Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У лютому 2021 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за кредитним договором №Д243/АА-018.08.2 від 01.08.2008 року у розмірі 242530,70 грн; судові витрати - 3637,96 грн; понесені судові витрати на правову допомогу - 20000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 01.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №Д243/АА-018.08.2 від 01.08.2008 року, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 38180,00 дол. США зі сплатою 14,5%. 04.07.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №Д243/АА-018.08.2 від 01.08.2008 року. Станом на 18.12.2020 року заборгованість становить 1205538,08 грн, з яких: 953131,53 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 47403,95 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 205002,60 грн заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на тримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 18.12.2020 року відповідно до розрахунку заборгованості, становить 242530,70 грн, з яких: 85862,96 грн три відсотки річних за період з 18.12.2017 року по 18.12.2020 року; 156667,74 грн нарахована пеня за період з 18.12.2019 року по 18.12.2020 року. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між ВАТ "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Д243/АА-018.08.2, за умовами якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 38180,00 доларів США строком до 01.08.2015 року, включно. Згідно Договору №23 про відступлення прав вимоги від 04 липня 2019 року та Додатку №1 до нього, ТОВ "Вердикт Капітал" прийняло від АТ "Родовід Банк" право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за кредитним договором №Д243/АА-018.08.2 від 01 серпня 2008 року. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, наприклад, виписки по рахунку відповідача. Позивачем не надано жодних первинних документів, які б свідчили про отримання відповідачем коштів та засвідчували б фактичний розмір суми отриманих коштів. Також позивачем не наведено й обґрунтованого розрахунку сум заборгованості, яка утворилася до набуття ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором №Д243/АА-018.08.2 від 01.08.2008 року. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ст. 80 ЦПК України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На думку суду надання копії кредитного договору та детального розпису сукупної вартості кредиту не може свідчити про фактичне отримання відповідачем коштів. На вимогу суду представником позивача не було надано жодних доказів в обґрунтування наданого позивачем розрахунку. Згідно ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтєю 83 ЦПК України передбачено, що Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви; Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Клопотань щодо надання доказів чи їх витребування від представника позивача не надходило. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено наявність у відповідача заборгованості за договором кредиту в сумі 242530,70 грн, а тому у задоволені позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed