Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням-кв.№14 буд.№10-А по вул.Семашка м.Ніжина Чернігівської області та зняття його із реєстрації місця проживання, з посиланням на те, що позивач є власником даної квартири, відповідач є її колишнім чоловіком, з яким шлюб розірваний, з 2008 року відповідач у квартирі не проживає, на вимогу позивача щодо зняття із реєстрації місця проживання у даній квартирі відповідач належним чином не реагує, що порушує право позивача, як власника квартири, перешкоди відповідачу у користуванні квартирою відсутні. В поясненнях на позов представник третьої особи Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області [PERSON] вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині зняття відповідача із реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що підставою для знаття із реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що відповідач з листопада 2008 року у квартирі не проживає, перешкоди у користуванні квартирою відсутні. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, про що свідчить довідка Ніжинського міськрайонного суду від 11 серпня 2015 року про повідомлення відповідача про судовий розгляд справи 27 серпня 2015 року, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, позивач в судовому засіданні не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач близько 8 років не проживає у кв.№14 буд.№10-А по вул.Семашка м.Ніжина, його речі у квартирі відсутні, перешкоди у користуванні відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач в 2008 році покинув позивача і не проживає у квартирі, його речі у квартирі відсутні, перешкоди у користуванні відсутні. Позов підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Позивач є власником кв.№14 буд.№10-А по вул.Семашка м.Ніжина, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 30 травня 2002 року, повідомленням КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 23 липня 2015 року, відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20 вересня 2012 року, відповідач згідно довідки Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області від 15 липня 2015 року має зареєстроване місце проживання у даній квартирі з 15 червня 2002 року. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Спір виник між позивачем, як власником квартири, та відповідачем, як колишнім членом сім"ї позивача, при цьому право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту від 02 липня 2015 року за участі представника КП "СЕЗ", позивача, [PERSON], [PERSON], відповідач із жовтня місяця 2008 року у вищезазначеній квартирі не проживає, його речі у даній квартирі відсутні, що підтверджується також і показаннями свідків [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, постановою Ніжинського МВ УМВС від 03 листопада 2008 року, згідно якої відповідач 05 жовтня 2008 року, забравши свої особисті речі, залишив дану квартиру.За таких обставин відповідач втратив своє право на користування вищезазначеною квартирою. Докази на підтвердження наявності домовленості сторін щодо користування квартирою відсутні. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11. Із врахуванням вирішення питання про право користування відповідачем жилим приміщенням підстави для задоволення позову в частині зняття відповідача із реєстрації місця проживання в судовому засіданні не встановлені. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 243 грн. 60 коп судового збору. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: partial