Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

01 квітня 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк „Правекс - Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач зазначив, що 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк", правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк "Правекс - Банк" (далі - ПАТ КБ Правекс - Банк), було укладено кредитний договір № 4919-007/07Р, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 22 396,00 (двадцять дві тисячі триста дев'яносто шість) доларів США 00 центів на оплату вартості автомобіля та страхових платежів строком до 3 жовтня 2014 року зі сплатою 11,99 відсотків річних. У цей же день, 03 жовтня 2007 року, на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком "Правекс - Банк", правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк "Правекс - Банк" (далі - ПАТ КБ Правекс Банк), було укладено договір поруки № 4919-007/07Р, за яким [PERSON] зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність за повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасне та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 03 жовтня 2014 року у розмірі 22 396 доларів США . Однак, відповідач [PERSON] порушив виконання своїх зобовязань в частині погашення кредиту та сплати процентів згідно з графіком погашення, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору станом на 12 лютого 2016 року на загальну суму 14 223 долари США 64 центи, з яких: 8 482,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 741 доларів США 64 центи - заборгованість по процентам за користування кредитом. Вказану заборгованість, а також 5 675 грн. 23 коп. судового збору позивач просить суд стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовної заяви, в якій представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 8 482,00 доларів США та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 5 741 доларів США 64 центи, що загалом складає 14 223 доларів США 64 центи, та стягнути з них 5 675 грн. 23 коп. судового збору. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що 03 вересня 2013 року позивач вже звертався з даним позовом до Веселинівського районного суду та 12 травня 2014 року судом було винесено рішення, яким в позовних вимогах ПАТ КБ "Правекс - Банк" було відмовлено. Але, позивачем ПАТ КБ "Правекс - Банк" було подано апеляцію та 16 жовтня 2014 року апеляційний суд Миколаївської області ухвалив рішення, в якому апеляційну скаргу позивача було задоволено частково, рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове, а саме, стягнуто на користь ПАТ КБ "Правекс - Банк" з [PERSON] за кредитним договором № 4919-007/07Р від 3 жовтня 2007 року кредитну заборгованість станом на 19 листопада 2012 року в розмірі 21992 грн. 87 коп., а також 329,88 грн. судових витрат. У задоволенні позову до [PERSON] відмовлено. Дане рішення набрало законної сили з моменту проголошення, тобто по даній справі вже ухвалено рішення по таким же позовним вимогам, з тих самих підстав та між тими самими сторонами, яке набрало законної сили. Тому, просить суд в задоволенні позову ПАТ КБ "Правекс- Банк" до [PERSON] відмовити. Також представник відповідача вказав на сплив строку позовної давності і просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та просить суд закрити провадження у справі, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Але до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить суд закрити провадження у справі, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в зв'язку з при- пиненням поруки, застосувати строк позовної давності. 20 жовтня 2016 року судом було постановлено ухвалу про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Правекс - Банк до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 482,00 доларів США. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк", правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк "Правекс - Банк" (далі - ПАТ КБ Правекс - Банк), було укладено кредитний договір № 4919-007/07Р, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 22 396,00 (двадцять дві тисячі триста дев'яносто шість) доларів США 00 центів на оплату вартості автомобіля та страхових платежів строком до 03 жовтня 2014 року зі сплатою 11,99 відсотків річних. (а.с. 8-15). В період з 03.10.2007 р. по 11.09.2008 року процентна ставка змінювалася. Відповідно до п.4.4 Договору № 4919-007/07Р від 03 жовтня 2007 року позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 267 (двісті шістдесят сім) доларів США щомісяця до "10" числа наступного місяця. Відповідно до п.4.5 Договору № 4919-007/07Р від 03 жовтня 2007 року відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, зазначеного в п.1.2 даного Договору. - (а.с. 8-17) 03 жовтня 2007 року на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком "Правекс- Банк", правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк "Правекс - Банк" (далі - ПАТ КБ Правекс - Банк), було укладено договір поруки № 4919-007/07Р, за яким [PERSON] зобов'язався нести солідарну відповідальність за повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасне та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 03 жовтня 2014 року у розмірі 22 396 доларів США (а.с. 27-28). 03 жовтня 2016 року для забезпечення зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] передав за договором застави транспортного засобу № 4919-007/07Р у заставу банку належний на праві власності автомобіль марки FORD, модель Focus 1.6, рік випуску 2007 року, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № WF05XXGCD57Y9752, тип ТЗ легковий комбі-В, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспорного засобу серії ВЕС № 024315, видане 28.09.2007 року РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Миколаєва ВДАІ УМВС в Миколаївській області. 21 травня 2009 року внаслідок реалізації предмета застави погашено 10428 доларів США за тілом кредиту та 1072 долари США за відсотками, що підтверджено розрахунком заборгованості (6-7). Відповідач [PERSON] у порушення норм закону та умов договору зобовязання за договором належним чином не виконував, не надавав своєчасно позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками з особового рахунку відповідача. - (а.с.6-7, 144-226) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконував належним чином, то позивач ПАТ КБ "Правекс - Банк" скористався своїм правом на дострокове повернення суми кредиту. 12 травня 2014 року Веселинівським районним судом Миколаївської області було ухвалено рішення, яким в позовних вимогах Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Правекс - Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с. 65-67). 16 жовтня 2014 року апеляційним судом Миколаївської області було ухвалено рішення, яким рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, позов Публічного акціонерного товариства "Правекс - Банк" задоволено частково та стягнено на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Правекс - Банк" з [PERSON] за кредитним договором № 4919-007/07Р від 3 жовтня 2007 року кредитну заборгованість станом на 19 листопада 2012 року в розмірі 21992 грн. 87 коп., а також 329, 88 грн. судових витрат. У задоволенні позову до [PERSON] відмовлено (а.с. 69-74). Дане рішення набрало законної сили 16.10.2014 року. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. (ст.631 ЦК України). Статтями 526, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За даними розрахунку заборгованості та виписки з особових рахунків боржника вбачається, що відповідач [PERSON]СМ. прострочив сплату процентів з січня 2008 року (а.с.167), остання сплата по кредиту була 21.05.2009 року та 09.06.2009 року залишок по тілу кредиту було зазначено як прострочену заборгованість по кредиту (а.с.149,152) Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як встановлено в судовому засіданні рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2014 року не виконано, за даними Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17.09.2016 року № 1879/01-361 виконавчі документи у відділі не перебувають та відповідач [PERSON] не сплатив стягнені рішенням суду проценти за користування коштами позивача. Таким чином, відповідачем [PERSON] не було виконано ухвалене судом вищезазначене рішення апеляційного суду Миколаївської області. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15 та від 25 травня 2016 року №6-157цс16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до цієї статті проценти виплачуються до дня повернення кредиту. Відповідно до п.п.1.2, 4.5, 11.1 кредитного договору відсотки за користування коштами нараховуються щомісяця, виходячи з фактичної кількості днів у процентному періоді. Суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] не повернув кредит до теперішнього часу, то є підстави для стягнення з позичальника [PERSON] на користь ПАТ КБ "Правекс - Банк" процентів за користування коштами позивача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявив про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки сплата процентів за користування кредитом мала проводитися відповідно до умов договору шляхом внесення щомісячних платежів, а тому заборгованість за відсотками підлягає стягненню в межах позовної давності по кожному із цих платежів. З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом позивач ПАТ КБ "Правекс- Банк" звернувся до суду 01 квітня 2016 року, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16.10.2014 року, яке набрало законої сили 16.10.2014 року, було стягнено з відповідача [PERSON] відсотки за користування кредитом станом на 19 листопада 2012 року в межах трьох років, тобто за період з 28 серпня 2010 року по 28 серпня 2013 року в сумі 21992 грн. 87 коп. - (а.с.69-74) Відповідно до розрахунку заборгованості, який позивач подав до суду 29.09.2016 року, позивач просив стягнути проценти з 29.03.2013 року, тобто за період, який не увійшов в розрахунок боргу по процентам, стягнутим за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16.10.2014 року ( за вказаним рішенням були стягнені проценти по розрахунку станом на 19 листопада 2012 року). Суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості по процентам в сумі 2201 доларів США 67 центів за період з 01 квітня 2013 року по 12 лютого 2016 року, тобто в межах строку позовної давності. За даними розрахунку заборгованості, поданого до суду 29.09.2016 року за вх. № 4066/16, в межах вказаного строку станом на 12 лютого 2016 року підлягають стягненю проценти в розмірі 2201 доларів США 67 центів. Крім того, позивач ПАТ КБ "Правекс - Банк" пред'явив вимогу до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості по процентам в сумі 5 741 доларів США 64 центи станом на 12 лютого 2016 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В судовому засіданні було встановлено, що позивач, пред'явивши у 2009 році вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відстоків за користування кредитом відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання, строк повернення якого настав в 2009 році. Дана обставина встановлена рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16.10.2014 року, яке набрало законної сили. Відповідно до постанов Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-125цс14 та від 22 червня 2016 року №6-368цс16 вимога кредитора до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має бути пред'явлена протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для достроковго повернення кредиту. Змінивши в 2009 році строк виконання основного зобов'язання, позивач зобов'язаний був пред'явити до поручителя позов протягом шести місяців з цієї дати. Однак, банк звернувся з позовом до поручителя про стягнення процентів за період з 29.03.2013 року по 12.02.2016 року в сумі 5 741 доларів США 64 центи лише 01.04.2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України строку, то суд вважає, що за таких обставин є підстави для відмови в задоволенні позову до поручителя [PERSON] в зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Також вимоги позивача до відповідача [PERSON] як до поручителя про стягнення кредитної заборгованості станом на 19.11.2012 року було вирішено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 16.10.2014 року та є обов'язковим до виконання, тобто судом вже було встановлено, що договір поруки було припинено, а тому було відмовлено у задоволенні позову до відповідача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету. Судом встановлено, що на момент видачі кредиту відповідачу [PERSON] позивач мав банківську ліцензію № 7 та дозвіл № 7-1, видані Національним банком України, які дозволяють позивачу виконувати банківські операції, передбачені ст.47 Закону України "Про банки і банківськку діяльність", що не оспорювалося сторонами в судовому засіданні. Згідно з п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533\~ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Отже, суд дійшов висновку, оскільки відповідно до кредитного договору сторони домовилися про видачу та повернення кредитних коштів у доларах США, на що банк має таке право, то стягнення заборгованості по процентам треба зазначати в цій іноземній валюті відповідно до позовних вимог позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 878 гривень 47 копійок (57265,44 х 5675,23 : 369 956,87 = 878,47). На підставі викладеного,

Outcome: partial