Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач 18.02.2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом (а.с.1-4), посилаючись на наступні обставини. 02.02.2017 року між сторонами було укладено договір позики № 131926 в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти у сумі 2400 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування. П. 1.3. Договору встановлено, що позика надається строком на 15 днів, п. 1.4. встановлено, що дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позчальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 2\~400 грн 00 коп. , що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕР», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП -180516-3 від 18.05.2016 року. Таким чином, позивачем належним чином було виконано умови Договору позики, в той же час як [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором відносно своєчасного повернення коштів та сплати нарахованих за їхнє користування відсотків у встановлені договором терміни не виконав, у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість за кредитом, яка станом на 13.02.2020 року становить 102 136 грн. 16 коп., з яких 2400 грн.00 коп.-\~основний борг, 47 822 грн. 40 коп.\~- заборгованість за відсотками, 52 368 грн.\~00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання коштів, не повертає позивачу позику та відсотки за її користування, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором та судові витрати. Справу просить розглядати в порядк спрощеного позовного провадження, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.4). Ухвалою про відкриття провадження від 31.03.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 06.2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за договором позики № 131926 від 02.02.2017 року в розмірі 102\~136,16 грн., вирішено питання про стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 18.02.2021 року скасовано заочне рішення по вказаній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, стороні відповідача був наданий строк 15 днів з дня отримання такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 09.03.2021 року представником відповідача [PERSON] , [PERSON] подано до суду відзив на позов (а.с. 69-72), згідно якого представник просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи свої заперечення наступним. Так, спірний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін елекіронного правочину втілюється в електронному документі. Ст. З Закону України "Про електрону комерцію" вказує, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст, 6 Закону України "Про електронні документи та пектронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувана електронного Документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про е лектронний цифровий підпис. Договір позики № 131926 від 02.02.2017 року укладений між сторонами по даній справі вищевикладеним вимогам законодавства не відповідає. Також зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам та додатковим відсоткам, нарахованих позивачем за період часу після 17.02.2017 р. не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12. провадження N 14-10цс18 У цій справі сторони погодили строк дії договору позики 15 днів, а також погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, вважаю, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625\~ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вказує, що вимоги позивача є безпідставними. Ухвалою суду від 18.02.2021 року стороні позивача було роз`яснено право надати відповідь на відзив відповідача, однак такої відповіді у передбачений строк на адресу суду надано не було. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою\~статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Устатті 3ЦК України\~визначені загальні засади цивільного законодавства, в тому числі, свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Частиною 1\~ст.205 ЦК України\~встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телефонограмах, якими обмінялися сторони… Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 3\~ст.207 ЦК України\~встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч.2\~ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509). У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За змістом ч.1 ст.626ЦК України,договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України\~встановлено, що відповідно до статті 6цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1\~ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ч.ч.1, 2\~ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої саме до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1048\~ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Особливості регулювання відносин за договором позики встановлені статтями 1049 та 1050\~ЦК України. Так, частиною 1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Частинами 1, 2\~статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~у редакції статті Закону, яка діяла на час укладення спірного договору кредиту, передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками…Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:1) особу та місцезнаходження кредитодавця;2) кредитні умови, зокрема:а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;б) форми його забезпечення;в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;г) тип відсоткової ставки;ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;е) строк, на який кредит може бути одержаний;є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Пунктом 22\~статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~встановлено, що споживач\~фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до\~ст.5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ\~документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа… Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Частиною 6\~ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із п.9 ч.1\~ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», інформаційні електронні послуги\~платні або безоплатні послуги щодо оброблення та зберігання інформації, що надаються дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем за індивідуальним запитом їх одержувача. Пунктом 12\~ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»\~встановлено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до\~ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі,електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на сайті позивача заповнено заявку на отримання позики від ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с.14-17). 02.02.2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики № 131926 в електронній формі, на підставі якого [PERSON] отримав позику в розмірі 2400,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування. (а.с. 18-22). Вказаний договір підписаний з використанням електронного підпису, який є аналогом власноручного підпису. (а.с.22). Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2. Договору). Строк надання позики встановлено п. 1.3. Договору та складає 15 днів, позика має бути повернута до 17.02.2017 року. Згідно з п.1.4. Договору, цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання останнім своїх зобов`язань за Договором. Пунктом 1.5. Договору позики встановлено, що строк та проценти за користування позикою за цим Договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою за наступними умовами: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору. Позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором (п.2.2.2.2. Договору). У випадку прострочення сплати заборгованості за цим Договором позичальник зобов`язаний у повному обсязі сплатити проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування позикою (п.2.2.2.4. Договору). Строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим Договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.3.2. Договору). Відповідно до п.3.3. Договору позики, заборгованість за договором позики, що включає в себе суму позики, нараховані основні проценти, додаткові проценти у разі несвоєчасного повернення заборгованості позичальником, підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок позикодавця у строк, встановлений договором позики Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.м.4.2. Договору). Графіку розрахунків до Договору позики не долучено. З довідки заборгованості встановлено, що позивач нарахував відповідачеві станом на 13.02.2017 року заборгованість в сумі 102 590,40 грн., з яких: 2400,00 грн.\~заборгованість за основною сумою позики; 47822, 40 грн.\~заборгованість за відсотками; 52 368,00 грн.\~заборгованість за простроченими відсотками (а.с.23). Також, судом встановлено, що між позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 18.05.2016 року укладено договір про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 (а.с. 25-27), предметом якого є організація та здійснення переказу грошових коштів Фінансовою компанією на користь Кредитної установи по трансакціях, що ініціюються клієнтами-держателями електронних платіжних засобів з використанням електронних способів обробки платежів на підставі укладених з кредитною установою угод; організація та здійснення переказів грошових коштів від кредитної установи на банківські картки клієнтів (для видачі кредитів або позик). Разом з тим, Договір позики № 131926 від 02.02.2017 року не містить умов про перерахування суми позики у визначеному розмірі 2400 грн. на дату його укладання, на картковий рахунок відповідача [PERSON] з боку ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Так, доданий позивачем до матеріалів справи лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 6286-ВП від 08.02.2020 року в якості підтвердження проведення переказу суми коштів на рахунок відповідача за вказаним договором позики від 02.02.2007 року, не є належним доказом по справі, оскільки підтверджує переказ коштів на катку відповідача на дату 01.02.2017 року та на суму 1500 грн. Жодного іншого доказу на підтвердження перерахування позивачем чи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає позивачеві технічну можливість для проведення операцій, на банківський рахунок, вказаний відповідачем, грошових коштів в сумі 2400 грн., тобто суми позики за Договором позики № 131926 від 02.02.2017 року матеріали справи не містять. Крім того, судом встановлено, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» від 27.10.2015 року не містять умов та порядку перерахування грошових коштів, наданих товариством у позику через будь-яку іншу фінансову компанію, в тому числі, на підставі укладених договорів про надання технічних можливостей товариству для проведення операцій, по яких банк-еквайер здійснює зарахування коштів, зокрема, через фінансову установу ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с.7-13). Таким чином, позивачем до позову не додано жодного належного та допустимого фінансового документу, який би підтверджував факт перерахування на банківський рахунок відповідача відповідної суми позики, згідно вимог п.1.4. Договору, яким встановлено умову, що цей Договір є укладеним лише з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником. З правового висновку Верхового Суду, викладеного у постанові від 28.08.2020 року у справі №922/2081/19 вбачається, що відповідно до абзацу 11 статті 1 і частин 1, 2 статті9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» первинний документ\~документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі. Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг та доходи від реалізації товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. До первинних документів бухгалтерського обліку … належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції… Фактом підтвердження господарської операції є первинні документи. Проте, позивачем не було надано до суду первинного документу, що підтверджував господарську операцію\~перерахування відповідної суми позики на банківський рахунок позивача, а сам факт підписання сторонами електронного договору позики не свідчить про його укладення та про факт виконання позивачем своїх зобов`язань за вказаним договором про перерахування суми позики [PERSON] і про не виконання відповідачем умов договору про повернення позики. Таким чином, позивач не виконав вимоги п.п.1.1., 1.4. Договору позики, тобто, в порушення вказаних умов та вимог п.2.1.2.4. Договору, не виконав свої зобов`язання за цим Договором позики. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1046 ЦК України\~встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відтак, Договір позики від 02.02.2017 року між позивачем та відповідачем, відповідно до вимог його п.1.4. та ч.ч.1, 2 ст.640, ст.1046 ЦК України\~не є укладеним, оскільки належних доказів того, що відповідна сума грошових коштів за цим Договором передана позивачем відповідачеві, в матеріалах справи немає. Оскільки на підтвердження факту укладення договору позики, тобто факту передання позикодавцем визначеної суми позики позичальникові, позивачем не надано суду належних, достовірних, достатніх, допустимих доказів\~документів, які посвідчують перерахування ТОВ «ВЕЛЛФІН» [PERSON] визначеної Договором позики від 02.02.2017 року суми позики в розмірі 2400,00 грн., то у відповідача не виникло зобов`язання за цим Договором щодо повернення суми, зазначеної в Договорі. Так, в силу вимог ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування і як наслідок рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1\~ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1\~ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6\~ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2\~ст.89 ЦПК України). Крім того, обґрунтування наявності обставин для задоволення позову повинні здійснюватися позивачем за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення з відповідача суми позики, заборгованості за відсотками та простроченими відсотками в загальній сумі 102\~136,16 грн. є безпідставними, а отже, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідачем не порушені права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду з цим позовом. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити через необґрунтованість. Так як позивачу відмовлено у задоволенні позову повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір, що відповідає положенням ч.1\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed