Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 12.04.2019 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06.06.2018 року близько 20 години 45 хвилин відбулась дорожньо-транспортна пригода в м. Черкаси, по вул. Г.Сталінграду,2, за участю транспортних засобів під керуванням [PERSON] та [PERSON] Мотоцикл останнього зазнав механічних пошкоджень. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.11.2018 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі скорочено - ДТП) [PERSON] було спричинено матеріальної шкоди, зокрема позивач змушений був нести витрати на відновлення транспортного засобу. 14.11.2019 року страхова компанія у якій застрахував свою цивільно-правову відповідальність [PERSON] здійснила виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 34000 грн., без врахування суми франшизи у розмірі - 2000 грн. Згідно договору про надання юридичних послуг від 28.03.2019 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , позивачем сплачено 5000 грн. за надання комплексної усної консультації з питання відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП. Крім того, внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження. Отримана травма турбує [PERSON] і до цього часу. Посилаючись на ст.ст. 22, 23 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача франшизу у розмірі 2000 грн., витрати за юридичну консультацію у сумі 5000 грн. та моральну шкоду у розмірі 40000 грн. Стислий виклад відзиву відповідача: 10.07.2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, враховуючи наступне. Відповідач не відмовляється проти відшкодування позивачу суми франшизи, проте останній не звертався до нього з заявою про сплату даних коштів. Не маючи реквізитів позивача для перерахування коштів, відповідач не мав можливості їх сплатити. Отримавши необхідні реквізити, позивач перерахував суму франшизи позивачу, що підтверджується відповідною квитанцією. Оскільки позивачем не надано підтвердження, що [PERSON] є адвокатом, а тому понесені ним витрати не можливо віднести до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в порядку ст. 133 ЦПК України. Враховуючи, що позивач наводить абстрактний розрахунок моральної шкоди, без відповідних критеріїв, то розмір моральної шкоди є ясно завищеним та необґрунтованим. Крім того позивач не звертався до страховика відповідача з вимогою про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з чим дана позовна вимога не підлягає до задоволення. Стислий виклад відповіді на відзив: 30.07.2019 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначив, що не мав змоги провести досудове врегулювання спору, оскільки не мав будь-яких контактних даних відповідача. Вважаючи даний спір малозначним, позивач вважає, що не потребував допомоги адвоката, а тому звернувся до ФОП [PERSON] за комплексною консультацією. Щодо суми моральної шкоди, то позивач оцінює її враховуючи те, що 162 доби позивач та члени його сім`ї не могли користуватись транспортним засобом. Крім того внаслідок ДТП, позивач отримав тілесні ушкодження. Оскільки позивач вільний у виборі способу захисту свого порушеного права, він має право на пред`явлення вимоги безпосередньо до винуватця, а не до страхової компанії щодо стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, заначивши, що франшиза йому сплачена, в решту вимог підтримав з підстав зазначених у позові, а саме: просив суд стягнути з відповідача витрати за юридичну консультацію у сумі 5000 грн. та моральну шкоду у розмірі 40000 грн. Представник відповідача заперечив проти уточнених позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 14.05.2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси матеріали справи передано за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25.06.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. Встановлені судом обставини: З постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.11.2018 року, яка набрала законної сили, вбачається, що [PERSON] 06.06.2018 року о 20 годині 45 хвилин в м. Черкаси по вул. Героїв Сталінграду, 2, керував автомобілем Audi A6, д.н.з. [NUMBER] (власник [PERSON] ), при виконанні маневру повороту ліворуч, допустив зіткнення з мотоциклом Honda Transalp 600V д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив п.п. 2.3. б, 10.1, 10.4 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками, а водій мотоцикла [PERSON] , 1966 р.н., отримав тілесні ушкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення /Т.1, а.с. 15/. 23.08.2018 року, слідчим СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Рудь С.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. З даної постанови вбачається, що згідно проведеної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень [PERSON] №02-01/766 від 17.07.2018 року, мали місце ушкодження: пошкодження лотеральних зв`язок правого гомілково-ступеневого суглобу, садно ділянки зовнішньої кісточки правого гомілково-ступеневого суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень /Т.1, а.с. 3-4/. Суд не надає оцінку медичній довідці від 06.06.2018 року (Т.1, а.с.7), що надана позивачем, оскільки остання була врахована судово-медичними експертами під час проведення експертизи. Копії записів у медичній карті, які датуються 2019 роком (Т.1, а.с. 8), тобто після надання висновку судово-медичним експертом є неналежними доказами, оскільки неможливо ідентифікувати з чиєї медичної карти надана вказана інформація. Крім того деякі записи є нерозбірливими. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № [NUMBER] від 23.11.2017 року, [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність у СТдВ «Глобус». Протоколом-узгодженням про розмір страхового відшкодування від 14.11.2018 року, укладеним між ТДВ «СТдВ «Глобус» та [PERSON] визначено розмір страхового відшкодування - 34000 грн. за вирахуванням франшизи у сумі 2000 грн. та вартості залишків пошкодженого транспортного засобу у розмірі 4502,47 грн. З службового чеку від 08.07.2019 року вбачається, що [PERSON] здійснив переказ франшизи у розмірі 2000 грн. [PERSON] . Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] ТОВ СТОВ «Глобус» від 14.08.2018 року, що надане відповідачем, у повідомленні відсутні відомості щодо потерпілих, проте суд приймає до уваги докази, які мають преюдиційне значення, зокрема постанову про закриття кримінального провадження та постанову про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, які вказують на отримання тілесних ушкоджень [PERSON] , внаслідок ДТП. Франшиза в розмірі 2000,0 грн. відповідачем сплачена на користь позивача, вказана обставина підтверджується копією платіжного переказу та не заперечується позивачем. Норми права, що підлягають застосуванню: Згідно ч. 4, ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ч. 2, ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно роз`яснень п. 9, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності та повноті, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] керуючи засобами підвищеної небезпеки, внаслідок винних дій [PERSON] потрапили в дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого транспортний засіб [PERSON] отримав механічні пошкодження, а самому [PERSON] завдані легкі тілесні ушкодження. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010). Оскільки внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях, у зв`язку із пошкодженням належного йому майна і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та враховуючи отримані позивачем легкі тілесні ушкодження, які спричинили розлад здоров`я, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо невірно обраного позивачем способу захисту свого права, з приводу вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Вказаний висновок викладений у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року, справа № 754/1114/15-ц. Судові витрати: Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. ст.137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Так витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно п.47 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Згідно листа ДФС від 21.03.2017 року №3782/К/99-99-13-02-03-14 ФОП не може здійснювати адвокатську діяльність, а щодо доходів отриманих від адвокатської діяльності спрощена система оподаткування не застосовується Оскільки в матеріалах справи відсутні письмові докази, які вказують на те, що ФОП [PERSON] є адвокатом і надавав позивачу правову допомогу в рамках здійснення адвокатської діяльності, вимога щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу є необґрунтованою і такою що не підлягає до задоволення. Відповідно до 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання довічно (пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 19.07.2016 року) і звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на корись держави потрібно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved