Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

23 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21 березня 2006 року, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі вказаного договору [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка свої зобов'язання щодо своєчасного погашення кредитних коштів належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 листопада 2014 року у неї виникла заборгованість по кредиту в сумі 21702,98 грн., яка складається з наступного: 3150,05 грн. - заборгованість за кредитом; 17043,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штраф відповідно до п.8.6 умов і правил надання банківських послуг у розмірі 1509,67 грн., з яких 500 грн. - фіксована частина та 1009,67 грн. - процентна складова. В добровільному порядку [PERSON] не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредитних коштів, процентів та штрафу. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідачки заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Представник Публічного акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" Сафір Ф.О. в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити позивачу в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Заслухавши відповідачку [PERSON], дослідивши матеріали справи, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 березня 2006 року [PERSON] звернулась до ЗАТ КБ "Приват Банк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9). Вказана анкета-заява є фактично договором, оскільки спрямована на встановлення цивільних прав та обов'язків сторін та відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Своїм підписом у вказаній вище заяві відповідачка підтвердила, що ознайомилась та погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Також вона погодилась з тим, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між нею та банком договір про надання банківських послуг. На підставі вказаного договору [PERSON] отримала кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів як на карту клієнта, так і шляхом списання банком коштів з дебетної карти (а.с. 9). Згідно пунктів 3.2, 3.3. Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили, що банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредиту на картці, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін. Крім того, відповідно до пункту 6.4 Умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів клієнт зобов'язаний пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) (а.с. 14, 15). З наданого Публічним акціонерним товариством КБ "ПРИВАТБАНК" розрахунку вбачється, що станом на 30 листопада 2014 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 21702,98 грн., яка складається з наступного: 3150,05 грн. - заборгованість за кредитом; 17043,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штраф відповідно до п.8.6 умов і правил надання банківських послуг у розмірі 1509,67 грн., з яких 500 грн. - фіксована частина та 1009,67 грн. - процентна складова (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як зазначено в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішенням Верховного Суду України. Отже, вказана постанова Верховного Суду України є обов'язковою при розгляді даної цивільної справи. Як встановлено судом, картка, яка була видана відповідачці 21 вересня 2006 року при укладенні договору кредиту, по об'єктивним причинам на момент пред'явлення позову (23 січня 2015 року) у [PERSON] не збереглась. Оскільки за договором визначені щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (ст. 257 ЦК України), а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). З довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27 лютого 2015 року вбачається, що строк дії картки типу: [NUMBER], [NUMBER], яка була видана [PERSON], витік 31 березня 2009 року. Після чого картка була перезаведена (а.с. 45). Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором без номеру від 21 березня 2006 року останній платіж по погашенню заборгованості по кредиту [PERSON] здійснено 13 вересня 2006 року (а.с. 6-7). Тобто станом на 31 березня 2009 року у [PERSON] вже була заборгованість по кредиту, яка почала нараховуватись з жовтня 2006 року. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом 23 січня 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Договір про збільшення позовної давності відповідно до вимог ст. 259 ЦК України сторонами не укладався. На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач доказів про поважність пропуску строків позовної давності суду не надав, так само як не надав доказів і про його переривання. З клопотанням про поновлення строку позовної давності до суду також не звертався. З урахуванням встановлених обставин справи,, факту пред'явлення позову 23 січня 2015 року та заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд вважаєза необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed