Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

13 березня 2017 року Публічне Акціонерне Товариство "Державний Ощадний банк України" правонаступник ВАТ "Державний Ощадний банк України" в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з даним позовом. В заяві послалося на таке, що 18 грудня 2008 року ВАТ "Державний Ощадний банк України" правонаступник якого є ПАТ "Державний Ощадний банк України" та фізична особа [PERSON], уклали кредитний договір №469. Відповідно до умов договору Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у сумі 20 000,00 грн, строком на 36 місяців до 17 грудня 2011 року, із сплатою 26% річних, а позичальник розрахуватися за кредит згідно графіка встановленого договором та сплатити 26% річних. Одночасно, в день укладення кредитного договору № 469 від 18 грудня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язання були укладені договори поруки з фізичними особами [PERSON] за №469/1 та [PERSON] за №459/2. Прийняті на себе зобов'язання Банк виконав у повному обсязі та надав відповідачеві кредит на загальну суму 20 000,00 гривень на споживчі цілі. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідачі не виконували належним чином свої зобов'язання за договором щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 19 лютого 2017 року складає: 22444 грн. 39 коп., у тому числі: 8888 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 1841 грн. 77 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 60 грн. - заборгованість за комісією; 11653 грн. 82 коп. - заборгованість за пенею. Позивач просив суд стягнути у солідарному порядку суму заборгованості по кредиту, відсотки, пеню та комісію з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та судовий збір у сумі 1600 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила до їх задоволення. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила що кредитного договору не підписувала та кошти по кредитному договору не отримувала, з приводу цього зверталася до правоохоронних органів. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] позовні вимоги також не визнала, пояснила, що поручителем не виступала, договір поруки не укладала. Зверталися до правоохоронних органів з заявою для проведення перевірки по даному факту, а тому і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася про причини неявки суд не повідомила. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що дійсно 18 грудня 2008 року ВАТ "Державний Ощадний банк України" правонаступник якого є ПАТ "Державний Ощадний банк України" та фізична особа [PERSON] уклали кредитний договір № 469. Відповідно до умов договору Банк надав [PERSON] кредит у сумі 20 000,00 грн, строком на 36 місяців до 17 грудня 2011 року, із сплатою 26% річних, а позичальник зобов'язався розрахуватися за кредит згідно графіка встановленого договором та сплатити 26% річних. Банк виконав умови договору в повному обсязі, а відповідач частково погасила заборгованість та в односторонньому порядку з січня 2011 року перестала виконувати умови договору. На підтвердження своїх вимог позивач надала суду копію даного договіру, графік погашення по кредиту, а також розрахунок заборгованості станом на 19 лютого 2017 року в сумі 22444 грн. 39 коп. (а.с.20-21,26-28). Представник позивача також стверджував, що 18 грудня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору було укладено договори поруки з фізичними особами [PERSON] та [PERSON]. (а.с.22-25), згідно з яким вони взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за належне виконання [PERSON], зобов'язання по даному договору в повному обсязі. Але добровільно відмовляються погасити заборгованість. Відповідно до п.2.1 кредитного договору Банк має право вимагати належного виконання взятих на себе зобов'язань по погашенні заборгованості за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку невиконання позичальником п.п. 2.1 -2.9, 3.1. - 3.4, 4.1- 4.5, 6.1- 6.3, 7 даного договору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України). Банк на вимогу суду про надання оригіналів кредитної справи по кредитному договору 469 від 18 грудня 2008 року позичальник [PERSON], а поручителями є [PERSON] за №469/1 та [PERSON] за №459/2. 9(договір поруки). Надав протокол виїмки від 08 вересня 2011 року про виїмку зазначених договорів старшим слідчим прокуратури Снігурівського району Миколаївської області. (а.с.71-77 ) Допитана свідком у судовому засіданні колишній працівник Банку [PERSON], суду пояснила, що вона за доручення керуючою банку [PERSON], яка особисто надала їй документи позичальника [PERSON], поручителів [PERSON], і ці особи не були присутні при оформленні кредиту. Всі підготовлені документи для отримання кредиту вона передала [PERSON] Як вбачається з Постанови про призначення почеркознавчої експертизи ст. слідчого прокуратури Снігурівського району Миколаївської області Вишневського В.О,. по матеріалам кримінальної справи № 11900028 від 22 січня 2012 року службові особи філії Снігурівського відділення №3255 філії - Миколаївське обласне управління ВАТ "Державний Ощадний банк України" у період з березня 2008 року по квітень 2009 року умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом підроблення офіційних документів, а саме, кредитних договорів, договорів поруки та заяв про видачу готівки, заволоділи грошима банку, які були видані як споживчі кредити на ім'я позичальників - фізичних осіб без їх відома та згоди. Згідно висновку експерта № 43 від 11 квітня 2012 року підписи у кредитному договорі №469 від 18 грудня 2008 року у графі «підпис позичальника» виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підписи у договорі поруки № 469/1 від 18 грудня 2008 року до кредитного договору № 469 від 18.12.2008 року, укладеного від імені [PERSON], у графі «підпис поручителя» виконані не [PERSON]. Та підписи у договорі поруки № 469/2 від 18 грудня 2008 року до кредитного договору № 469 від 18.12.2008 року, укладеного від імені [PERSON] у графі "підпис поручителя" виконані [PERSON]. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом процесуальних норм (ст.ст. 3,15 ЦПК України) об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз'яснення містить п.11постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.1,2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.3 ЦПК України, кожна особа може звернутись до суду на захист свого порушеного права. Враховуючи викладене, Суд встановив обставини справи, перевірив доводи відповідачів щодо відсутності їх підпису на кредитному договорі та договорі поруки, дав оцінки висновку експерта, відповідно до якого підпис на заяві виконано не позичальником, а іншою особою, а також поручителів, а відповідно, якщо особа не підписувала договір, то вона не була ознайомлена з його умовами, правилами надання банківських послуг, тарифами банку, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором внаслідок неналежного виконання умов договору, який є не укладеним. Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача діями відповідачів, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судового збору у розмір 1600 гривень задоволенню не підлягають, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed