Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, прохаючи визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним йому на праві власності жилим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05.12.2003 відповідачі були усиновлені ним та його дркжиною [PERSON] та буди зареєстровані у його житловому будинку. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 10.11.2016 усиновлення [PERSON] було скасовано та присвоєно йому прізвище "[PERSON]", та по-батькові "[PERSON]". [PERSON] 03.11.2016 змінив прізвище на "[PERSON]", по-батькові не змінював. Зазначає, що відповідач [PERSON] у його будинку не проживає з грудня 2015 року, а відповідач [PERSON] - з листопада 2016 року. На разі, фактичне місце проживання відповідачів йому не відоме. Ухвалою суду від 11.05.2018 вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі, які належним чином повідомлені про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не скористалися своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05.12.2003 подружжям [PERSON] та [PERSON] був усиновлений неповнолітній [PERSON], [INFO] та присвоєно останньому прізвище "[PERSON]", по-батькові "[PERSON]". Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2003 подружжям [PERSON] та [PERSON] був усиновлений неповнолітній [PERSON], [INFO] та присвоєно останньому прізвище "[PERSON]", по-батькові "[PERSON]". Рішенням Рокитнянського раойнного суду Київської області від 10.11.2016 скасовано усиновлення подружжям [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], змінено його прізвище на "[PERSON]", по-батькові на "[PERSON]". [PERSON] 03.11.2016 змінив присвоєне йому при усиновлені прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]", по-батькові не змінював. Відповідач [PERSON] не проживає за зареєстрованим місцем проживання у будинку позивача з грудня 2015, а відповідач [PERSON] - з листопада 2016. Участі в утриманні будинку відповідачі не приймають, причини їх непроживання у вказаному будинку невідомі. Перешкод у користуванні будинком позивач відповідачам не створює. Викладені обставини підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, якими є: - копія договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] (а.с.4-5); - копія рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05.12.2003 з справі за заявою [PERSON], [PERSON] про усиновлення [PERSON] (а.с.6); - копія рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2003 у справі за заявою [PERSON], [PERSON] про усиновлення [PERSON] (а.с.7; - копія рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 10.11.2016 у справі за позовом органу опіки та піклування Рокитнянської РДА до [PERSON] та [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування Ромашківської сільської ради, Рокитнянський районний центр соціальних служб про скасування усиновлення (а.с. 8-9); - акт обстеження житлово-побутових умов проживання гр. [PERSON] від 24.01.2018 (а.с.10); - копія повідомлення Рокитнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області № 16.20-03-29 від 24.03.2018 (а.с.11). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вказані обставини спору відповідачем визнаються, а тому доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із житлових правовідносин та мають регулюватися положеннями ст.ст. 150, 156 ЖК та ст.ст. 391, 405 ЦК України. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім'ї власника житла, який проживає разом з ним, має право на користування цим житлом відповідно до закону та втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом ( ч.2 ст. 405 ЦК). Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], як член сімї позивача, та відповідач [PERSON], як бувший член сім'ї позивача, втратили передбачене законом право користуванням належним позивачу на праві власності житловим будинком [ADDRESS], а тому позов грунтується на вимогах закону. За вимогами положень п. 10 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, а тому останній у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" має бути стягнутий на користь держави з відповідачів у справі, а саме в сумі 704.80 грн. з кожного.

Outcome: approved