Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON]. про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що 22.12.2012 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з погосподарськими будівлями по провул.Жовтневий,7 в селі Костянтинівка Сарненського району Рівненської області, яку вік як спадкоємець першої черги за законом прийняв, так як постійно проживав з батьком на час відкриття спадщини. [PERSON] покликається на те, що має намір оформити право власності на спадкове майно, проте постановою нотаріуса від 27.08.2015 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння на імя спадкодавця, який дійсно за життя не реєстрував право власності на будинок, який був збудований в 1933 році та знаходиться в сільській місцевості і відповідно до діючого на той момент законодавства державна реєстрація права власності на нерухоме майно не передбачалась, оскільки [PERSON] мав право володіння, користування та розпорядження даним майном, тобто в позасудовому порядку не має змоги визнати право власності на спірне нерухоме майно, в звязку з чим просить визнати за ним право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями по провул.Жовтневий,7 в селі Костянтинівка Сарненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 22.12.2012 року. Представник позивача [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та дала пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] письмовою заявою позов визнала повністю та не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. [PERSON] помер 22.12.2012 року (актовий запис № 24) згідно свідоцтва про смерть серія І-ГЮ № 135018 (а.с.7). Із свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] народився 14.05.1959 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом батька [PERSON], який помер 22.12.2012 року. Довідка Костянтинівської сільської ради №2029 від 01.07.2016 року (а.с.9) підтверджує, що [PERSON], який помер 22.12.2012 року, проживав по провул.Жовтневий,7 в селі Костянтинівка Сарненського району Рівненської області, на день його смерті з ним постійно проживав та був зареєстрований син [PERSON] Постановою державного нотаріуса Сарненського РДНК від 27.08.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв"язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючого документу на нерухоме спірне майно (а.с.12). Згідно виписки з погосподарської книги №7 с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської області вбачається, що особовий рахунок №213-1 на будинок №7 по провул.Жовтневий в селі Костянтинівка рахується за [PERSON] (а.с.11). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 46.07.2013 року вбачається, що будинок №7 по провул.Жовтневий в селі Костянтинівка Сарненського району Рівненської області, 1933 року забудови, який не містить елементів самочинного будівництва, зареєстрований за спадкодавцем [PERSON] (а.с.13-15). Згідно роз"яснень п.3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Оскільки, спірний житловий будинок з надвірними будівлями знаходиться в сільській місцевості в селі Костянтинівка Сарненського району, то згідно діючого на той час в 1933 році законодавства, обов"язковій державній реєстрації будинок не підлягав, однак на підставі запису в погосподарську книгу є власністю спадкодавця [PERSON] та входить до спадкової маси після його смерті. Також судом встановлено, що [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом дійсно прийняв спадщину у виді будинковолодіння після смерті батька [PERSON], з яким постійно проживав на день його смерті, спадкодавець фактично мав у власності спірне нерухоме майно, а тому позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Outcome: approved