Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він працював на підприємстві ОКП "МА Рівне". Під час роботи на підприємстві було надано місце в гуртожитку, як одинокому працівникові, про що вказується в листі № 498 від 04.06.2013 року. З лютого 1984 року він проживає в цьому гуртожитку, який є спільною власністю територіальних громад області, обліковується на балансі обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне» та розташований за адресою: [ADDRESS]. В 2011 році було проведено інвентаризацію гуртожитку, частині нежитлових кімнат надано статус житлових, деякі кімнати об'єднані в житлові блоки, тому й змінилась нумерація кімнат. В зв'язку з цим адміністрація клопотала перед профспілковим комітетом про прийняття рішення стосовно погодження, підготовки та видачі нових ордерів мешканцям гуртожитку, з урахуванням відповідних змін. Таким чином була змінена поштова адреса, і відповідача перереєстровано за новою адресою та був виданий ордер від 18.07.2011 року. В даному ордері вказано, що позивач має право, як пенсіонер та холостяк, на зайняття житлової площі в гуртожитку: [ADDRESS], та перебуває в статусі основного квартиронаймача. Рішенням Рівненської обласної ради №76 від 30.12.2010 року було надано згоду на приватизацію кімнат у гуртожитку. На підставі цього позивач звернувся з заявою до ОКП "МА Рівне" щодо приватизації займаної ним кімнати, на що отримав відмову. Зазначалося, що позивачеві виділялися ліжко-місце, а не кімната, а тому відповідно до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", позивач не має права на приватизацію даної кімнати. Проте чинне законодавство України не містить визначення "ліжко-місце у гуртожитку", тому посилання відповідача на даний факт є юридично нікчемним. Така відмова також суперечить положенням ст. 8 Закону. Позивач вважає, що його права порушені, а тому підлягають судовому захисту. Так, не маючи власного житла, більше п'яти років на законних підставах позивач зареєстрований за місцем проживання у гуртожитку та фактично проживає у ньому, має право на реалізацію свого конституційного права на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. За таких умов позивач просить суд постановити рішення, яким визнати його право на безоплатну приватизацію жилого приміщення в гуртожитку, що розташований: [ADDRESS]; зобов'язати обласне комунальне підприємств «Міжнародний аеропорт Рівне» провести приватизацію зазначеної житлової кімнати та видати позивачеві відповідні правовстановлюючі документи на дану житлову кімнату. В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив суду про обставини, що описані вище. Представник відповідача позов не визнала. Зазначає, що Відповідач не заперечує того факту, що позивач працював на підприємстві тривалий період часу і досягнув права на пенсію за віком, будучи найманим працівником ОКП «Міжнародний аеропорт Рівне». Відповідно до п. 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, затв. Постановою Ради міністрів УРСР від 03.06. 1986 року № 28 (надалі - Положення № 28), а також ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відтак, на підставі п. 10 Положення та ст.129 ЖК України, ордер на житлову площу в гуртожитку № 180 від 18.07.2011 року є лише правовою підставою для вселення на житлову площу, однак жодним чином в контексті ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 328 ЦК України не є підставою для набуття права власності шляхом приватизації даного житлового приміщення. Позивач займає не всю кімнату, а лише її частину. Ця кімната розрахована на проживання трьох осіб, хоча в ній проживає лише один позивач. Згідно з п. 12 розділу II Положення, жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв. метрів на одну особу. Але це не надає йому право на приватизацію всієї кімнати. Приватизація частини житлового приміщення у кімнаті гуртожитку, де, власне і мешкає позивач, законодавством не передбачена. За таких умов просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач працював на підприємстві ОКП "МА Рівне". Під час роботи на підприємстві йому було надано місце в гуртожитку (як одинокому працівникові), про що вказується в листі № 498 від 04.06.2013 року. З лютого 1984 року він проживає в цьому гуртожитку, який є спільною власністю територіальних громад області, обліковується на балансі обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне» та розташований за адресою: [ADDRESS]. В 2011 році було проведено інвентаризацію гуртожитку, в результаті чого змінилася нумерація кімнат. В зв'язку з цим позивачеві (як пенсіонеру та холостяку) був виданий новий ордер, в якому зазначалася адреса: [ADDRESS]. Рішенням Рівненської обласної ради №76 від 30.12.2010 року було надано згоду на приватизацію кімнат у гуртожитку. На підставі цього позивач звернувся з заявою до ОКП "МА Рівне" щодо приватизації займаної ним кімнати, на що отримав відмову. Суд вважає, що така відмова є правомірною, а доводи позивача не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. На підставі п. 15-18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (надалі - Положення № 396) підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства) (далі - орган з оформлення документів). Передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Громадянином до органу приватизації подаються: · оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; · довідка про склад сім'ї та займані приміщення; · копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); · документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; · копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; · заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Отже, чинним законодавством визначений чіткий механізм приватизації житла громадянами, за наявності відповідних правових підстав для здійснення такої процедури. Однак позивач не є повноцінним наймачем цілої кімнати [ADDRESS] гуртожитку ОКП «Міжнародний аеропорт Рівне», а отже і не має права претендувати на визнанням права на приватизацію житлового приміщення, а саме: цілої кімнати. Дана кімната слугує для проживання трьох осіб. Згідно ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 названого Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. За приписами статі 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього закоеу поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Згідно ст. 6 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними: однокімнатні квартири. З системного аналізу зазначених положень законів вбачається, що приватизація частини житлового приміщення у кімнаті гуртожитку, де власне і мешкає позивач, законодавством не передбачена. Тобто твердження позивача про використання ним цілої кімнати, і як наслідок наявного права на приватизацію цілої кімнати - не заслуговують на увагу, оскільки: · дана кімната має призначення для проживання трьох осіб, а не однієї особи; · дана кімната не надавалася для проживання позивача та членів його сім'ї, · приватизація частини кімнати гуртожитку чинним законодавством не передбачена. Отже, заявлений позов є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed