Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач ПАТ „Універсал Банк" звернувся до суду з позовами до відповідачів [PERSON]. [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Після об'єднання справ в одне провадження, позивачем було узагальнено позовні вимоги про стягнення заборгованості (а.с.138-139 Т.2), які обґрунтовані наступним. Відповідно до умов кредитного договору № 065-2008-447 від 27.02.2008 року [PERSON] отримала у ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, кредит в сумі 500 000 швейцарських франків строком до 10.02.2038 року зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним Кредитним договором 27.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено Договір поруки № 065-2008-447-Р, згідно з яким останній зобов'язався відповідати по зобов'язаннях [PERSON] за Кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 27.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 27 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №359. Згідно п.1.1. Договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме квартиру, що має чотири жилі кімнати; загальною площею 160,90 кв.м., житловою площею 95,90 кв.м.; знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 лютого 2008 року, [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.07.2013 року складає 605 227,85 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.07.2013 року (8,5466 грн. за 1 швейцарський франк) становить 5 172 640,34 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 447 124,54 шв. франків (еквівалент - 3 821 394,59 гривень); по відсотках - 135 703,33 шв. франків (еквівалент - 1 159 802,08 гривень); підвищені відсотки - 22 399,98 шв. франків (еквівалент - 191 443,67 гривень). З урахуванням викладеного просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Універсал Банк» на квартиру, що має чотири жилих кімнати, загальною площею 160,90 кв.м., житловою площею 95,90 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 лютого 2008 року, [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за ціною, визначеною незалежним експертом в розмірі 3 085 000 гривень з метою часткового погашення заборгованості за кредитним договором №065-2008-447 від 27.02.2008 року в сумі 605 227,85 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.07.2013 року (8,5466 грн. за 1 швейцарський франк) становить 5 172 640,34 гривень; а також стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість по Кредитному договору №065-2008-447 від 27.02.2008 року в сумі 2 087 640,34 гривень. До спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов [PERSON] про визнання договорів недійсними (а.с.69-75 т.1), в якому вона просить визнати недійсним кредитний договір №065-2008-447 від 27.02.2008 року та договори, що укладені на його забезпечення, а саме договір поруки з [PERSON] та договори іпотеки нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю умов укладеного кредитного договору положення чинного законодавства, зокрема Закону України „Про захист прав споживачів", оскільки перед укладанням договору банк не повідомив позивача за зустрічним позовом у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформацію про умови кредитування, обмежившись лише вказівкою про здійснення цих дій у договорі. Письмового підтвердження споживача про ознайомлення з даною інформацією банком не отримано. Крім того, банком не було повідомлено про форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, чим порушено право споживача на свободу вибору продукції. Також, зміст кредитного договору порушує принцип рівність його сторін на шкоду інтересам споживача, продукт банку - валютний кредит є небезпечним для майнових інтересів споживача, договір не містить відомостей про сукупну вартість продукту, розмір супутніх послуг, умови договору є несправедливими. Також в даному провадженні об'єднано позовні вимоги [PERSON] про визнання договору поруки припиненим (а.с.188-190 т.1), в якому він просить визнати припиненим договір поруки №065-2008-447-Р, що укладений 27.02.2008 року між ним та ВАТ „Універсал Банк". Дані вимоги обґрунтовані тим, що 30.05.2012 року ПАТ „Універсал Банк" надіслав на адресу [PERSON] лист про підвищення в односторонньому порядку з 15.07.2008 року відсоткової ставки за користування кредитними коштами до 10,95% річних. [PERSON] як поручитель повідомлення про зміну відсоткової ставки не отримував. Дії банку по збільшенню відсоткової ставки змінюють зобов'язання боржника, внаслідок чого збільшується відповідальність поручителя без його на те згоди, що згідно ч.2 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Крім того, заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором виникла з 10.02.2010 року, шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя сплив 10.10.2010 року, однак позов до суду пред'явлений 04.07.2012 року, що згідно ч.4 ст.559 ЦК України є самостійною підставою для припинення поруки. Представники позивача ПАТ „Універсал Банк" в судовому засіданні заявлені у справі вимоги про стягнення заборгованості підтримали, просили їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] заперечували, посилаючись на їх необґрунтованість. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засідання проти задоволення вимог про стягнення заборгованості заперечував, просив у їх задоволенні відмовити, задовольнивши заявлені його довірителями позовні вимоги. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.02.2008 року між ВАТ „Універсал Банк", правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 065-2008-447 (далі-Кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 500 000 швейцарських франків строком до 10.02.2038 року зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитом. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме відповідно до п. 2.1.3 Кредитного договору було перераховано кредитні кошти в сумі 500 000 швейцарських франків на рахунок позичальника [NUMBER], що підтверджується випискою по рахунку Позичальника та заявою на видачу готівки від 27 лютого 2008 року. В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитних договорів. Пунктом 2.5 Кредитного договору розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку №2 до Кредитного договору. За домовленістю сторін датою погашення щомісячних платежів сторонами визнано останній робочий день, що передує « 10» числу кожного місяця (п.2.4 Кредитних договорів). В порушення вимог п.5.3.2. Кредитного договору відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно останньої прийнятої судом заяви про збільшення позовних вимог, ПАТ „Універсал Банк" вирахувано заборгованість відповідача станом на 25.07.2013 року у розмірі 605 227,85 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.07.2013 року становить 5 172 640,34 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 447 124,54 шв. франків, еквівалент - 3 821 394,59 гривень; по відсотках - 135 703,33 шв. франків, еквівалент - 1 159 802,08 гривень; підвищені відсотки - 22 399,98 шв. франків, еквівалент - 191 443,67 гривень. Згідно п.2.8 Договору, при надходженні від позичальника коштів в погашення заборгованості перед кредитором за цим договором виконання зобов'язань позичальника здійснюється у наступній черговості: сплата комісійної винагороди у разі дострокового погашення кредиту, сплата процентів за користування кредитом понад встановлений строк кредитування або терміни повернення суми кредиту згідно умов графіку погашення (процентів за підвищеною відсотковою ставкою), сплата нарахованих строкових процентів за користування кредитом (процентів за базовою процентною ставкою), сплата простроченої заборгованості по кредиту, сплата строкової заборгованості за кредитом, штрафні санкції. Відповідно до п.2.10 Кредитного договору, у випадку, якщо на поточному рахунку позичальника знаходиться сума більше ніж сума щомісячного платежу на день погашення, розмірі якого визначений в п.2.4-2.5 цього договору, відбувається погашення лише суми щомісячного платежу. Решта суми залишається на такому поточному рахунку позичальника до настання наступної дати погашення щомісячного платежу. Зі змісту п.2.11 Кредитного договору вбачається, що у випадку, якщо на поточний рахунок позичальника зарахована сума в погашення кредиту менша, ніж сума щомісячного платежу, погашення заборгованості відбувається згідно з черговістю, встановленою п.2.8 Договору. Під час судового розгляду справи встановлено, що з серпня 2008 року по січень 2010 року [PERSON] щомісячно сплачено платежів у розмірі, більшому ніж визначений договором. При цьому, переплата по сплаті щомісячних платежів не пов'язана з порушенням позичальником процедури дострокового погашення кредиту (розділ 4 кредитного договору). Аналіз вказаних вище вимог Кредитного договору дає змогу дійти висновку про те, що у випадку сплати коштів понад щомісячний платіж, різниця має бути залишена на поточному рахунку позичальника до настання наступної дати погашення щомісячного платежу. В нашому випадку переплати за кожен місяць мають сумуватись між собою та вперше підлягати зарахуванню по кредиту у випадку прострочення чергового щомісячного платежу, або внесення його у меншому розмірі. Такий порядок зарахування коштів не змінює розмір щомісячного платежу, що має сплачуватись в подальшому на виконання умов договору та погоджений сторонами при підписанні кредитного договору. Позивач за первісним позовом, в порушення вказаних положень договору, переплати за кожним щомісячним платежем спрямовував на погашення відсотків, що призводило в подальшому до зміни графіку погашення заборгованості, зменшення щомісячних сум до сплати без погодження з позичальником. Такі дії також призвели до неправомірного нарахування підвищених відсотків, які почали розраховуватись з лютого 2010 року, хоча на цей момент за умови правильного розподілення здійснених переплат, коштів було б достатньо для здійснення щомісячних платежів в повному обсязі та застосування санкцій у більш пізньому періоді. З огляду на такі порушення при зарахування коштів, судом за клопотанням представника відповідачів було призначено судово-економічну експертизу. Згідно висновку №10390/13-45 від 25.02.2013 року (а.с.231-239 т.2), різниця надмірно сплачених коштів зараховувалась як сплата відсотків. В цій частині висновок експерта підтверджує невірність проведених розрахунків заборгованості позивачем. Також, даним експертним дослідженням, виходячи з умов графіку погашення, погодженого між сторонами 27.02.2008 року, встановлено, що станом на 25.07.2013 року загальна сума заборгованості складає 599 304,33 швейцарські франки, з яких: - заборгованість зі сплати основної суми кредиту - 443 988,50 швейцарські франки; - заборгованість по відсоткам - 131 872,25 швейцарські франки; - заборгованість по підвищеним відсоткам - 23 443,58 швейцарські франки. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. На думку суду, позивачем доведено обставини щодо неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, наявності заборгованості що сплаті щомісячних платежів, штрафних санкцій. При цьому єдиним належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості відповідача в даній справі може бути лише розрахунок, що здійснений експертом при проведенні дослідження. Розрахунки, додані позивачем до позовної заяви вважатись належним доказом не можуть, з огялду на порушення порядку зарахування коштів, що зазначені вище. Невірність банківських розрахунків підтверджено також висновком експерта. Отже, судом встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №065-2008-447 від 27.02.2008 року станом на 25.07.2013 року складає 599 304,33 швейцарські франки, з яких: - заборгованість зі сплати основної суми кредиту - 443 988,50 швейцарські франки; - заборгованість по відсоткам - 131 872,25 швейцарські франки; - заборгованість по підвищеним відсоткам - 23 443,58 швейцарські франки. Також судом встановлено, що виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] було забезпечено шляхом укладання забезпечувальних договорів. Так, 27.02.2008 року між ВАТ „Універсал Банк", правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки № 065-2008-447-Р згідно з яким останній зобов'язався відповідати по зобов'язаннях Позичальника за Кредитним договором. Згідно п.1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Позивачем у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредитного регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Пунктом 1.4 Договору поруки передбачено, що Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. 08.03.2012 року на адресу відповідачів було направлено позивачем вимоги-попередження від 03.03.2012 року, які отримані відповідачами 09.03.2012 року, однак ними свої зобов'язання не виконано. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 27.02.2008 року між ВАТ „Універсал банк", правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 27 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №359. Згідно п.1.1. Договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме квартиру, що має чотири жилі кімнати; загальною площею 160,90 кв.м., житловою площею 95,90 кв.м.; знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 лютого 2008 року, [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. За умовами Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань за будь-яким з вищевказаних Основного договору, що обумовлюють основне зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (п. 2.1.1. Договору іпотеки). У разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за будь-яким з вищевказаних Основного договору, що обумовлюють основне зобов'язання, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки (п 2.1.2. Договору іпотеки). Згідно п.1.5 Договору іпотеки, іпотека розповсюджується на всі приналежності Предмету іпотеки та на всі невід'ємні від майна поліпшення, складові частини, внутрішні системи, що існують на момент укладення Договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцем в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом Договору - Предметом іпотеки, - і не потребують внесення змін до Договору. Вирішуючи по суті заявлені у справі вимоги, суд виходить з наступних положень чинного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону). Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. З ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч.1 ст.590 та ст.578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. В п. 4.2 договору іпотеки сторонами визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або за договором між іпотекодавцями та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього. Цим же договором сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договору, і може бути здійснене шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (п. 5.1 вказаного договору іпотеки). Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону та виходячи з умов укладеного між сторонами договору, суд вважає, що банк, як іпотекодержатель має право на звернення стягнення на іпотечне майно шляхом набуття права власності. Згідно заявлених у справі позовних вимог ПАТ „Універсал Банк" просить визнати за ним право власності на предмет іпотеки за ціною 3 085 000 грн. посилаючись на те, що саме така вартість визначена звітом про оцінку майна, що виконаний ТОВ „Серта Істейт" (а.с.140-149 т.2). Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №3266/13-42 від 19.07.2013 року (а.с.124-134 т.2), ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом і в цінах на момент проведення дослідження становить 3 792 574,00 грн. Даний висновок суд вважає належним доказом в даній справі, що визначає вартість нерухомого майна на момент розгляду справи, оскільки звіт про оцінку майна є письмовим доказом у справі, при проведенні дослідження не досліджувалось вартість проведених ремонтних робіт в даній квартирі, наявність в ній елементів оздоблення, які безпосередньо пов'язані з даним об'єктом нерухомості. Як вже зазначалось вище, загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №065-2008-447 станом на 25.07.2013 року становить 599 304,33 швейцарських франків. Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи визначення суми боргу в іноземній валюті, суд вважає правильним зазначити у рішенні суду еквівалент даної суми в національній валюті України - гривні станом на 07.03.2014 року (день винесення рішення у справі). Сума боргу у розмірі 599 304,33 швейцарських франків згідно курсу НБУ станом на 07.03.2014 року складає 6 340 639,81 грн. (офіційний курс станом на 07.03.2014 року складає 10,58 грн. за один швейцарський франк). Частина даного боргу має бути погашена за рахунок вартості нерухомого майна, що передається у власність іпотекодержателю - позивачу в даній справі. Вартість квартири згідно висновку експерта станом на 19.07.2013 року (дата проведення оцінки) складає 3 792 574,00 грн. Станом на 19.07.2013 року курс швейцарського франку до гривні у визначеній НБУ у розмірі 8,46 грн. за один швейцарський франк. З огляду на відмінність курсу швейцарського франку до національної валюти станом на липень 2013 року та березень 2014 року, суд вважає правильним вирахувати вартість квартири на момент проведення оцінки експертом у швейцарських франках, згідно курсу НБУ на момент оцінки, що складає 448 294,79 швейцарських франків. Станом на 07.03.2014 року дана сума становить згідно курсу НБУ 4 742 958,87 грн. Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем на вказаний об'єкт нерухомості, загальна сума заборгованості [PERSON] має бути зменшена на дану суму. Решта заборгованості у розмірі 1 597 680,94 грн. підлягає солідарному стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Уточнення таким чином суми заборгованості, вартості предмету іпотеки та різниці між ними, на думку суду, не виходить за межі позовних вимог та не порушує принцип диспозитивності цивільного процесу. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] про визнання договорів недійсними, суд виходить з наступного. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Судом встановлено, що під час підписання спірного договору Позичальник був ознайомлений з його умовами та наслідками. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір укладений за домовленістю сторін (позивачем та відповідачем) з досягненням всіх істотних умов договору та згідно з діючим законодавством України. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача [PERSON] на те, що відповідачем порушено умови п.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки п.8.5. Кредитного договору передбачено, що Позичальник підтверджує, що до укладення ним цього Договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у Кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження Кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями Позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; в) можливості та умов дострокового повернення кредиту) тощо. Таким чином, при укладанні договору відповідачем за зустрічним позовом дотримано вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. N 168. На думку суду, своїм підписом під Кредитним договором №065-2008-447 від 27.02.2008 року Позичальник підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з його умовами. Позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що їй при укладанні кредитного договору не доведено інформацію, що зазначена вище. Посилання позивача [PERSON] на те, що їй не було надано інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та порушено таким чином п.п.1,4,5,6,7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки така вартість визначена в Додатку №2 до Кредитного договору, а саме: розміри погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, платежі за надані супутні послуги на користь банку та на користь третіх осіб, розмір процентної ставки, абсолютне значення подорожчання кредиту. Крім того, в Додатку №1 до Кредитного договору визначено перелік та вартість супутніх послуг, що надаються Кредитором та третіми особами в пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту. Суд вважає також безпідставним посилання позивача [PERSON] на ненадання інформації з боку Банку про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу швейцарського франка до гривні, що мало на меті позбавити споживача можливості відмовитись від кредитного договору без сплати штрафних санкцій, оскільки пунктом 8.5. Кредитного договору Позичальник був повідомлений про можливість настання валютних ризиків, пов'язаних із зміною курсу валюти кредиту, а також про те, що ці ризики несе Позичальник. Розділом 6 Кредитного договору врегульовано відповідальність його сторін, а саме п.6.1 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим Договором. Посилання позивача [PERSON] на те, що її волевиявлення під час укладення спірного Кредитного договору не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки в момент укладення договору вона отримувала курс хіміотерапії, внаслідок сильної дії лікарських засобів, це відобразилось на її здатності усвідомлювати значення своїх дій. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність вільного волевиявлення позивача, нею не надано. При цьому, виписний епікриз з історії хвороби не може бути беззаперечним доказом, що підтверджує вказану обставину. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Обґрунтовуючи припинення поруки, [PERSON] посилається на те, що банком в односторонньому порядку підвищено відсоткову ставку за кредитним договором до 10,95% річних з 15.07.2008 року, на що свою згоду поручителем не надано. В матеріалах справи міститься лист ПАТ „Універсал Банк" №11519 від 30.05.2012 року, адресований [PERSON] про те, що процентна ставка за кредитним договором з 15.07.2008 року складає 10,95% річних. Судом встановлено, що ПАТ „Універсал Банк" та [PERSON] не досягали згоди щодо зміни істотних умов кредитного договору щодо зміни обсягу відсоткової ставки за користування кредитом. Як вбачається зі змісту всіх наданих розрахунків заборгованості, процентна ставка за користування кредитними коштами визначена у розмірі 9,95% річних, при цьому, зміні ця відсоткова ставка за вимогами банку не підлягала. Сума заборгованості за кредитним договором визначена висновком експерта (що покладена в основу цього рішення), здійснена на підставі розрахунків відповідно до графіку платежів від 27.02.2008 року, який не передбачав збільшення відсоткової ставки. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що протягом строку дії кредитного договору зобов'язання відповідача [PERSON] зазнавали таких змін, які б збільшували обсяг відповідальності поручителя [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, враховуючи те, що договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а день настання строку виконання основного зобов'язання визначений умовами Кредитного договору датою 10.02.2038 року, позивачем пред'явлено вимоги до відповідачів, які отримані ними 09.03.2012 року, суд не вбачає підстав для визнання договору поруки [PERSON] таким, що припинив свою дію. Вважає необґрунтованими заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом з цих підстав, що свідчить про відсутність підстав для їх задоволення чи відмови в задоволенні первісних позовних вимог щодо стягнення заборгованості з [PERSON] Доводи позовної заяви [PERSON] щодо настання строку виконання основного зобов'язання в квітні 2010 року та необхідність відрахунку шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя саме з цієї дати, суд вважає такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та умов договорів, що укладені між сторонами, зокрема щодо строку виконання основного зобов'язання, а тому є необґрунтованими. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги, що заявлені у справі [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають розподілу між відповідачами. На підставі викладеного,

Outcome: partial