADDRESS] Земельні ділянка площею 0,0416 га, розташована під спірним об'єктом нерухомості передана [PERSON] в оренду терміном до 25 вересня 2016 року . Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20 травня 2013 року за ним визнано право власності на зазначений об'єкт нерухомості. Позивач не згодна з таким рішенням суду та бажає заявити претензії на поділ зазначеного майна, бо вважає його спільним сумісним майном подружжя Таким чином, до обсягу спільно нажитого майна, входить: торгівельний павільйон літ. «А» площею 9,6 кв.м., торгівельний павільйон літ. «Б» площею 12,1 кв.м., сарай літ. «В» площею 4,2 кв.м, літній майданчик №1 площею 42,6 кв.м., паркан №2 площею 13,6 кв.м., замощення І площею 45,3 кв.м. розташоване за адресою: [ADDRESS] На теперішній час добровільно поділити майно, що придбано у шлюбі відповідач не бажає, що у свою чергу порушує права позивача, як співвласника майна. Тому вона просить суд поділити їх з відповідачем майно у рівних долях та визнати за нею право власності на ? частину зазначеного вище майна. У судовому засіданні відповідачем за первісним позовом був поданий зустрічний позов до позивача, в якому він просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на торгівельний павільйон літ. "А" площею 9,6 кв.м., торгівельний павільйон літ. "Б" площею 12,1 кв.м., сарай літ. "В" площею 4,2 кв.м., літній майданчик № 1 площею 42,6 кв.м., паркан № 2 площею 13,6 кв.м., замощення І площею 45,3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], оскільки за ним, як за фізичною особою-підприємцем було визнано право власності на спірне майно. Вважає, що зазначене нерухоме майно є лише його особистою приватною власністю, претензії позивача на це майно безпідставні. Сторони у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, зустрічний позов не визнала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд в їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримала у повному обсязі, оскільки спірне майно створювалось виключно за кошти від підприємницької діяльності її довірителя, який займається цією діяльністю з 03.09.1996 року, а з позивачкою в шлюбі перебуває лише з 2007 р., вона не працює, не займається підприємницькою діяльністю. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд дійшов до наступного: Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ним , нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається. що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 29 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, передбачено, що майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 20 травня 2013 року визнано за фізичною особою-підприємцем [PERSON] право власності на торгівельний павільйон № 154-Ш, загальною площею 6,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, Шевченківський район, траса Харків-Сімферополь. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс13, майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст.60,61 СК України. Статтею 360-7 ЦПК передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, зазначене нерухоме майно є лише особистою приватною власністю [PERSON], а не спільною сумісною власністю подружжя.

Outcome: approved