Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 16.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, та зареєстрований в реєстрі за № 1648, про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить позивачу та був переданий в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» за Договором іпотеки № ZPN0GA00001151 від 15.05.2007 року, в рахунок задоволення вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] за Кредитним договором № ZPN0GA00001151 від 15.05.2007 року у розмірі 205050,01 грн., в тому числі 19411,17 грн. заборгованості за кредитом, 51598,61 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1768,11 грн. комісії та 132272,12 грн. пені.. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] послалась на те, що про існування спірного виконавчого напису дізналась 26.03.2020 року, коли отримала постанову державного виконавця про арешт майна боржника від 12.03.2020 року на виконання спірного виконавчого напису. Від самого нотаріуса Бондар І.М. вона жодних документів, в тому числі копії виконавчого документа не отримувала. Спірний виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що при його вчиненні нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог банку, не перевірив факт одержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, не врахував наявність рішення апеляційного суду Запорізької області від 04.11.2009 року за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 18511,29 грн. Крім того, нотаріус не врахував, що строк кредитування за кредитним договором, в забезпечення зобов`язань за яким позивач передав в іпотеку належний їй будинок, давно закінчився, а тому банк безпідставно продовжував нараховувати проценти за користування кредитом. Ухвалою суду від 09.04.2020 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, 13.05.2020 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник АТ КБ «Приватбанк» в підготовче судове засідання не з`явився, 27 квітня 2020 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, прохає суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, справу розглянути без участі представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». В обґрунтування заперечень проти позову у відзиві відповідача зазначено, що відповідно до чинного законодавства України при вчиненні виконавчого напису нотаріус лише перевіряє комплектність та дійсність пакету документів, які мають бути подані стягувачем, не оцінюючи при цьому наявність спору між сторонами. Тому в даному випадку підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - відсутні, оскільки процедура його вчинення була дотримана нотаріусом повністю. Державний виконавець Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Місюра Лариса Сергіївна в підготовче судове засідання не з`явилася, 13.05.2020 року на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження №61280781 від 17.02.2020 року з примусового виконання виконавчого напису за №1648, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 16.10.2018 року за яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна пропонується задовольнити вимоги іпотеко держателя АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 208550,01 грн. Виконавче провадження відкрито 17.02.2020 року за заявою стягувача 04.02.2020 року. На виконання ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 31.03.2020 року у справі №323/768/20 стягнення за виконавчим провадженням зупинено з дати винесення постанови виконавцем (07.04.2020) до теперішнього часу. Третя особа, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в підготовче судове засідання не з`явилась, 26 травня 2020 року надала на адресу суду лист про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, відзиву на позовну заяву та клопотань про відкладення підготовчого судового засідання суду не подавав. В порядку виконання завдань підготовчого провадження у цій справі судом були виконані ряд процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а саме: від учасників справи отримано письмові заяви по суті справи з доданням письмових доказів на їх обґрунтування, вирішені заявлені учасниками справи заяви та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] Ухвалою суду від 28.05.2020 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, 21.07.2020 року надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає, прохає задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого. Викладення обставин, встановлених судом. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що учасниками справи не заперечується. 15.05.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КТ «Приватбанк», правонаступником якого є відповідач у цій справі, було укладено Кредитний договір № ZPN0GA00001151, за яким відповідач отримав кредит у сумі 23000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць (16,08% річних) на суму залишку заборгованості, 1,5% комісії від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та щомісячної комісії за ставкою 0,2% від суми виданого кредиту, із кінцевим терміном повернення до 15.05.2017 року. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором, в той же день, 15.05.2007 року, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (позивачем у цій справі) був укладений Договір іпотеки № ZPN0GA00001151. За умовами цього договору позивач передав вказаному банку в іпотеку свій житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2010 року у справі № 2-933/09 було стягнуто з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором у розмірі 18511,29 грн., в тому числі 17995,13 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 515,54 грн. процентів за користування кредитом, 40,62 грн. пені. Відомостей про стан виконання вказаного судового рішення учасники провадження до матеріалів справи не долучили. 16.10.2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на належний позивачу житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що є предметом іпотеки за Іпотечним договором, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього предмету іпотеки, задовольнити вимоги відповідача до [PERSON] за Кредитним договором № ZPN0GA00001151 від 15.05.2007 року у розмірі 205050,01 грн., в тому числі 19411,17 грн. заборгованості за кредитом, 51598,61 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1768,11 грн. комісії та 132272,12 грн. пені. Норми права та правові висновки Верховного Суду, що підлягають застосуванню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)». Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту: «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». Також Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Мотивами таких судових рішень стало, зокрема, те, що Постанова № 662 у відповідній частині створила умови для позбавлення осіб житла в позасудовому порядку, що суперечить нормі прямої дії, закріпленій у ст. 47 Конституції України, яка забороняє примусове позбавлення інакше як на підставі закону за рішенням суду. Крім того, запроваджений Постановою № 662 перелік документів, необхідних для звернення стягнення за іпотечними договорами, фактично не підтверджував безспірність заборгованості. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 Постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд Ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Крім того, розглядаючи правову природу відносин, що виникають у зв`язку з вчиненням нотаріусом виконавчого напису, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц зазначила про таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України "Про нотаріат", так і спеціальним Законом України "Про іпотеку". При цьому стаття 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Проте, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотиви суду при вирішенні цієї справи. Оскільки станом на день вчинення спірного виконавчого напису Перелік документів був чинним в редакції, що існувала до винесення Постанови № 662, і іпотечні договори до нього не входили, відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» не мав правових підстав звертатись за вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є житлом, а приватний нотаріус Бондар І.М. не мала права його вчиняти. Вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Бондар І.М. вийшла за межі своїх повноважень, що потягло й порушення прав позивача, створивши загрозу позбавлення його житла в позасудовому порядку. Крім того, в матеріалах справі взагалі відсутні докази надсилання відповідачем вимоги до основного боржника [PERSON] та до [PERSON] про погашення заборгованості, яке є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису. Проігнорованим з боку приватного нотаріусу залишилось й Рішення апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2010 року у справі № 2-933/09, а також не перевірені відомості про стан його виконання. Водночас саме ця обставина, у сукупності з іншими наведеними вище фактами, вказує на те, що заборгованість за Кредитним договором не є безспірною, і не була такою станом на день вчинення спірного виконавчого напису, а спір щодо її наявності та розміру підлягає вирішенню в судовому порядку, але поза межами цієї справи. Виходячи з цього суд відхиляє доводи відповідача про те, що спірний виконавчий напис не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом були дотримані всі формальні процедури. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, позов є законним та обґрунтованим, і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 15, 16, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172,

Outcome: approved