Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ ДВС Крижопільського РУЮ про звільнення майна з-під арешту, в якому просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПТА КБ «Приватбанк» права іпотекодержателя щодо вказаної квартири. 10.04.2017 року позивач звернувся до суду із уточненою позовною заявою про звільнення майна з-під арешту. Вказав, що 23.11.2007 року між [PERSON] та ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № VIGWGA00001704 відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 30380 доларів США в обмін на зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати передбачених Кредитним договором платежів. В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, 23.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № VIGWGA00001704. Згідно із п. 33.3. Договору іпотеки, в забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатна квартира, загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м., що розташована за адресою: Вінницька обл., Крижопільський р-н, смт. Крижопіль, вул. Тютюнника (Куйбишева) [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі під № 6417 від 23.11.2007 року. 23.11.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] Крижопільського районного нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України "Про нотаріат" та в зв'язку з посвідченням Договору іпотеки була накладена заборона відчуження Предмету іпотеки, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладені наступні арешти: - запис про обтяження № 12529385 від 14.12.2015 р. про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48637585 від 10.12.2015 року. З вищевикладених обставин вбачається, що право застави у позивача щодо предмета іпотеки виникло 23.11.2007 року, а 10.12.2015 року державним виконавцем був накладений арешт на вказане майно, тобто пізніше ніж було укладено Договір іпотеки. Крім того, станом на 26.10.2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 38853,72 доларів США, що перевищує вартість предмета іпотеки. Також, відповідно до постанови ВП № 51348229 від 05.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену старшим державним виконавцем Задвірним В.М., виконавчий лист № 134/2158/14-ц, виданий Крижопільським районним судом Вінницької області 16.01.2015 року про стягнення заборгованості в розмірі 328084,88 гривень з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" повернутий стягувачу без виконання на підставі п. 2, ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". В зв'язку з тим, що виконавче провадження ВП №51348229 про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" закрито по причині відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, за виключенням квартири, яка знаходиться в заставі, відносно якої Опікунською радою при Крижопільській РДА, відмовлено у надані дозволу виконавчій службі на реалізацію нерухомого майна оскільки порушуються права неповнолітньої дитини боржника на користування житловою площею, 03.03.2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до Крижопільського районного відділу державної виконавчої служби з заявою про зняття арешту з заставної квартири. 10.03.2017 року Крижопільським районним відділом державної виконавчої служби була надана відповідь № 1392, в якій ПАТ КБ "Приватбанк" було відмовлено у знятті арешту із заставного майна, а саме: 3-кімнатної квартири, загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], так як ні один пункт ст. 59 «Зняття арешту з майна» Закону України "Про виконавче провадження", не передбачає зняття арешту з майна за заявою стягувача. Частина 5 ст. 59 цього Закону передбачає зняття арешту за рішенням суду. Представник позивача до суду надіслав заяву, в якій заявлений позов підтримує повністю, просить провести судове засідання без його присутності. Представник відповідача до суду надіслав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність з урахуванням обставин, викладених в письмовому запереченні проти позову, а саме: Позивач по справі просить звільнити з під арешту майно, а саме квартиру загальною площею 50,9 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS] На підставу законності своїх вимог позивач посилається на той факт, що державним виконавцем було накладено арешт на предмет іпотеки після того як був укладений договір іпотеки. Позивач посилається на постанову пленуму ВССУзЦіКС № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Вказана Постанова досить чітко визначає особливості таких справ. Так відповідно п. 2 Постанови - «Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Таким чином позивачем по справі «Про звільнення майна з під арешту» може бути власник або володілець майна та за умови коли це майно не належить боржнику. Також сторонами не заперечується факт належності на праві власності [PERSON] арештованого майна, а саме квартири загальною площею 50,9 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS] ПАТ КБ «Приватбанк» - не є ні власником ні володільцем арештованого майна, а права іпотекодержателя є похідними від основного зобов'язання (боргу) і не можуть розглядатись ні як право володіння ні як речове право на чуже майно. Відповідно до ст. 1, 9, 38 Закону України «Про іпотеку» право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не передбачає переходу до нього прав, пов'язаних з володінням заставним майном, а отже ПАТ КБ «Приватбанк» не наділено правом вимоги спірного майна, тому позовні вимоги про виключення його з-під арешту є безпідставними. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Відповідно ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату арешту) передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження (в редакції чинній на дату арешту) у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (п. 9 Постанови). З огляду на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» є єдиним стягувачем в виконавчому провадженні накладення державним виконавцем арешту на майно боржника в інтересах стягувача-іпотекодержателя не порушує пріоритетного права ПАТ КБ «Приватбанк» на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок спірного майна. Тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Судом встановлено, що 23.11.2007 року між [PERSON] та ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № VIGWGA00001704 відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 30380 доларів США в обмін на зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати передбачених Кредитним договором платежів. В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, 23.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № VIGWGA00001704. Згідно із п. 33.3. Договору іпотеки, в забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатна квартира, загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м., що розташована за адресою: Вінницька обл., Крижопільський р-н, смт. Крижопіль, вул. Тютюнника (Куйбишева) [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі під № 6417 від 23.11.2007 року. 23.11.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] Крижопільського районного нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України "Про нотаріат" та в зв'язку з посвідченням Договору іпотеки була накладена заборона відчуження Предмету іпотеки, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладені наступні арешти: - запис про обтяження № 12529385 від 14.12.2015 р. про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48637585 від 10.12.2015 року. З вищевикладених обставин вбачається, що право застави у позивача щодо предмета іпотеки виникло 23.11.2007 року, а 10.12.2015 року державним виконавцем був накладений арешт (за заявою стягувача) на вказане майно. Відповідно до постанови ВП № 51348229 від 05.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену старшим державним виконавцем Задвірним В.М., виконавчий лист № 134/2158/14-ц, виданий Крижопільським районним судом Вінницької області 16.01.2015 року про стягнення заборгованості в розмірі 328084,88 гривень з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" повернутий стягувачу без виконання на підставі п. 2, ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". 10.03.2017 року Крижопільським районним відділом державної виконавчої служби була надана відповідь № 1392, в якій ПАТ КБ "Приватбанк" було відмовлено у знятті арешту із заставного майна,. Згідно із ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 5 ст. З Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок Предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ч. 6 ст. З Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до приписів ч. 7 ст. З Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю та наявна письмова згода заставодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), про що роз'яснено у першому абзаці п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" (далі Постанова). Так відповідно п. 2 Постанови - «Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Таким чином позивачем по справі «Про звільнення майна з під арешту» може бути власник або володілець майна та за умови коли це майно не належить боржнику. Також сторонами не заперечується факт належності на праві власності [PERSON] арештованого майна, а саме квартири загальною площею 50,9 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS] ПАТ КБ «Приватбанк» - не є ні власником ні володільцем арештованого майна, а права іпотекодержателя є похідними від основного зобов'язання (боргу) і не можуть розглядатись ні як право володіння ні як речове право на чуже майно. Відповідно до ст. 1, 9, 38 Закону України «Про іпотеку» право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не передбачає переходу до нього прав, пов'язаних з володінням заставним майном, а отже ПАТ КБ «Приватбанк» не наділено правом вимоги спірного майна, тому позовні вимоги про виключення його з-під арешту є безпідставними. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Відповідно ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату арешту) передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження (в редакції чинній на дату арешту) у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (п. 9 Постанови). З огляду на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» є єдиним стягувачем в виконавчому провадженні накладення державним виконавцем арешту на майно боржника в інтересах стягувача-іпотекодержателя не порушує пріоритетного права ПАТ КБ «Приватбанк» на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок спірного майна. Крім того, банк не позбавлений можливості звернутись до виконавчої служби з заявою про повернення виконавчого документа, як це передбачено п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ч.3 ст.37 вказаного закону у разі повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1,3,11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст..61 цього Кодексу. В справі не встановлено і суду не доведено факту порушення прав позивача, що потребують судового захисту у спосіб та в порядку виключення майна з-під арешту. Тому суд вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх прав, а тому відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed