Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

30.03.2021 року до суду звернувся представник позивача адвокат Рощупкін С.В. в інтересах [PERSON] із позовною заявою до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві представник позивача посилався на те, що на початку лютого 2021 року [PERSON] дізнався від працівників фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] (де по теперішній час він перебуває на військовій службі) про примусове стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» грошових коштів у сумі 25502,50 грн., а також на користь Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни основної винагороди приватного виконавця у сумі 2550,25 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 669,00 грн. Ознайомившись з документами, що надійшли до військової частини [NUMBER] позивачу стало відомо про наявність відносно нього виконавчого провадження ВП № 64020918, у рамках якого Приватним виконавцем\~виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 11.01.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Як вбачається з цієї постанови, підставою для відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження стало вчинення 31.10.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем виконавчого напису № 89213 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованості у розмірі 25502,50 грн. [PERSON] заперечує наявність боргу (вважає спірною заборгованість) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», оскільки не укладав з останнім жодного договору (кредитного, іпотечного, договору лізингу тощо). Як вбачається з постанови приватного виконавця від 11.01.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, місцем проживання позивача зазначено дві адреси: [ADDRESS] , та [ADDRESS] . За останньою адресою - [ADDRESS] , позивач ніколи не був зареєстрований, не проживав і не проживає до теперішнього часу. Також представник позивача зазначає, що факт свідомого зазначення Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» неправильної адреси проживання позивача, позбавило його можливості вчасно відреагувати на будь-які майнові претензії (оспорити нібито існуючу заборгованість), якщо такі вимоги взагалі відправлялись останнім. Представник позивача в позовній заяві звертає увагу, що на адресу місця реєстрації та проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) він не отримував від приватного виконавця будь-яких документів, що стосуються відкритого відносно нього виконавчого провадження, а від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» - будь-яких документів (листів, звернень, вимог), з яких би можливо було дізнатись про наявність до позивача з боку товариства будь-яких майнових претензій. За таких умов, заборгованість позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» є спірною, її стягнення з нього безпідставним, а виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню. 30.03.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. Судові засідання були призначені на 28.04.2021 року, 24.05.2021 року та 09.06.2021 року. У сьогоднішнє судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до початку судового засідання від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача повторно не з`явився, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Треті особи в судове засідання повторно не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого. Викладення обставин, встановлених судом. 11.01.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною було заведене виконавче провадження ВП № 64020918 на підставі виконавчого напису №89213, вчиненого 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення із [PERSON] заборгованості у розмірі 25502,50 грн. на користь ТОВ «Таліон Плюс», а також витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 669,00 грн. та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2550,25 грн., що у загальному розмірі становить 28721,75 грн. (а.с. 8-9). 11.01.2021 року без вих. № супровідним листом постанову приватного виконавця було направлено позивачу за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , відповідачу та військовій частині [NUMBER] (а.с.7). Однак, за вказаною в супровідному листі адресою в м. Києві позивач ніколи не був зареєстрований тане проживав. В матеріалах справи відсутні докази того, що між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем був укладений будь-який договір, що був посвідчений нотаріально та на підставі якого нотаріус вчинив виконавчий напис, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Норми права та правові висновки Верховного Суду, що підлягають застосуванню. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України "Про нотаріат"\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України "Про нотаріат"\~та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону,\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662\~(надалі\~Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі\~№ 826/20084/14, залишеною в силі Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 Постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14\~відмовила в задоволенні заяви про перегляд Ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Крім того, розглядаючи правову природу відносин, що виникають у зв`язку з вчиненням нотаріусом виконавчого напису,\~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц зазначила про таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином,\~вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.\~Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що\~нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості\~боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~у такому спорі\~суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотиви суду при вирішенні цієї справи. Оскільки станом на 05.10.2020 року кредитні договори не входили за затвердженого КМУ переліку документів, на яких може бути вчинений виконавчий напис нотаріуса, оспорюваний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, що очевидно тягне визнання його таким, що не підлягає виконанню. Звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису на кредитному договорі, відповідач обрав неналежний спосіб захисту свого права, але це не позбавляє його права звернутись з відповідними вимогами до суду. Таким чином, суд вважає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь витрат по сплаті судового збору суд зазначає таке. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача в сумі 908,00 грн., так як фактично ним сплачена ця сума при пред`явлені позову. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved