Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.09.2019 підсудність позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон на тимчасово окуповану територію неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною повноліття визначено Голосіївському районному суду міста Києва. 16.09.2019 вищезазначена позовна заява надійшла на адресу Голосіївського районного суду м. Києва та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2019 розподілена судді Мазуру Ю.Ю. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона з молодшою дитиною [PERSON] на даний час проживає на тимчасово окупованій території м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. Останнє відоме місце проживання відповідача на території тимчасово окупованої території України в м. Севастополь Автономної Республіки Крим. Також у позивача є старший син [PERSON] , який наразі проживає у м. Києві. Зараз дитині позивача [PERSON] вже 9 років та є потреба у оформленні довідки переселенця та отримання інших допомог на підконтрольній території України, але батько дитини не бажає їхати до підконтрольної території України та в подальшому надати дозвіл на виїзд дитини. [PERSON] позбавлена можливості виїхати з дитиною з окупованої території, бо в неї не має дозволу на виїзд дитини у її супроводі без батька. Також вона хоче провідати з дитиною свого сина у м. Київ, отримати дитячий закордонний паспорт та працевлаштуватись в Україні, але вона не має можливості поїхати за кордон та до підконтрольної території України так як батько не дає дозволу на виїзд з дитиною. Батько дитини [PERSON] надав у 2015 році дозвіл на перетинання кордону з тимчасово окупованою територією АРК України на нотаріальному бланку, але прикордонна служба України не прийняла цей документ та поставила його під сумнів. Так як [PERSON] не знаходився на території України у 2015 році у м. Києві та не міг оформити дозвіл, вказали на підробку цього документа. Враховуючи зазначене, позивач просить надати дозвіл на перетин лінії розмежування з окупованою територією України Автономна Республіка Крим малолітній [PERSON] , [INFO] , у супроводі її матері [PERSON] , без згоди чи супроводу батька [PERSON] , в будь-який час до досягнення дитиною 16-річного віку; надати дозвіл на перетин державного кордону при виїзді та в`їзді з України громадянином України, який не досяг 16-річного віку, а саме: [PERSON] , [INFO] , до усіх країн світу, у тому числі, країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Сполучених штатів Америки, Австралії, Арабської республіки Єгипет, Туреччини, Російської Федерації, Білорусі, Грузії, Ізраїлю, у супроводі її матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , в будь-який час до досягнення дитиною 16-річного віку; надати дозвіл [PERSON] на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та інших документів для виїзду дитини за кордон відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в будь-який час, без нотаріального посвідчення згоди батька дитини [PERSON] . Ухвалою судді голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 відкрито провадження по даній справі про постановлено проводити розгляд справи в порядку загального провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час судового розгляду повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, причин неявки суду не повідомив, тому суд, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Враховуючи викладене, суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає на тимчасово окупованій території України Автономна Республіка Крим, [ADDRESS] , що підтверджується копією її паспорту серії [NUMBER] , виданим Київським РВ у м. Сімферополь ГУ ДМС України в АР Крим 21.08.2013. Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано на тимчасово окупованій території України за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорта серії [NUMBER] , виданим Желєзнодорожним РВ Сімферопільського МУГУ МВС України в Криму [INFO] . [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим 10.08.2010, про що зроблено відповідний актовий запис № 2953. Як зазначено у вказаному вище свідоцтві про народження [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. Як зазначила позивач [PERSON] написав заяву до органів реєстрації актів цивільного стану України та визнав батьківство. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.08.1989, місце народження: м. Сімферополь. Як зазначено у вказаному вище свідоцтві про народження [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. Як вбачається з паспорту серії [NUMBER] , виданим Київським РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в АР Крим 20.07.2005 зазначено, що місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Муніципальної бюджетної загальноосвітньої установи «Гімназія № 1 ім. І.В. Курчатова» від 22.08.2019 вих. № 262 зазначено, що [PERSON] , 2010 року народження дійсно навчається в Муніципальній бюджетній загальноосвітній установі «Гімназія № 1 ім. І.В. Курчатова» муніципальної освіти міського округу м. Сімферополь Республіки Крим в 3В класі 2019/2020 навчальні роки. Батько дитини [PERSON] надав у 2015 році дозвіл на перетинання кордону з тимчасово окупованою територією АРК Україна на нотаріальному бланку серії НАО 802546 від 18.09.2015, але як вказала позивач прикордонна служба України не прийняла цей документ та поставила його під сумнів. Положеннями ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міста проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Як вбачається зі ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За умовами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянин України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Отже, чинним законодавством не встановлене обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку і мети виїзду. Виходячи з положень СК України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» і Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 712/10623/17. Відповідно до підпунктів 1 і 4 пункту 12.6 статті 12 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" та абзацу другого частини другої статті 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року № 367 затверджений "Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", згідно якого в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Відповідно до «Конвенції про права дитини», прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 та ч. 1 ст.155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до дитини та її людської гідності. Оскільки, позивач позбавлена можливості отримати нотаріально завірений дозвіл на вивезення та ввезення спільної дитини на материкову частину України, а також перетин державного кордону при виїзді та в`їзді з України громадянином України, підлягає захисту в судовому порядку, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими матеріалами справи. Так, суд, виходячи із засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності і з урахуванням балансу інтересів, вважає за необхідне задовольнити позов. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджений розмір судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved