Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 04.09.2015 року з уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON] у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області з наступними вимогами: надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі території України, до держави Іспанія, в період з 01.05.2016 року по 01.10.2018 року малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], строком до досягнення дитиною повноліття; надати дозвіл на оформлення паспорта для виїзду за кордон малолітньої [PERSON] строком до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви позивачка мандрика Ю.С. зазначила, що 8 вересня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. 2 листопада 2011 року шлюб з відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з нею. Вона утримує дочку, дбає про її здоров'я, її фізичне, моральне виховання та розвиток. Відповідач в утриманні та вихованні дитини після припинення між ними шлюбу участі майже не приймає, аліменти сплачує в розмірі меншому, ніж визначено рішенням суду. Вона з дочкою має родичів за кордоном. Її мати [PERSON] постійно проживає в Іспанії, має постійний легальний заробіток та житло. Дитина часто хворіє бронхітом та гострими респіраторними захворюваннями та потребує оздоровлення і лікування. За минулий рік, вона офіційно зверталася до дитячого лікувального закладу декілька разів. Дитина, згідно висновку лікарів, потребує відновлювального лікування і оздоровлення. Лікарем рекомендовано відвідування дочкою курортів з морським кліматом, вживання фруктів та морепродуктів для загального розвитку та профілактики захворювань. Дочка має бажання вивчати іноземну мову і вивчає її шляхом приватних занять, тому що в місті проживання відсутні відповідні професійні курси. Для відвідування курсів в місті Харкові бракує часу і коштів. Крім того дитина займається в дитячому гуртку танцями. Виїзд дитини за кордон сприяв би розширенню її кругозору, ознайомленню з культурою інших народів, стимулюванню вивчення іноземних мов, підготовці до самостійного життя та оздоровленню, однак вона не може отримати згоди на такі поїздки від відповідача. У липні 2015 року вона планувала виїхати з дитиною за кордон в Іспанію, де вже багато років мешкає її мати, але її колишній чоловік, безпідставно їй в дозволі на виїзд дитини відмовив. Після чого, вона через деякий час звернулася до нього з листом, в якому знову попрохала надати відповідний дозвіл на виїзд дочки за кордон, в Іспанію восени 2015 року та влітку 2016 року, але відповіді на лист вона не отримала. Своєю бездіяльністю відповідач не створює необхідних умов для всебічного розвитку дитини, не забезпечує її інтересів, не піклується про здоров'я дитини, а навпаки, перешкоджає цьому, не даючи їй можливості в повній мірі виховувати дочку, забезпечувати її фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. В судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивачки [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Водночас, позивачка конкретизувала періоди, протягом яких вона має намір з дитиною виїжджати до Іспанії, - це протягом 2016-2018 років у період з 1 травня по 1 жовтня. Такі періоди обумовлені тим, що для оформлення документів на виїзд за межі України витрачається тривалий час, а також тим, що літні місяці є найбільш бажаними, оскільки саме літні канікули призначені для відпочинку та оздоровлення дитини без шкоди для навчального процесу. Просила також врахувати, що між нею та відповідачем дійсно існують суперечки щодо можливості перебувати дитини тривалий час з батьком. Причиною тому є поведінка відповідача під час спільного проживання, коли він неодноразово вживав алкогольні напої та у такому стані поривався здійснювати поїздки на автомобілі. Врешті решт, знаходячись у стані сп'яніння відповідач попав у серйозну аварію. Через це вона має обґрунтовані побоювання щодо безпеки дитини під час перебування з батьком. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважав, що зазначена вимога не може бути задоволена, а факти викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України виходячи з наступного. Мати позивачки [PERSON] має тільки карту на проживання в Іспанії, і не має там свого помешкання і знаходиться в країні на заробітках, що робить неможливим проживання там його дочки [PERSON] В зв'язку з чим, він дуже хвилюється, що його дочка може потрапити у халепу щодо проживання в іншій країні, оскільки [PERSON] не були наданні пояснення щодо умов і місця проживання за кордоном його дочки, а також період виїзду за кордон. Згідно медичної довідки [PERSON] дійсно рекомендовано морське повітря та санаторно-курортне лікування, але не в іншій країні, як вказала [PERSON], а на березі Азовського моря, що є на території України. Влітку 2015 року його дочка двічі їздила на Азовське море разом з матір'ю, він також намагався кожен рік відвести дочку на Азовське море, але [PERSON] не давала йому на це згоду. Стосовно тверджень позивачки, що він жодного утримання на дочку не надає, слід вказати, що після розірвання шлюбу він продовжував допомагати [PERSON] утримувати дочку, а також постійно виплачував аліменти. Загальний розмір фінансової допомоги за період з 01.09.2011 року по 01.11.2015 року складає 21811 грн. Тому всі заяви позивачки та викладені нею доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дочки він не надає, не відповідає обставинам справи. Щодо стверджень позивачки стосовно того, що він не виховує дочку та порушує обіцянки по утриманню дочки, зазначив, що дане твердження позивачки не відповідає дійсності та суперечить ст. 141 та ст. 150 СК України, оскільки дочка перебуває з ним лише тоді, коли позивачка це дозволяє. Він завжди сам бажає постійно бути разом зі своєю дочкою. Його дочка завжди хоче бути поруч з ним також, але [PERSON] не дає такої можливості і постійно перешкоджає йому бачити дочку. Він особисто кожен день спілкується з дочкою та розмовляє про її життя, інтереси, здоров'я та інше. Він неодноразово звертався до відділу сім'ї та молоді з приводу того, що [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні та побаченні з дочкою. Щодо отримання повідомлення про можливість виїзду його дочки за кордон зазначив, що [PERSON] йому письмово та в усній формі не повідомляла про таке, і про це він дізнався з повідомлення суду. Раніше, у 2014 році, вона дійсно просила у нього дозвіл на виїзд дитини за кордон і тоді він їй дав, що було підтверджено державним нотаріусом м. Зміїв [PERSON] На даний час він проти того, щоб дитина покинула країну, оскільки [PERSON] неодноразово виказувала наміри переїхати в іншу країну на постійне місце проживання. Зараз дочка навчається у другому класі Зміївської школи №2, має коло друзів, відвідує гурток танців і її від'їзд в даний час тільки нашкодить дитині, що є порушенням п. 2 ст. 155 СК України. Крім того, він має намір у літні місці поїхати з дочкою на море, тому він проти її виїзду у цей період за межі України. Водночас, відповідач [PERSON] підтвердив пояснення позивачки [PERSON] про те, що він, керуючи автомобілем у стані сп'яніння, вчинив ДТП, в якому отримав серйозні тілесні ушкодження. Однак на даний час, за станом здоров'я він алкоголь взагалі не вживає. Просив у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] вважав, що виїзд дитини за межі України може відбуватися лише за згодою батька, інакше будуть ущемлятися його батьківські права. У зв'язку з цим, позов задоволенню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: [PERSON] та [PERSON] з 08.09.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2011 року. (а. с. 5, 9). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 15.08.2008 року відділом РАЦС Зміївського районного управління юстиції Харківської області, [PERSON] та [PERSON] мають дочку [PERSON], [INFO]. (а. с. 6). Зі змісту рішення про розірвання шлюбу та пояснень сторін вбачається, що неповнолітня [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON], під час розірвання шлюбу спору про місце проживання дитини не було. З розрахунків заборгованості по аліментам, наданих ВДВС Зміївського районного управління юстиції Харківської області, вбачається, що згідно виконавчого листа №2-997, виданого Зміївським районним судом Харківської області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], по 450 грн. щомісячно, станом на 12.10.2015 року заборгованість по аліментам відсутня. (а. с. 28, 36). Даними медичних довідок, копії яких надані до матеріалів справи, підтверджується, що [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в дитячій консультації з приводу рецидивуючого бронхіту. Рекомендовано оздоровлення, курорти з помірним морським кліматом, загартування, фрукти, морепродукти. Рекомендовано санаторно-курортне лікування на території Азовського моря. (а. с. 10, 26). З копії заяви [PERSON], посвідченої Зміївською державною нотаріальною конторою 19.05.2014 року, реєстр №1-908, вбачається, що [PERSON] надавав згоду на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дочки [PERSON] у супроводі матері [PERSON] у період з 01.08.2014 року по 30.09.2014 року. (а. с. 37). З приводу даної заяви позивачка [PERSON] пояснила. що вона не була реалізована, оскільки через її зайнятість по роботі їй не було надано відпустку і поїздка не вдалася. Свідок [PERSON] показала, що тривалий час легально проживає та працює в країні Іспанії, має доходи, достатні для її забезпечення, а також для забезпечення проїзду та тимчасового проживання в літній період в Іспанії її дочки [PERSON] разом з онукою [PERSON] На а. с. 7 залучена копія документа [PERSON], яким підтверджується право її перебування в країні Іспанії, термін дії документа до березня 2019 року. Відповідно до статей 141, 155 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини . Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість тимчасового виїзду за межі України з метою відпочинку та оздоровлення дитини. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № З 857-ХII, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності зі ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з ч. 2 ст. 4 цього ж Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, визначено, що за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків. Позивачка [PERSON] надала докази, якими підтверджується її бажання та можливість разом з дитиною на період літнього відпочинку виїхати до країни Іспанії з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітньої дочки [PERSON], а батько дитини без достатнього обґрунтування не надає згоди на оформлення документів та виїзд у супроводі матері. Реалізація можливості виїзду за межі України до країни Іспанії з метою відпочинку та оздоровлення не суперечить вимогам законодавчих актів, якими регулюється порядок виїзду неповнолітніх дітей за межі України, та відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON] Відсутні будь-які докази протиправної поведінки позивачки [PERSON] по відношенню до її неповнолітньої дитини. Доводи відповідача [PERSON] про те, що позивачка може не повернути дитину до України, а також щодо існування можливості незабезпечення дитині належних умов під час її перебування в країні Іспанія не підтверджені будь-якими доказами і носять характер припущень щодо можливості протиправної поведінки позивачки по відношенню до своєї дитини, на яких не може ґрунтуватися доказування відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Наявність суперечок між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини не впливає на право дитини у супроводі матері, без супроводу і згоди батька, тимчасово виїхати за межі України до країни Іспанії для відпочинку і оздоровлення. А відмова батька від надання згоди на поїздку дитини до країни Іспанії, в супроводі матері, з метою оздоровлення та відпочинку, з тих підстав, що мати дитини перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, належить розглядати як дії, що суперечать охоронюваним як національними, так і міжнародними нормативно-правовими актами, інтересам дитини. З урахуванням термінів, необхідних для оформлення проїзних документів та віз, а також з метою дотримання права дитини щодо отримання шкільної освіти та відпочинку і оздоровлення в період літніх канікул, належить встановити періоди дозволу на виїзд та оформлення документів в період з 01 травня по 01 жовтня. За таких обставин, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом надати [PERSON] дозволу на виїзди за межі України до країни Іспанії з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітній [PERSON], [INFO], в період часу з 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2016 року, з 01 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року, 01 травня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON], з обов'язковим її поверненням до України, а також надання [PERSON] дозволу на оформлення проїзних документів та віз для виїзду за межі України до країни Іспанії з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] В іншій частині позову належить відмовити.

Outcome: partial