Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час розрахунку при звільненні у сумі 5031,93. Мотивував свій позов тим, що 10 жовтня 2016 року його було звільнено з ТОВ "Скайторг". На день звільнення відповідачем не сплачено заробітну плату у повному обсязі, не виплачено компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки. Також, не видано трудову книжку, яку відповідачем надіслано лише через 16 днів після звільнення - 26 жовтня 2016 року. У зв'язку з порушенням строків розрахунку при звільненні та порушенням строків видачі трудової книжки, просив задовольнити його позов. У судовому засіданні позивач просив позов задовольнити. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. . Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного. На підставі наказу СК21 від 17.12.2015р. позивача [PERSON] було прийнято на посаду заступника директора по продажу ТОВ "Скайторг", а 10.10.2016 р. він був звільнений з посади за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗаП України, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.3/. З табелю обліку робочого часу за жовтень 2016 року вбачається, що з 03.10.2016р. по 07.10.2016р. позивач відпрацював 40 годин (5 днів), а 10.10.2016р. - 0 годин /а.с.20/. За відпрацьовані позивачем 40 годин позивачу нараховано заробітну плату у сумі 642,86 грн., та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1787,80 грн., а разом - 2430,66 грн., з яких належало до виплати 1956,68 грн. Вказані кошти відповідач сплатив - 21.10.2016р. у сумі 500 грн. та 09.11.2016р. у сумі 1456,68 грн., що підтверджується копією розрахункового листка, копією платіжного доручення та копією відомості розподілення заробітної плати /а.с.21-23/. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені устатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не працював у день звільнення суд не приймає з огляду на наступне. Одночасно з перебуванням на посаді заступника директора з продажу ТОВ "Скайторг" позивач [PERSON] перебував на посаді керуючого АЗС ТОВ "Мета Оіл", що підтверджується копією трудової книжки. . Як встановлено у судовому засіданні, для забезпечення діяльності автозаправної станції у м.Павлограді, ТОВ "Мета Оіл", який займається торгівлею паливом, приймає на посаду керуючого конкретною АЗС, а ТОВ "Скай Торг", яке займається продажем продуктів харчування, напоїв та тютюнових виробів, у свою чергу приймає на роботу заступника директора з продажу, який здійснює функціональне керівництво АЗС з питань торгівлі на АЗС. Таким чином, займаючи обидві посади, позивач фактично керував однією автозаправною станцією у м.Павлограді. Вказані обставини підтвердили сторони. Так, 10 жовтня 2016 року, позивачем приймалося паливо на автозаправній станції, що підтверджується його підписами на відповідних документах ТОВ "Мета Оіл" /а.с.31-33/. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 10 жовтня 2016 року позивач [PERSON] вийшов на роботу та передавав йому, як новому керівнику АЗС м.Павлограда, автомобільно-заправну станцію. Надані свідком пояснення узгоджуються з копією наказу №03/10 від 03.10.2016р. /а.с.40/. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що 10 жовтня 2016 року [PERSON] не виконував свої службові обов'язки як працівник ТОВ "Скайторг", відповідачем не надано. Натомість, та обставина, що в цей день позивач працював на автозаправній станції як керуючий АЗС ТОВ "Мета Оіл", підтверджена належними та допустимими доказами, приводить суд до висновку про те, що позивач виконував також і обов'язки як працівник ТОВ "Скайторг", оскільки керівництво автозаправною станцією полягало у поєднанні обох посад. Оскільки 10 жовтня 2016 року був днем звільнення [PERSON], саме у цей день відповідач повинен був провести виплату всіх сум, які йому належать, проте повний розрахунок було здійснено лише 09 листопада 2016 року, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100 (надалі за текстом - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Виходячи з наведеного, середньоденна заробітна плата позивача складає: 5400 грн. ( заробітна плата за серпень та вересень) : 44 (робочих днів у серпні та вересні) = 122,73 грн. Компенсація за затримку розрахунку при звільненні має становити: 122,73грн. х 21 день (кількість робочих днів за період з 11.10.2016р. по 09.11.2016р.) = 2577,33 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, також передбачено п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (із змінами) (Далі - Інструкція). Згідно з п. 4.2 вказаної Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Оскільки трудова книжка зберігалась на підприємстві відповідача за його місцезнаходженням у м.Дніпропетровську, а позивач працював у день звільнення у м.Павлограді, та не звертався до роботодавця з письмовою заявою про доставку трудової книжки поштою або безпосередньо за місцем її зберігання, суд не вбачає вини власника у затримці видачі трудової книжки. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial