Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його баба [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) розміром 2,89 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER]. Після її смерті спадщину прийняв [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем за законом, але юридично не оформив і помер [INFO]. Після його смерті також відкрилася спадщина, яку він прийняв шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай) в нотаріальній конторі не може, оскільки нотаріус звернув увагу, що відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), а також у зв'язку розбіжностями в написанні імені спадкодавця, які містяться в даному сертифікаті на право на земельну частку (пай) та інших документах. Зокрема у свідоцтві про смерть ім'я спадкодавця записано «[PERSON]», але у вказаному сертифікаті записано як «[PERSON]». Просив визнати за ним право на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та встановити факт належності зазначеного сертифікату спадкодавцю [PERSON]. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Представник відповідача та третьої особи в задоволенні позовної заяви не заперечували, просили справу розглянути без їх участі, про що повідомили суд письмово листами. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON], яка мешкала в с.Черепівка, Буринського району, Сумської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) , яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Батьківщина» розміром 2,89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчено сертифікатом [NUMBER], яку прийняв батько позивача [PERSON] фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись при цьому спадкоємцем за законом, але юридично не оформив і помер [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть [PERSON] копією сертифікату на право на земельну частку (пай), свідоцтвом про смерть [PERSON], довідкою Черепівської сільської ради, довідкою про вартість земельної частки (паю) (а.с.6-9,28). Після смерті останнього також відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло в тому числі, право на вище згадану земельну частку (пай), яке належало [PERSON], яку прийняв [PERSON]- позивачка по справі відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї, входячи до кола спадкоємців за законом першої черги, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження позивача, довідкою Лизогубовослобідської сільської ради Згурівського району Київської області, свідоцтвом про народження [PERSON], копією паспорта позивача, довідкою Черепівської сільської ради (а.с.10-11,25,30-31). Разом з тим, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вище згадане право на земельну частку (пай), оскільки зазначений сертифікат був беззворотньо втрачений, тобто відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Крім того, у вище згаданому сертифікаті [NUMBER] в написанні імені спадкодавця допущена помилка, вказано, що сертифікат видано «[PERSON]», тоді як у свідоцтві про смерть останньої, її ім'я вірно записано «[PERSON]». Отримати дублікат сертифікату чи внести до нього виправлення позивач також не спроможний, у зв'язку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких з 01 січня 2013 року сертифікати взамін зіпсованих чи втрачених не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом , є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр»), а також в зв'язку зі смертю спадкодавця, що вбачається з листа нотаріуса за №559/01-16, листів відділу Держгеокадастру у Буринському районі (а.с.12,14,27). Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що ім'я «[PERSON]» та «[PERSON]», в даному випадку, ідентичними, такими, що відповідають одній і тій же особі спадкодавця, а розбіжності у вказаних правовстановлюючих документах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Крім цього, аналізуючи вказані обставини, у суду не викликає сумнівів право останньої на вказану земельну частку (пай) так, як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON], будучи колишнім членом КСП - пенсіонером, була включена до відповідного списку громадян - членів САПТЗТ «Батьківщина», який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER] і їй вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий відповідно до розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 4.06.1996 №200, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай), довідкою Черепівської сільської ради, Державним актом на право колективної власності на землю, доданим до нього списком громадян - членів САПТЗ, розпорядженнями голови Буринської РДА, листом відділу Держгеокадастру в Буринському районі, (а.с.7,19-24,26). Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так як право спадкоємця є похідним від права спадкодавця, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог і необхідності захисту його прав шляхом визнання за ним права на зазначену земельну частку (пай), що було посвідчено за спадкодавцем сертифікатом [NUMBER].

Outcome: approved