Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 020578 виданий 06.06.2003 року позивачці належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 7123188000:02:001:0419 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.84 га. Вказана земельна ділянка розміщена в адміністративних межах Русалівської сільської ради. 1 січня 2004 року позивачка уклала із відповідачем договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок Русалівської сільської ради за № 180 від 15 березня 2004 року строком на 10 років. Після завершення польових робіт у 2014 році позивачка звернулась до відповідача із заявою від 29.12.2015 р. про передачу їй земельної ділянки, яку вона буде самостійно обробляти. 30.12.2015 р. представник відповідача отримав дану заяву. Однак, в січні місяці позивачка взнала, що із нею відповідач зареєстрував договір оренди, який вона не підписувала, згоди на його укладання не давала та не передавала нікому своїх повноважень на його укладання. Після звернення позивачки до відповідача про надання копії договору, позивачці надано лише витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права виданого Реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 05 січня 2016 року за № 12897105. Таким чином, договір не відповідає актам цивільного законодавства, позивачкою він не підписувався, а тому її волевиявлення на його укладання і виконання не було, що є наслідком визнання даних правочинів недійсними, що змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтрималии. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 020578 виданий 06.06.2003 року позивачці належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 7123188000:02:001:0419 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.84 га. Вказана земельна ділянка розміщена в адміністративних межах Русалівської сільської ради. 1 січня 2004 року позивачка уклала із відповідачем договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок Русалівської сільської ради за № 180 від 15 березня 2004 року строком на 10 років. Після завершення польових робіт у 2014 році позивачка звернулась до відповідача із заявою від 29.12.2015 р. про передачу їй земельної ділянки, яку вона буде самостійно обробляти. 30.12.2015 р. представник відповідача отримав дану заяву. Однак, в січні місяці позивачка взнала, що із нею відповідач зареєстрував договір оренди, який вона не підписувала, згоди на його укладання не давала та не передавала нікому своїх повноважень на його укладання. Після звернення позивачки до відповідача про надання копії договору, позивачці надано лише витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права виданого Реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 05 січня 2016 року за № 12897105. Таким чином, договір не відповідає актам цивільного законодавства, позивачкою він не підписувався, а тому її волевиявлення на його укладання і виконання не було, що є наслідком визнання даних правочинів недійсними. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 11 січня 2017 року №21/17-23 підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 28.12.2015 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права Реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 5 січня 2016 року за № 12897105 на останній його сторінці в графі «Підписи сторін» «Орендодавець» виконаний не гр. [PERSON]. Будь-яких доказів на спростування експертного висновку, а також на підтвердження доводів, на які посилався як на підставу своїх заперечень, представник відповідача не надав. Особа , яка підписала договір, не була представником орендодавця і не мала будь-яких повноважень на вчинення дій від імені позивача, тому наступне його схвалення було неможливим. Підтверджений висновком експертизи, який суд визнає належним та допустимим доказом, факт не підписання цього договору позивачем як стороною, без надання ним повноважень на підписання договору іншій особі, свідчить саме про відсутність його як орендодавця волевиявлення на укладення договору оренди, що є правовою підставою для визнання його недійсним за ч. 3 ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України вбачається, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для провадження підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюються за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Так, згідно копії довідки №179013 позивачка є інвалідом 2 групи (а.с. 9), згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., підлягає стягненю з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОР» на користь держави. Що стосується судових витрат за проведення судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки позивачка документально не підтвердила понесені нею судові витрати, як того вимагає ч. 1 ст. 88 ЦПК України, тому в цій частині в задоволені позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved