Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк», пред'явивши позов до [PERSON], вимоги обґрунтує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору 20.09.2007 року відповідачка отримала кредит в розмірі 3194.01 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12% на рік та кінцевим терміном повернення 20.09.2008 року. Проте, в порушенні умов договору непроводила оплату, внаслідок чого станом на 17.04.2014 року виникла заборгованість в сумі 16950,21грн., яка зменшена на 3504,97грн. згідно судового наказу Болехівського суду від 18.07.2008року, і таким чином, різниця становить 14617,50 грн., яку просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні 06 серпня 2014року представник позивача Гураль Я.В. підтримав доводи позовних вимог з наведених вище підстав та додатково вказав, що виконавче провадження про стягнення з відповідачки заборгованості за судовим наказом невиконано, винесено постанову державним виконавцем про закриття провадження у зв"язку з відсутністю майна боржника. 21.07.2010 року заставлене майно відеокамеру [PERSON] добровільно передала для реалізації . А 18.11.2012 року дане майно реалізовано за 474 грн. і вказані кошти зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту. Клопотання відповідачки про відмову в позові через пропуск строку звернення до суду вважає необгрунтованим, оскільки договором передбачено 5-річний строк звернення до суду, який переривався в звязку з тим ,що нею здійснювалися платежі на погашення кредиту, зокрема 05.08.2011року на суму 792грн. та 18.12.2012року- на 474грн. В подальшому представник позивача у судові засідання не з"явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність . Відповідачка в судовому засіданні 06 серпня 2014року за участю представника адвоката [PERSON] , позовних вимог не визнала та просила відмовити у задоволенні позову так як вона поступово здійснювала погашення кредиту , і вважала, що кредит вже сплачено, передала представнику банку заставний фотоапарат, на придбання якого отримала кредит. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності , укладений кредитний договір є споживчим, а тому до нього розповсюджується дія Закону "Про захист прав споживачів" , відповідно до якого кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. Вважає, що в даному спорі необхідно застосовувати позовну давність терміном 3роки, оскільки будь-якої письмової згоди на встановлення 5 річного строку звернення до суду, як це зазначено в Умовах наданння кредиту, вона не надавала . Після оголошення перерви для укладення мирової угоди відповідачка та її представник в судові засідання не з'являлися , хоч про час та місце розгляду були повідомлені завчасно . Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 20.09.2007 року між ЗАТ Комерційий банк "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №№IFXRRX09620005 від 20.09.2007 року, який включає в себе заяву позичальника та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт). За умовами вищезазначеного договору [PERSON] отримала кредит на суму 3194.01 грн, зі сплатою 12% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 20.09.2008 року (а.с.12-20). Отже, підписавши власноручно заяву позичальника, [PERSON]фактично дала згоду на те, що дана заява разом із запропонованими Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт), з якими вона була ознайомлена та які були їй надані у письмовій формі, складає кредитно-заставний договір. Факт підписання згаданої заяви [PERSON] не оспорюється. Тому, твердження відповідачки в письмову запереченні щодо позовних вимог на а.с.40-43 про те, що вона, підписуючи заяву позичальника не розуміла, що вказані Умови, з якими її було ознайомлено, є саме тими Умовами, які складають єдиний кредитний договір, на думку суду, є помилковими. В п.5.5 названих вище "Умов надання споживчого кредиту фізичним особам" встановлено строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені та штрафів - п'ять років (копія "Умов" - а.с.19). Збільшення позовної давності, встановленої законом, за домовленістю сторін передбачено частиною 1 статті 259 ЦК України. Встановлено, що строк дії кредитного договору, укладеного з відповідачкою завершився 20.09.2008 року. Проте з матеріалів справи ( розрахунку заборгованості на а.с.9-10) вбачається, що [PERSON] частково після закінчення договору продовжувала виконувати кредитні зобов'язання, оскільки нею вносилися кошти на суму 792грн. 05.08.2011року та 474грн. -18.12.2012року. В ч.1 статті 264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. А згідно ч.3 названої статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, у суду немає правової підстави для відмови у задоволенні позову банку у зв'язку із пропуском строку позовної давност, як на тому наполягала відповідач. Також суд визнав доведеним, що відповідачка неналежно виконувала умови договору щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 17.04.2014 року утворилась загальна заборгованість на суму 16950,21 грн, яка підтверджена документально. Від цієї заборгованості відраховано суму у розмірі 3504,97 грн, яка задоволена судовим наказом Болехівського міського суду від 18.07.2008 року, отже, різниця становить 14617, 50 грн. з врахуванням штрафних санкцій. Однак, що стосується позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання , то суд прийшов до наступного. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки(штрафу,пені) може бути зменшений за рішенням суду , якщо він значно перевищує розмір збитків , та за наявності інших обставин , які мають істотне значення. За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки(штрафу,пені) , що підлягає стягненню , враховуючи при цьому , зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання забов'язання , майновий стан сторін , їх майнові та інші інтереси , що заслуговують на увагу. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою , так і за клопотанням відповідача , однак у останньому випадку відповідач , що звертається із клопотанням , повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки. З матеріалів справи вбачається , що сума заборгованості за кредитом складала 1431,94 грн , а сума пені за несвоєчасність виконання забов'язання - 7930,62 грн. Таким чином сума пені перевищує заборгованість за кредитом 5 раз . У даному випадку суд за власною ініціативою , враховуючи , що розмір пені значно перевищує розмір боргу за кредитом , вважає за необхідне зменшити суму пені на три тисячі гривень, і вона становитиме 4930,62грн. Таке право суду закріплено в правових позиціях у справі № 6-100 цс 14 постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року. Враховуючи ,що розмір пені зменшено , то загальна сума заборгованості за кредитом станом на 17.04.2014 року , яка підлягає стягненню , складає 11617,50грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial