Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У липні 2019 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі також - АТ «Альфа-Банк», відповідач, банк), у якому просила усунути перешкоди у користуванні майном шляхом припинення вчинення дій, спрямованих на перешкоджання їй у праві вільного користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що за кредитним договором № 2622/0806/88-013 від 29.08.2006 отримала від АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", 73 955,00 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором вона передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , яка є для неї єдиним житлом, і де вона наразі проживає. 13.06.2019 позивачці стало відомо, що банк без попередження та без її згоди звернув стягнення на квартиру, яка наразі зареєстрована за банком. Вона вважає, що дана реєстрація проведена всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», про що нею поданий відповідний позов до суду. Після звернення до суду позивачці стали телефонувати з незнайомих номерів, на вхідних дверях її квартири невідомі особи залишають наклейки такого змісту: « Приватна власність банківської установи. Незаконне проникнення до майна чи іншого володіння карається обмеженням волі на строк до 3-х років. Ст. 162 КК України. За будь-яких обставин звертатись за номером». 19.06.2019 невідомі особи, які діяли в інтересах відповідача, умисно пошкодили замки у вхідних дверях загального коридору, у зв`язку з чим ні вона, ні сусіди не могли потрапити у свої помешкання і звертались з цього приводу до поліції. Крім того, 25.06.2019 представники відповідача змінили замки у вхідних дверях квартири [ADDRESS] та здійснили незаконне проникнення. На думку позивачки усі ці дії свідчать про створення банком перешкод у користуванні майном, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив наявність укладених між позивачкою та АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", кредитного договору та договору іпотеки. Вказував, що право вимоги за вказаними договорами перейшло до АТ «Альфа-Банк». 27.07.2018 позивачка особисто отримала від банку повідомлення про необхідність погасити заборгованість у сумі 155 011,54 доларів США з попередженням про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги про сплату боргу. У подальшому, 23.02.2019 здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за банком. Відповідач вважає, що погашення боргу відбулося на підставі іпотечного договору, який містив відповідне застереження, за згодою власника майна та без здійснення будь-яких примусових дій, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин не застосовується. Банк набув права власності на квартиру відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а тому саме позивачка чинить банку як власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні майном. Права позивачки не порушені, оскільки вона не є власником. Окрім того, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивачкою не надано. Інших процесуальних заяв по суті від сторін по справі на надходило. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 29.07.2019 відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 23.01.2020 (а. с. 39). 09.01.2020 від представника відповідача Гамор Н. В. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 44-50). 14.01.2020 від представника позивачки [PERSON] до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а. с. 51-63). 23.01.2020 від представника відповідача Галаса П. В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника банку та про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а. с. 64). У судове засідання 23.01.2020 сторони не з`явилися, судом задоволене клопотання представника позивачки про зупинення провадження по справі, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 67, 68). 13.10.2020 від представника позивачки [PERSON] до суду надійшло клопотання про відновлення провадження у справі (а. с. 71-89). Ухвалою суду від 16.10.2020 провадження у справі відновлено та у справі призначене підготовче засідання на 25.02.2021 (а. с. 91). 03.02.2021 від представника позивачки [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд підготовчого засідання за відсутності позивачки та її представника (а. с. 95). Ухвалою суду від 25.02.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 03.06.2021 (а. с. 97). 11.03.2021 від представника відповідача Тищенко К. О. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника банку (а. с. 100). 02.06.2021 від представника позивачки [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника (а. с.103). 03.06.2021 від представника відповідача Тищенко К. О. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника банку (а. с . 104). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА 11.02.1997, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 29.08.2006 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2622/0806/88-013 з додатками та доповненнями, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 78 571,00 дол. США на строк по 27.08.2026 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29.08.2006 між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] укладено іпотечний договір № 2622/0806/88-013-Z-1 з доповненням, відповідно до умов якого позивач передала банку в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS] . Пунктом 11 вказаного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу так і процентів за ним). При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю вимогу про усунення порушень основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимог. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов цього договору. 25.05.2012 між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким було передано ПАТ "Дельта Банк" право вимоги по кредитному договору № 2622/0806/88-013. 15.06.2012 між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким було передано АТ "Альфа-Банк" право вимоги по кредитному договору № 2622/0806/88-013. 16.07.2018 ПАТ "Альфа-Банк" направило [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке було отримано останньою 27.07.2018. 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Тарасенко І. М. здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ "Альфа-Банк". Підставою виникнення права власності послугували іпотечний договір 2622/0806/88-013-Z-1, договір про внесення змін і доповнень до договору іпотеки, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 16.07.2018. 21.05.2020 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 753/12287/19, яким визнав незаконним та скасував рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Тарасенка І. М. від 23.02.2019 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ "Альфа-Банк", індексний номер 45670746, визнав протиправним та скасував запис про право власності № 30427944 від 23.02.2019 на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772297280000, за АТ "Альфа-Банк". Підставою для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію за банком права власності на предмет іпотеки суд вказав порушення вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.05.2020 залишене без змін. IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є припинення дії, яка порушує право, що застосовується у разі вчинення іншою особою (відповідачем) незаконних дій, спрямованих на порушення належного особі права. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону, при цьому саме позивач визначає спосіб захисту порушеного права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). За нормами частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 Закону № 898-IV). Статтею 36 Закону № 898-IV передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем встановлює стаття 37 Закону № 898-IV. Згідно цієї норми іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Наведене означає, що в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право звернутися до державного реєстратора з метою державної реєстрації за собою права власності на об`єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, є або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі. Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За обставинами справи установлено, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачкою зобов`язань за кредитним договором відповідач як іпотекодержатель набув права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізував його шляхом державної реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки. Підставою для звернення [PERSON] до суду з цим позовом послугували дії АТ "Альфа-Банк", які вона вважає неправомірними і такими, що порушують її право власності, у зв`язку з чим просить здійснити його захист у спосіб, передбачений статтею 391 ЦК України, яка визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас судом установлено, що оскаржувані позивачкою дії відповідач вчиняв після реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки. За положеннями чинного законодавства особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника (права володіння, користування та розпоряджання). Наведене означає, що на момент вчинення оспорюваних дій у [PERSON] було відсутнє суб`єктивне матеріальне право, на захист якого подано цей позов (право власності), а відтак її права та інтереси, навіть у випадку їх порушення, не підлягають захисту у спосіб, встановлений для захисту прав власника. Отже з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed