Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , редакції «[ADDRESS]» про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаючись на наступне. У провадженні позивача, як головуючого судді на розгляді перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 263 КК України та [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, (справа № 418/1541/19 1-кп/418/57/19). 14 жовтня 2019 року вийшов черговий випуск газетного видання «[ADDRESS]» за № 7 (43) під редакцією засновника та головного редактора [PERSON] 24 жовтня 2019 року ознайомившись зі змістом статті «[INFO]», позивач встановив, що автор та редактор газети [PERSON] на 2 ст. виклав недостовірну та непідтверджену інформацію про позивача, як головуючого суддю у вказаному вище кримінальному провадженні, а саме: «Не так давно пан «честный мент» [PERSON] составлял декларацию, где «забыл» указать продажу автомобиля. Выявив коррупционною схему, против «декларирующего» было возбуждено уголовное дело. И все вроде хорошо, все вроде правильно, но вот судебное разбирательство развалилось, в чем подсобил судья местного районного суда [PERSON] , явно за приличное вознаграждение. И это не единственный случай, где планируется вмешательство данного работника фемиды. Выше упоминалась ситуация о пойманных на взятке [PERSON] с [PERSON] . Так вот, именно по поводу этого взяточничества и будут судить любителя цвета денег [PERSON], судьей процесса над которым виступает тот же господин [PERSON] , что сразу ставит под сомнение «незрячесть взора» фемиды. А информация о том, что подсудимым уже был положен на одни из весов груз в 30 тысяч вечно молодых и зеленых купюр, и вовсе убивает любую веру в справедливость даже самым отбитым оптимистам». Інформація щодо позивача була поширена відповідачами в засобах масової інформації, а саме в газетному виданні «[ADDRESS]», яке має невизначене коло респондентів. Внаслідок чого, інформація про те, що він нібито отримав неправомірну вигоду стала доступна невизначеному колу осіб, які є читачами видання. Вказує, що зазначена інформація є недостовірною, не відповідає дійсності оскільки, жодних позапроцесуальних відносин із фігурантами будь-яких кримінальних проваджень у позивача немає. Жодних фактів, чи відомостей про порушення позивачем закону під час розгляду під його головуванням вказаного вище кримінального провадження автором статті не зазначено, посилання на джерела отримання такої інформації стаття теж не містить, хоча фактично автор статті вказує про вчинення ним злочину. Зазначає, що інформація, поширювана щодо позивача відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним закону та вчинення кримінального злочину, формує негативне враження пересічного читача газетного видання «[ADDRESS]» та безпосередньо породжує об`єктивні сумніви в упередженості судді [PERSON] , формує негативну думку громадськості щодо довіри до судової влади та її авторитету в цілому, так такою, що, на переконання позивача, порушує його немайнові права, по-друге не є оціночним судженням, а тому обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Вказує, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності особи позивача. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки професія судді є соціально важливою, передбачає наявність бездоганного авторитету в очах суспільства. Вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоди немайновим інтересам позивача, та порушено його гідність, честь та ділову репутацію. А тому, позивач вимушений звернутися до суду з наявним позовом, в якому просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканісті ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачем [PERSON] у випуску газетного видання «[ADDRESS]» за № [NUMBER] під редакцією засновника та головного редактора [PERSON] у статті «[INFO]» та зобов`язати [PERSON] за власний рахунок спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом опублікування у газетному виданні «[ADDRESS]», також просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та правничу допомогу адвоката в сумі 20768 грн. 40 коп.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій просить суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача Рубан І.В. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що він дійсно є головним редактором газети «[ADDRESS]» та вважає, що він, як журналіст, має право висловлювати будь-які свої думки. Відповідач редакція «[ADDRESS]» у судове засідання представника не направив, про місце, день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При досліджені письмових доказів, а саме чергового випуску газетного видання «[ADDRESS]» за № [NUMBER] ) 14 жовтня 2019 року під редакцією засновника та головного редактора [PERSON] в частині статті «[INFO]» /викладеної на російській мові/, наступного змісту: «Не так давно пан «честный мент» [PERSON] составлял декларацию, где «забыл» указать продажу автомобиля. Выявив коррупционною схему, против «декларирующего» было возбуждено уголовное дело. И все вроде хорошо, все вроде правильно, но вот судебное разбирательство развалилось, в чем подсобил судья местного районного суда [PERSON] , явно за приличное вознаграждение. И это не единственный случай, где планируется вмешательство данного работника фемиды. Выше упоминалась ситуация о пойманных на взятке [PERSON] с [PERSON] . Так вот, именно по поводу этого взяточничества и будут судить любителя цвета денег [PERSON], судьей процесса над которым виступает тот же господин [PERSON] , что сразу ставит под сомнение «незрячесть взора» фемиды. А информация о том, что подсудимый уже был положен на одни из весов груз в 30 тысяч вечно молодых и зеленых купюр, и вовсе убивает любую веру в справедливость даже самым отбитым оптимистом…», дійсно міститься прізвище та посада позивача з відповідним змістом, на що вказує позивач, як на причину звернення до суду з метою захисту честі, гідності та ділової репутації. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим, Конституцією гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії враховується, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Пунктом 19 вище вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Право фізичної особи на недоторканість своєї ділової репутації закріплене у ст. 299 ЦК України. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. Статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. В силу положень ст. 47 Закону України "Про інформацію", порушенням законодавства України про інформацію, що тягне дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. За приписами ч.3, ч. 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Отже, оскільки відповідачем в судовому засіданні жодних належних та допустимих доказів щодо достовірності та правдивості інформації відносно позивача не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканісті ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачем [PERSON] у випуску газетного видання «[ADDRESS]» за № [NUMBER] під редакцією засновника та головного редактора [PERSON] у статті «[INFO]». Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви, то такі позовні вимоги теж підлягають до задоволення зважаючи на наступні обставини. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Так, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду відповідні докази наданих послуг або витрат адвоката з правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано Договір №UA-87/19 про надання правової допомоги від 04.11.2019 та додаток №1 до нього, в якому зазначено порядок оплати та розмір гонорару адвоката, а також копії квитанцій до прибуткового касового ордера №54 від 04.11.2019 та №82 від 16.07.2020 щодо підтвердження оплати позивачем коштів на підставі Договору №UA-87/19 від 04.11.2019. Також позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією №7 від 03.12.2019. Враховуючи, що позивач надав суду документи, що свідчать про підтвердження вказаних понесених ним витрат, а відповідач жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляв, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, що складаються з судового збору та витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved