Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом з урахування змін предмету позову просить: - Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яка складається з 3 кімнат, жилою площею 54,70 кв.м., загальною площею 103,90 кв.м. припинивши прав власності відповідача на його 1/3 частину у спільній власності в даній квартирі. - Визнати за [PERSON] в рахунок права власності на його 1/3 частину у спільній власності в квартирі [ADDRESS] право власності на двохкімнатну квартиру в будинку [ADDRESS] загальною площею 74,30 кв.м., припинивши право власності на земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді. с\\т « Глядин» надану для ведення садівництва, площа якої 0,1016га. - Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 28.12.1996 року вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно та майнові права: -двокімнатна квартира за [ADDRESS] загальною площею 74,30 кв.м, що підтверджується довідками, від Будівельної корпорації "УкрАзіаБуд" від 23.12.2004 р.01.10.2006 p., 19.12.2006 p., 30.04.2008 p., інвестиційним договором № 16-07-04-Тр. від 16 липня 2004 р., а також постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 2а-156/08, за яким зобов`язано КП "Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна" зареєструвати за [PERSON] та [PERSON] про право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва за вище зазначеною адресою; -Земельна ділянка, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т "Глядин" площа якої: 0,1016 Га, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2007 року, а також державним актом на право власності земельної ділянки, виданий на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010934200106. Кадастровий номер земельної ділянки: 32 218 840 00 37 044 0318; -2/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 103.90 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим Головним Управлінням житлового забезпечення КМДА від 16 грудня 2002 року. Квартира розташована на 13 поверсі, 16 поверхового будинку складається з 3 кімнат жилою площею 54,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 25,2 кв.м., 2-а кімната - 17,3 кв.м., 3-я кімната - 12,2 кв.м., кухні площею - 12,2 кв.м., вбиральні (поєднаної) 2,0 кв.м., коридору - 9,5; 1,9 кв.м. квартира об`єднана балконом - 4.8;4,8 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в рівних частинах за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач зазначає між подружжям склався наступний порядок користування цим майном. -двокімнатна квартира в будинку [ADDRESS] не перебуває у користуванні позивача; -земельна ділянка яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т "Глядин", надану для ведення садівництва, не перебуває у користуванні позивача; -трикімнатна квартира [ADDRESS] , перебуває у користуванні позивача. Також, у ній зареєстрований та проживає батько позивача - [PERSON] , та матір позивача - [PERSON] . Батьками позивача за власні кошти було проведено повний капітальний ремонт, та здійснюється сплата за житлово- комунальні послуги. Разом з цим, поскільки позивачка та відповідач постійно проживають в США, їх неповнолітні діти, коли приїздять в Укарїну, також проживають у вказаній квартирі з дідусем та бабусею. Зазначила, що в даний час сімейні відносини між ними є напруженими, а тому є потреба визначитись у майнових правах кожного з подружжя, позивач звернулась з вказаним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, зазначив, що порядок користування майном, що склався та характер взаємовідносин, що склався між відповідачем та возивачкою і її батьками (треті особи), Позивачка просить суд застосувати саме такий порядок розподілу спільного сумісного майна подружжя, оскільки у випадку застосування іншого способу та з урахуванням неподільності таких речей як квартири, їх спільне використання за призначенням буде унеможливлено, що має для позивачки істотне значення, у тому числі з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей подружжя. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив частково при цьому звернувшися з зустрічним позовом, відповідно до якого просив суд постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності: 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 103,90 кв. м.; земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т « Глядин» площа якої: 0,1016 га. Кадастровий номер земельної ділянки: 32 218 0 00 37 044 0318. Припинити право власності [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,30 кв. м.; квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,30 кв. м.; квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] .Припинити право власності [PERSON] на: 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 103,90 кв. м.; земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин» площа якої: 0,1016 га. Кадастровий номер земельної ділянки: 32 218 840 00 37 044 0318. Припинити право власності [PERSON] на 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 103,90 кв. м., стягнувши на його користь з [PERSON] 842 166,7 грн. в рахунок вартості його майна. Стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені ним витрати під час розгляду даної справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив між [PERSON] та [PERSON] , 28.12.1996р. було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного було зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів за номєром 1739. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06.11.2015, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.12.2015, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під за час перебування у шлюбі подружжям було здобуте наступне майно (майнові права): - трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 103.90 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим Головним управлінням ового забезпечення КМДА від 16 грудня 2002 року. Квартира розташована на 13 поверсі, 16 поверхового будинку складається з 3 кімнат жилою площею 54,7кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 25,2 кв.м., 2-а кімната - 17,3 кв.м., 3-я кімната - 12,2 кв.м., кухні площею - 12,2 - кв.м., вбиральні (поєднаної) 2,0 кв.м., коридору - 9,5кв.м.; 1,9 кв.м. квартира об`єднана балконом - 4.8;4,8 кв.м. Вартість вказаної квартири відповідно до звіту, виконаного ПП «СВ Девелопмент» станом на 31.08.2015 становить 4 158 005,00 грн. Станом на 14.12.2017 ринкова вартість 2/3 квартири складає 80 000 доларів США, що в національній валюті складає 2 181 600,00 грн. -двокімнатна квартира за [ADDRESS] загальною площею 74,30 кв.м, що підтверджується довідками, від будівельної корпорації «УкрАзіаБуд» від 23.12.2004 p., 01.10.2006 p., 19.12.2006 p., 30.04.2008 p., інвестиційним договором № 16-07-04-Тр. від 16 липня 2004 року, а також постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 2а-156/08, за яким зобов`язано КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна» зареєструвати за [PERSON] та [PERSON] право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва за вище зазначеною адресою. Середня ринкова вартість такого типу незавершеного будівництва станом на 14.12.2017 складає 10 000 доларів США, що в національній валюті складає 272 700,00 грн., -земельна ділянка, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин» площа якої: 0,1016 Га, що підтверджується договором купівлі- продажу земельної ділянки від 27 грудня 2007 року, а також державним актом на право власності земельної ділянки, виданий на підставі договору купівлі- продажу від 27.12.2007 управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010934200106. Кадастровий номер земельної ділянки: 32 218 840 00 37 044 0318. Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість зазначеного майна станом на 24 квітня 2015 року в національній валюті складає 453 562,72 грн., що дорівнює 20 131 в доларах США. Про набуття у шлюбі із [PERSON] права власності на вказане вище майно та майнові права [PERSON] не заперечує. Як стало відомо в процесі розгляду справи [PERSON] не повідомила про наявність у неї нерухомого майна, що було набуте у шлюбі, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ринкова вартість вказаної квартири становить близько 90 000 доларів США, що в національній валюті складає 2 454 300,00 грн. Окрім, того [PERSON] приховала той факт, що згідно рішення окружного суду 19-го округу (м. Лейк Каунті. штат Ілінойс США ) від 16.05.2016 у справі №2015 D 44, згідно якого внаслідок поділу майна позивачки [PERSON] з колишнім чоловіком [PERSON] їй виділена частка спільного майна в складі будинку за адресою [ADDRESS] , автомобілів Ніссан Пасфайндер 2014 року випуску та Мазда 5 мінівен 2010 року випуску, грошових коштів в сумі 13651.41 доларів США та стягнено заборгованість з колишнього чоловіка [PERSON] в сумі 59 729.81 доларів США. Окрім того батьки [PERSON] мають власне житло в місті Києві, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Саме в квартирі [ADDRESS] на даний момент і проживає [PERSON] , оскільки квартиру по [ADDRESS] не можна експлуатувати, оскільки даний об`єкт будівництва є не завершеним, а на території земельної ділянки відсутні житлові споруди. Станом на сьогодні [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , разом із своєю теперішньою дружиною та двома малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що єдиним місцем проживання позивача є саме квартира по [ADDRESS] просить суд зустрічний позов задовольнити. Треті особи до судового засідання не з`явилися про дату, місце та час повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, яку представника до суду не забезпечив. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Між [PERSON] та [PERSON] , 28.12.1996 було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного було зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів за номєром 1739. Свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] . За період перебування у шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, зроблено відповідний актовий запис № 1833 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, було зроблено актовий запис № 2136 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06.11.2015, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.12.2015, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно та майнові права: -двокімнатна квартира за [ADDRESS] загальною площею 74,30 кв.м, що підтверджується довідками, від Будівельної корпорації "УкрАзіаБуд" від 23.12.2004 р.01.10.2006 p., 19.12.2006 p., 30.04.2008 p., інвестиційним договором № 16-07-04-Тр. від 16 липня 2004 р., а також постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 2а-156/08, за яким зобов`язано КП "Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна" зареєструвати за [PERSON] та [PERSON] про право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва за вище зазначеною адресою; -Земельна ділянка, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т "Глядин" площа якої: 0,1016 Га, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2007 року, а також державним актом на право власності земельної ділянки, виданий на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010934200106. Кадастровий номер земельної ділянки: 32 218 840 00 37 044 0318; -2/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 103.90 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим Головним Управлінням житлового забезпечення КМДА від 16 грудня 2002 року. Квартира розташована на 13 поверсі, 16 поверхового будинку складається з 3 кімнат жилою площею 54,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 25,2 кв.м., 2-а кімната - 17,3 кв.м., 3-я кімната - 12,2 кв.м., кухні площею - 12,2 кв.м., вбиральні (поєднаної) 2,0 кв.м., коридору - 9,5; 1,9 кв.м. квартира об`єднана балконом - 4.8;4,8 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в рівних частинах за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яка складається з 3 кімнат, жилою площею 54,70 кв.м., загальною площею 103,90 кв.м. припинивши прав власності відповідача на його 1/3 частину у спільній власності в даній квартирі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати за ним право власності на 2/3 чатсстини квартири [ADDRESS] , яка складається з 3 кімнат, жилою площею 54,70 кв.м., загальною площею 103,90 кв.м. припинивши прав власності відповідача на його 1/3 частину у спільній власності в даній квартирі. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Дана норма кореспондується із роз`ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 сі. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). | Вимагаючи збільшення частки майна в спірній квартирі, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач в порушення вимог ст. ст. 58-60 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та відступу від рівності часток між сторонами. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Таким чином в даній частині позовних вимог позов не підлягає задоволенно в зв`язку з тим, що дана квартира на даний час належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а сторонами не надано жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] внесену грошової компенсації за його частку в спірній квартирі на депозитний рахунок суду. У відповідності до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до абзацу 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. На час розгляду справи між сторонами не досягнуто взаємної згоди щодо користування спірною квартирою. У абзацах 3-4 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 зазначено, що розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Крім того, сторонами не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до положень ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4ст. 65 СК України). При вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може не погодитись із запропонованим кожним і подружжя варіантом поділу такого майна та провести його поділ виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна за кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Це не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-399цс17 де зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами набуття у шлюбі із [PERSON] права власності на вказане вище майно та майнові права [PERSON] не заперечує. Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача, щодо не повідомлення [PERSON] про наявність у неї нерухомого майна, що було набуте у шлюбі, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні будь- які підтвердження, а саме договір купілі- продажу або свідоцтво про право власності, тому суд позбавлений можливості встановити чи була придбана дана кватира саме [PERSON] в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Окрім того в судовому засіданні встановлено, що мід сторонами склався певний порядок користування майном та сторонами не заперечувалось про визнання за [PERSON] , [INFO] право власності на земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с\\т « Глядин» площа 0,1016га, кадаствоий номер земельної ділянки 32 218 840 00 37 044 0318 та визнання за [PERSON] , [INFO] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,30кв.м. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12,13 ЦПК Україниучасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Окрім того представником відповідача за первісним позовом було заявлено вимогу про стягнення витрат на правнису допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 80 000 грн. 00 коп., однак в матеріалах справи відсутні докази сплати даної суми за правничу допомогу, а саме акт виконаних робіт та квитанція. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог належними і допустимими доказами та необхідність задовольнити позови частково.

Outcome: approved