Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу від 27.12.2002 року дійсним, визнання права власності на магазин "Продукти", що знаходиться по вул. Грушевського,5 в с.м.т. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.12.2002 року він та приватне мале підприємство "Торг" уклали та підписали договір купівлі-продажу, згідно якого він заплатив 18865,00 грн. і придбав магазин "Продукти" площею 130,9 кв.м., що знаходиться по вул. Грушевського, 5 в с.м.т. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, розташований на першому поверсі тридцятиквартирного будинку, але нотаріальне посвідчення даного договору не відбулося. Директор даного підприємства [PERSON] пояснив, що діюче на той час законодавство не передбачало обовязкого нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу нежитлових приміщень. Він використовує приміщення магазину за призначенням та хотів провести його державну реєстрацію, однак як виявилося, для цього вимагається договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально у встановленому законом порядку. На даний час ПМП "Торг" не може нотаріально посвідчити договір, бо не має свідоцтва про право власності, а придбання магазину ними доказується договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 15.05.1998 року, укладеного з ВАТ "Верховинський лісокомбінат", договором про уступку права вимоги боргу від 01.09.1999 року, укладеного між Агрофірмою "Прут", МП "Торг", ВАТ "Верховинський лісокомбінат", за яким сторони узгодили, що наступні сплати за магазин "Продукти" будуть проводитися Агрофірмі "Прут", інвентарною карткою обліку основних засобів. Згідно висновку експерта та виписки з інвентаризаційних матеріалів, вартість магазину на даний час складає 98085 грн., і загальна його площа становить 135,2 кв.м. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 27.12.2002 року та визнати за ним право власності на магазин "Продукти", що знаходиться по вул. Грушевського,5 в с.м.т. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, йому розяснено наслідки визнання позову. Представник третьої особи, [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечив. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у судовому засіданні суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, та беручи до уваги, що представник відповідача позовні вимоги визнав, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом по справі встановлено, що 27.12.2002 року позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу, укладеним у простій письмовій формі придбав у відповідача ПМП "Торг" за 18865 грн. магазин "Продукти", площею 130,9 кв.м., що розташований на першому поверсі тридцятиквартирного будинкузнаходиться по вул. Грушевського, 5 в с.м.т. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області. (а.с.5). На виконання умов даного договору позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера №757 від 27.12.2002 року сплачено відповідачу 18865 грн. (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, на час виникнення правовідносин, передбачали державну реєстрацію вбудованих в жилі будинки нежилих приміщень (як частини цього будинку), зокрема і на підставі договорів купівлі-продажу посвідчених згідно з чинним законодавством державними нотаріальними конторами. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала правова колізія законодавстві, тому що, ЦК України (1963 року) прямо не вказував що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень повинен бути нотаріально засвідчений, в ньому лише згідно ст. ст. 242, 227 ЦК України (1963 року) зазначається про нотаріальне засвідчення договорів купівлі-продажу житлових квартир, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином. Тим часом, у відповідності до Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб передбачений порядок проведення державної реєстрації вбудованих в жилі будинки нежилих приміщень (як частини цього будинку) на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу магазину "Продукти", сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 2 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 18865,00 гривень, які отримані були Продавцем від Покупця у день підписання угоди по прибутковому касовому ордеру №757, тому, суд вважає, що є всі підстави для визнання укладеного договору дійсним. Крім того, судом встановлено, що відповідач у справі на даний час не може здійснити нотаріальне посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу, оскільки в нього відсутнє свідоцтво про право власності на магазин "Продукти". З матеріалів справи вбачається, що за Договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 15.05.1998 року, укладеним між МП "Торг" та ВАТ "Верховинський лісокомбінат", ПМП "Торг" придбало за 18865 грн. з розстрочкою платежу на 5 років магазин "Продукти" (а.с.7). Відповідно до Договору про уступку вимоги боргу від 01.09.1999 року, укладеного між Агрофірмою "Прут", МП "Торг", ВАТ "Верховинський лісокомбінат", сторони узгодили, що "Боржник" - ВАТ "Верховинський лісокомбінат" уступає право вимоги боргу в сумі 15091 грн. Кредитору - Агрофірмі "Прут" у третьої особи МП "Торг", а МП "Торг" зобовязалося погасити борг у строк до 15.05.2003 року (а.с.12). Виконання ПМП "Торг" умов договору купівлі-продажу від 15.05.1998 р. та договору про уступку вимоги боргу від 01.09.1999 року підтверджується відповідними платіжними дорученнями та квитанціями до прибуткового касового ордера(а.с.8-11,13-14), а також інвентаризаційною карткою обліку основних засобів №3 (а.с.15). Таким чином, судом встановлено, що ПМП "Торг" набуло у свою власність магазин "Продукти" на законних підставах. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачем на магазин "Продукти", який розташований на першому поверсі тридцятиквартирного будинку, що знаходиться по вул. Грушевського,5 в с.м.т. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, виготовлено технічний паспорт (а.с.20-22). Згідно висновку №031116/1 експерта-оцінювача [PERSON], ринкова вартість магазину "Продукти" станом на 01.11.2016 року становить 98085,00 грн.(а.с.19). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів загальна площа магазину "Продукти" складає 135,2 кв.м., де в примітках зазначено, що загальна площа з 130,9 кв.м. змінилась на 135,2 кв.м. за рахунок поточного ремонту (знесення перегородок у допоміжному приміщенні) що не є самочинним будівництвом (а.с.23). Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 44,45,49 ЗУ «Про власність» (чинного до 20.06.2007 року), тому він спірним об`єктом нерухомості володіє і користується правомірно. Також в судовому засіданні встановлено факт неможливості на сьогоднішній день оформлення угоди належним чином , так як один з контрагентів не може надати необхідні правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомості з метою нотаріального посвідчення цієї угоди. Таким чином суд, оцінивши в сукупності досліджені по справі докази, вважає, що визнаючи дійсним договір купівлі-продажу від 27.12.2002 року є всі законні підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на магазин "Продукти", площею 135,2 кв.м., вартістю 98085,00 грн., який розташований на першому поверсі тридцятиквартирного будинку, що знаходиться по вул. Грушевського,5 в с.м.т. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області. У відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач по справі [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0732080, на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати в розмірі 980,85 грн в дохід держави слід стягнути з ПМП "Торг". На підставі викладеного та

Outcome: approved