Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

10 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ "Содовий завод" в обґрунтування якого зазначив, що він працював у відповідача в період з 01 серпня 1975 року по 26 листопада 2001 року та був звільнений згідно наказу № 555 від 26 листопада 2001 року. При звільненні остаточний розрахунок з ним проведено не було. На час його звільнення з підприємства заборгованість по заробітній платі склала 598 грн. 29 коп. Разом з основною заборгованістю з заробітної плати, посилаючись на п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 12 грудня 1999 року, позивач просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 2050 грн. 84 коп. Його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 27 лютого 2015 року складає 18354 грн. 00 коп., який він, також, просить стягнути на свою користь. Крім зазначеного, незаконними діями відповідача йому була спричинена і суттєва моральна шкода, яка виявилась у моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем його законних прав та інтересів, що гарантовані трудовим законодавством у частині своєчасного отримання винагороди за свій труд. Порушення відповідачем трудових прав призвели до втрати налагоджених нормальних зв'язків, через що він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя для матеріального забезпечення себе та своєї родини. Моральну шкоду оцінює в 3000 грн., яку, також, просить стягнути з відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити повністю. Представник відповідача, відкритого акціонерного товариства "Содовий завод", у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суду надано заяву про розгляд справи без участі представника ВАТ "Содовий завод", позовні вимоги визнають частково. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди. Позовні вимоги в частині виплати заборгованості по заробітній платі визнають повністю, але такі вимоги можуть бути виконані лише після проведення аукціону. У своїх запереченнях відповідач звертає увагу суду на те, що у Слов'янському міськрайонному суді позовна заява [PERSON] до ВАТ "Содовий завод" з тих самих підстав знаходиться на розгляді у декількох суддів, що є незаконним. Відповідач мотивує свої заперечення проти позову тим, що у відношенні ВАТ «Содовий завод» з 04 вересня 2003 року відкрита ліквідаційна процедура, у відповідності до ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який має пріоритет перед іншими законодавчими актами, забороняється у відношенні підприємства застосовувати будь-які економічні санкції, що може привести до збільшення дійсних вимог у ліквідаційній процедурі. Крім цього, компенсація та інші економічні санкції, на які посилається позивач по справі, також, не можуть бути застосовані, оскільки, нормативним актом чітко передбачено, що компенсація нараховується з моменту отримання заборгованості, а заборгованість раніше звільненим працівникам не виплачувалась, оскільки усі виконавчі листи знаходилися на виконанні до вересня 2003 року в виконавчій службі Слов'янського міськрайонного управління юстиції. Суд, прийнявши вимоги позивача, дослідивши заперечення відповідача та матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і сторони проти цього не заперечують, що позивач знаходився у трудових правовідносинах з ВАТ "Содовий завод" з 01 серпня 1975 року по 26 листопада 2001 року і був звільнений за ст. 36 п. 1 КЗпП України на підставі наказу № 555 від 26 листопада 2001 року (а.с. 6). Суд не приймає до уваги посилання відповідача в тій їх частині, що позовна заява [PERSON] до ВАТ «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди знаходиться на розгляді у декількох суддів Слов'янського міськрайонного суду, так як позовні вимоги та предмет спору у справах різні. В цій цивільній справі розглядаються позовні вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати, яка утворилася при звільненні [PERSON] з підприємства. Виходячи з цієї заборгованості, позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку. З дослідженого рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2015 року, вбачається, що предметом спору між тими самим сторонами було стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з заборгованості підприємства, яка встановлена рішенням Слов'янського міського суду від 01 грудня 1997 року. Тобто, заборгованості, яка виникла у період знаходження позивача у трудових відносинах з відповідачем. Отже, зазначений позов заявлено з інших підстав. Вирішуючи заявлені вимоги про наявну заборгованість по заробітній платі суд дійшов до таких висновків. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівникам заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У силу ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ще за час роботи позивачки на підприємстві відповідача, останній прострочив виплату заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість. Оскільки, відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. Суд погоджується з розрахунком заборгованості по заробітній платі, наданим позивачем, оскільки він не оспорюється відповідачем і підтверджується довідкою виданою ВАТ «Содовий завод» 04 лютого 2015 року (а.с. 5). Будь-які розрахункові відомості про виплату належної позивачу заробітної плати відповідачем не представлено, а тому, дотримуючись принципу диспозитивності у цивільному процесі, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 598 грн. 29 коп. Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, суд, у межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 117 КЗпП України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Виплата середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, тому на виниклі між сторонами правовідносини не розповсюджується дія мораторію встановленого ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Розраховуючи суму середнього заробітку, позивач по даній цивільній справі, виходив з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та довідки наданої відповідачем від 04 лютого 2015 року, згідно якої, середньоденна заробітна плата складає 05 грн. 52 коп. За період з 26 листопада 2001 року по 27 лютого 2015 року, кількість робочих днів становить 3325. Тобто, за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 18354 грн. 00 коп. Вирішуючи заявлені позовні вимоги стосовно виплати працівникові компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці", компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. Згідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Позивачем не додано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості, та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Крім того, дія постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати" - поширюється тільки на працюючих робітників, але ж ніяк не на звільнених. За таких підстав в задоволенні цих вимог слід відмовити. Окрім того, позивач просить стягнути моральну шкоду. Така шкода відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодовується в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач посилався на те, що він втратив налагоджені і нормальні життєві зв'язки, через що був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлений позивачем розмір завданої моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача. А тому на думку суду розмір моральної шкоди має складати 1000 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., оскільки позовна заява містить у собі вимоги матеріального та нематеріального характеру. На підставі ст.ст. 47, 116, КЗпП України,

Outcome: partial