Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області звернулась [PERSON] з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко Ольга Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у якій просить: визнати виконавчий напис, вчинений 31.07.2019 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2878, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс», заборгованості за кредитним договором № 174495/0005XSGF, укладеним 16.07.2013 р. між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] , правонаступником ПАТ «Платиним Банк» є ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс», таким, що не підлягає виконанню, також просить суд стягнути з ТОВ «Фіеанасова Компанія «Сіті Фінанс» безпідставно отримані кошті в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2878 від 31.07.2019 року у розмірі 27900,84 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зі слів працівників бухгалтерії роботодавця їй стало відомо, що постановою приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни звернено стягнення на її заробітну плату на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс". Ніяких угод з ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс" позивач не укладала. Назву ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс" вперше почула від працівників бухгалтерії. 31.07.2019 року приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київського району Колейчик Володимир Вікторович вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2878, яким звернув з позивача стягнення на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс" заборгованості за кредитним договором №174495/0005XSGF від 16.07.2013 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Платинум Банк», в сумі 18714 грн. 51 коп. (за період з 22.02.2018 по 07.07.2019 року, а саме прострочена заборгованість за тілом кредиту 16653,92 грн., процент за користування кредитом 1988,53 грн. Плата за вчинення виконавчого напису 500 грн. Позивач зареєстрована та постійно проживає за адресою [ADDRESS] , ніколи не була зареєстрована та не проживала у місті Києві. Жодних повідомлень про правонаступника ПАТ «Платинум Банк» я позивач отримувала. Тому наявність заборгованості я не визнає. При цьому, позивач вважає, що нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог відповідача, а також, було порушено вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що порушено вимоги ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 07.05.2021 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причина неявки суду не відома, відзив на позовну заяву не надали. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статей 280, 281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіривши обставини справи, судом встановлено, що 31.07.2019 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, В.В.Колейчик вчинено виконавчий напис за № 2878, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ « Фнансова Компанія «Сіті Фінанс», заборгованості за кредитним договором № 174495/0005XSGF, укладеним 16.07.2013 р. між ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» та [PERSON] , в сумі 18714,51 грн. (а.с.4). Згідно копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.09.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. відкрите виконавче провадження ВП № 59823033 на підставі виконавчого напису № 2878 від 31.07.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 19214,51 грн. (а.с.15). Відповідно до копії рішення Луганського окружного адміністративного суду, від 19.10.2020 року, постанову від 04.09.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи у виконавчому провадженні ВП №59823033, визнано протиправною та скасовано (а.с.16-20). Відповідно до копії постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 року, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, залишено без змін (а.с.21-24). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосував приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області В.В.Колейчик., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання не чинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 31.07.2019 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колечиком В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2878 не відповідає вимогам законодавства України, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172, оскільки він вчинений на підставі боргового документу - кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, а тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Щодо вимог позову про стягнення безпідставно отриманих коштів в межах виконавчого провадження ВП № 59823033 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. від 31.07.2019 у розмірі 27900,84 грн., суд виходить з такого. Позивач зазначає, що вона працювала у відділі освіти, молоді та спорту Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, ЄДРПОУ 4272219. На примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Київського району Колейчик В.В. від 31.07.2019 року з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс" стягнено 6060,20 грн. та 21840,64 грн., що підтверджується копіями виписок по картці [PERSON] (а.с. 25-27). За положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 07.06.2017 р по справі № 923/1233/15. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Під час розгляду справи судом встановлено порушення прав позивача, а відповідачем, в свою чергу, такі доводи позивача суду не спростовані. Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що кошти, які були отримані ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», в добровільному порядку позивачу не повернуто, заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 20742 від 30.04.2021 про сплату судового збору у сумі 908 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved