Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в особі філії „ЗРУ" ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" звернуся до суду з позовом до [PERSON] про тлумачення умов договору. У позовній заяві вказує, що 20.09.2007 року між ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії №9-44554-097К, згідно з умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 36 800 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договорі поруки №9-4554-097П від 20.09.2007 року. В пункті 1.1 договору поруки визначено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №9-4554-097К від 20.09.2007 року, укладений між Кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові наданий кредит у розмірі 36 800 доларів США, зі сплатою 14,0% річних строком до 20.09.2022 року. На думку позивача в п.1.1 договору поруки встановлено строк, а саме до 20.09.2022 року відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором. Відповідач вважає, що у договорі поруки строк не встановлено і відповідно до цього договору застосовується положення ч.4 ст.559 ЦК України, яка визначає, що у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. На підставі викладеного позивач просить: витлумачити п.1.1 договору поруки укладеного 20.09.2007 року між ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та [PERSON] №9-4554-097П в частині визначення дати дії поруки до 20.09.2022 року. Таким чином у договорі поруки встановлено строк дії поруки до 20.09.2022 року; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача - Бутт І.А., позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - [PERSON], позов не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи. Третя особа в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але направлена судова повістка була повернута до суду з відміткою поштового відділення зв'язку „за закінченням терміну зберігання. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в особі філії „ЗРУ" ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.09.2007 року між ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії №9-44554-097К, згідно з умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 36 800 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договорі поруки №9-4554-097П від 20.09.2007 року. В пункті 1.1 договору поруки визначено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №9-4554-097К від 20.09.2007 року, укладений між Кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові наданий кредит у розмірі 36 800 доларів США, зі сплатою 14,0% річних строком до 20.09.2022 року. На думку позивача в п.1.1 договору поруки встановлено строк, а саме до 20.09.2022 року відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором. Відповідач вважає, що у договорі поруки строк не встановлено і відповідно до цього договору застосовується положення ч.4 ст.559 ЦК України, яка визначає, що у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьої цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, установлена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. За змістом ч.3 ст.213 ЦК України тлумачення дається не окремому пункту договору поруки, а враховується зміст усього договору. Пунктом 6.2 договору поруки встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання божником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України. Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору поруки, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такій строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Як зазначено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з рішення апеляційного суду Запорізької області від 14.05.2014 року, ухваленого за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2013 року за позовом [PERSON] до ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" про визнання договору поруки припиненим, апеляційним судом було встановлено, що „банк звернувся з позовом до Ленінського районного суду м. Запоріжжя тільки 07.06.2010 року, тобто після встановленого законом та п.п. 5.1, 5.2 договору поруки №9-4554-097П шестимісячного строку для звернення кредитора до поручителя з вимогою про повернення кредиту. Отже, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припинилась". У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed