Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

В січні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивував тим, що АКБ „Райфайзенбанк Аваль", правонаступником якого є ЗАТ „ОТП Банк" та відповідач [PERSON] 01.03.2006 року уклали кредитний договір № СМ-001/185/2006, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 80000 дол. США. Станом на 15.11.2013 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 1 657 589,08 грн. 08 коп.. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 01 березня 2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №РСМL-001/185/2006, за умовами якого передано в іпотеку нерухоме майно: приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 04.09.2008 року було укладено кредитний договір №СМ-SMEN00/025/2008, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 235 000 дол. США та договір іпотеки наступної черги №РМ-SMEN00/025/2008/1, за умовами якого передано в іпотеку приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В порушення умов договору, у строки передбачені умовами договору, позичальником не сплачено банку кредитні кошти, а тому позивач просив звернути стягнення на 1/2 частину майна, яке належить [PERSON] та на 1/2 частину майна, яке належить [PERSON] за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова. На момент звернення до суду письмову вимогу про усунення порушення до Договором Іпотеки, відповідачами не виконано. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 01.03.2006 року та від 04.09.2008 року. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки першої та другої черги в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, кошти, отримані від реалізації заставленого майна направити на погашення заборгованості у розмірі 1657 589, 08 грн. за договором від 01.03.2006 року та у розмірі 9141755,47 грн. за кредитним договором від 04.09.2008 року шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року в сумі 1657589,08 грн. 08 коп., що складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 39 926,32 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку 319131 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом - 4671,58 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 37339 грн.; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1 301 119,08 грн. звернуто стягнення на підставі договору іпотеки першої черги № РСМЬ-001/185/2006 від 01 березня 2006 року на заставлене майно - приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., та склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], з яких 1/2 частини приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., та 1/2 частина складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], та 1/2 частину приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., та 1/2 частину складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., що належить на підставі рішення Деснянського районного суду [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з врахуванням суми 43165 доларів США 12 центів стягнутої згідно рішення Деснянського районного суму м. Чернігова від 14 квітня 2011 року, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04 вересня 2008 року в сумі 9141755,47 грн., що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 233 553,49 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку 1 866 793,04 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом - 12 407,84 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку 99 175,86 грн.; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 7 175 786,57 грн. звернуто стягнення на підставі договору іпотеки другої черги № РМ-SMEN00/025/2008/1 від 04 вересня 2008 року на заставлене майно - приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., та склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], з яких 1/2 частини приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., та 1/2 частина складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], 1/2 частину приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., та 1/2 частина складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., належить на підставі рішення Деснянського районного суду [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з врахуванням суми заборгованості за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04 вересня 2008 року в сумі 245 961 доларів США 34 центі та 59 833 грн. 53 коп. стягнутої згідно рішення Деснянського районного суму м. Чернігова від 14 квітня 2011 року, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] судові витрати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 229 грн. 40 коп. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] та [PERSON] звернулись з апеляційними скаргами, в яких просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити повністю. Апелянт [PERSON] зазначає, що рішенням суду на нього покладено відповідальність в потрійному розмірі, а саме враховуючи стягнення суми заборгованості по рішенню Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2011 року, по-друге погашення заборгованості у новій сумі станом на 15 листопада 2013 року, по-третє, задоволенням стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що на частину майна [PERSON] до цього часу йде примусове звернення стягнення у відповідності до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року, а отже повторне звернення на предмет іпотеки з тих же самих підстав вважає необґрунтованим та незаконним. Зазначає, що об'єкт, який знаходиться в іпотеці має двох рівноправних власників, але без виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, а отже на даний об'єкт не може бути звернено стягнення до приведення об'єкта у відповідності до ЗУ «Про іпотеку». В апеляційній скарзі [PERSON] зазначає, що вона не є боржником за даними правовідносинами, оскільки жодних договорів не підписувала, не виділяла свою частку як окремий об'єкт нерухомості, а отже її власність 1/2 предмета іпотеки не може бути предметом стягнення. Крім того, відповідно до законодавства про іпотеку вона не є майновим поручителем. За рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року позивачем було пред'явлено та задоволено вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами. На думку апелянта суд не врахував положень ст. 11 ЗУ «Про іпотеку» відповідно до якої майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, а не солідарно на всю суму. Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення виходячи з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 01.03.2006 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15.11.2013 становить 1 657 589,08 грн. Станом на 15.11.2013 року заборгованість за кредитним договором від 04.09.2008 року становить 9 141 755,47 грн. До відповідачки [PERSON] перейшло право власності на предмет іпотеки за рішенням суду, а тому відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України „Про іпотеку" вона набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. Проте з таким висновком суду не може повністю погодитись апеляційний суд з наступних підстав. Частинами 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). По справі встановлено, що АКБ „Райфайзенбанк Аваль", правонаступником якого є ЗАТ „ОТП Банк" та відповідач [PERSON] 01.03.2006 року уклали кредитний договір № СМ-001/185/2006, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 80000 доларів США, строк дії якого закінчується 26.02.2013 року. 04 вересня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 235 000 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 01 березня 2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №РСМL-001/185/2006, за умовами якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором-2 04 вересня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки наступної черги №РМ-SMEN00/025/2008/1, за умовами якого передано в іпотеку нерухоме майно: приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 24 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» продав права на кредитний портфель, в тому числі прострочену заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03. 2006 року у розмірі 44 597,90 дол.США і за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року у розмірі 245 961, 34 дол. США(додаток № 1). TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняв такий кредитний портфель та зобов'язався сплатити на користь продавця винагороду. За своєю правовою природою договір укладений між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» є договором факторингу. Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п.п. 3.2., 3.3 Договору факторингу загальна сума заборгованості за кредитними договорами, що входять до кредитного портфелю на дату набрання чинності, складає 30 264 213,67дол. США, 31 857 228, 83грн., 566 661, 89 Євро, 3 609 208, 28 швейцарських франків. В договорі зазначено, що покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основаного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. Проте доказів про здійснення клієнтом, у даному випадку „ОТП Банк" плати за фінансування послуг позивачем не представлено. Передача документів не є здійсненням плати за фінансування відповідно до вимог ст. 1077 ч. 1 ЦК України. Платіжним дорученням № 01248 від 24 грудня 2010 року позивачем було сплачена банку винагорода в розмірі 112 976 059, 90 грн., що за своєю природою договору факторингу є фінансуванням клієнта. За таких обставин, апеляційний суд знаходить, що сторонами договору факторингу не було дотримано вимог щодо обов'язкових умов зазначеного виду правочину, встановлених ст. ст. 1077, 1078 ЦК України. Відповідно до розрахунку позивача, за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором від 01.03.2006 року у сумі 1 657 589, 08 грн., що складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 39 926,32 дол. США, суми несплачених відсотків за користування кредитом 4671,58 дол. США та пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1301119,08 грн. За кредитним договором від 04.09.2008 року нарахована заборгованість у розмірі 9 141 755,47 грн., що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 233 553,49 дол. США, суми несплачених відсотків за користування кредитом 12 407,84 дол. США та пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 7 175 786, 57 грн. Проте відповідно до п.п.3.3. укладеного договору купівлі - продажу кредитного портфелю до позивача - фактора перейшло лише право на вимоги щодо сплати основного боргу, сплати процентів, а також штрафних санкцій, а не нарахування пені. Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При укладенні кредитних договорів 01.03.2006року та 04.09.2008 року сторони окремо визначили за які порушення позичальнику може бути нарахована пеня, це п.4.1.1. та окремо нараховані штрафи, це п. п. 4.1.2, 4.1.3 і 4.1.4. Тобто, позивач безпідставно нарахував пеню за прострочення виконання відповідачем кредитних зобов'язань в розмірі 1 301 119,08 грн. за договором від 01.03.2006року та пеню в розмірі 7 175 786, 57 грн. за договором від 04.09.2008 року. Не може погодитись апеляційний суд і з вимогою позивача в частині звернення стягнення на 1/2 частину приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., та 1/2 частину складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., що належить на праві власності [PERSON], оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.07.2012 року за нею було визнано право власності на 1/2 частину предмета іпотеки, як спільно нажитого майна подружжя і зазначене майно було виключено з акта опису та арешту майна по виконанню судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. Кошти за кредитними договорами відповідачем [PERSON]- чоловіком [PERSON] бралися на споживчі цілі і були використані не в інтересах сім"ї, а на будівництво будинку з офісними приміщеннями, про що свідчить договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 25 вересня 2008 року та свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва. Згідно п. 5.8. цього договору [PERSON] передає у власність ТОВ „Фінансова компанія „ВЛАСНИЙ ДІМ" власні кошти у розмірі 1 537 365, 75 грн. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Як передбачено ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші та інше майно є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про іпотеку" іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення. Крім того, відповідно до ст. 65 ч. 4 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов"язки для другого подружжя, якщо майно,, одержане за договором, використане в інтересах сім"ї. Таких висновків дійшов Верховний Суд України, який в п. 24 Постанови Пленуму „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за №11 роз'яснив судам, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини, за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї. Отже, на відповідачку [PERSON] не може бути покладений обов'язок виконання зобов'язань за кредитними договорами [PERSON], оскільки позивачем не було надано жодних доказів про те, що отримані [PERSON] кредитні кошти були використані в інтересах сім"ї. Після визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна з нею договір іпотеки ні банк, ні позивач не укладали. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Чернігівської області на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з [PERSON] було стягнуто 43 165 дол. США та стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] 245 961 дол. США( а.с.171-178). Зазначене рішення суду перебуває на виконанні з 01.02.2012 року і державним виконавцем складений акт опису та арешту іпотечного майна. Пред"явленням даного позову до [PERSON], фактично ставиться питання про подвійне стягнення суми боргу, яку вже було стягнуто за іншим рішенням суду. За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість апеляційних скарг відповідачів, безпідставність заявлених вимог позивача, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення відшкодовуються понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Апелянтами було сплачено при подачі апеляційних скарг по 121 грн. 80 коп. Оскільки апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] задовольняються, то на їх користь потрібно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» по 121 грн. 80 коп. кожному в повернення сплаченого судового збору.

Outcome: approved