Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] 28.03.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом, у якому зазначила, що 08.11.2013 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с.Лимани Березанського району Миколаївської області, вул.Соловйових,74. Вказаний будинок батько побудував у 1961 році, однак технічна документація на будинок ним за життя не виготовлялась, право власності на житловий будинок не реєструвалась. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є вона та її брат [PERSON], який на вказаний житловий будинок не претендує. 16.01.2014 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з тим, що батько [PERSON] за життя не отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок. Посилаючись на наведене та на розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: с.Лимани Березанського району Миколаївської області, вул.Соловйових, 74. В судове засідання позивачка не зявилася, від її представника надійшла до суду заява від 22.04.2016 року про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, та підтримання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, направив до суду заяву від 09.03.2016 року, у якій повідомив суд про визнання позову в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду заяву від 11.07.2016 року, у якій повідомив суд про визнання позову в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП №191474, виданого повторно відділом ДРАЦС РС Березанського РУЮ у Миколаївській області 12.12.2013 року (а.с.13) внаслідок смерті [PERSON] 08.11.2013 року відкрилася спадщина. 16..01.2014 року Березанською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведено Спадкову справу №4/2014 до майна померлого [PERSON] (а.с.64-79). Як свідчать копії свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб позивачки (а.с.12, 14), позивачка є донькою померлого [PERSON], та відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги, і має право на спадкування. Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №724 від 25.07.2016 року (а.с.103) та Витягу з Погосподарської книги №4 [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області за період 2004-2015 років (а.с.16), померлий [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: с.Лимани Березанського району Миколаївської області, вул.Соловйових, 74, загальною площею 68 кв.м., житловою площею 49 кв.м., рік побудування будинку 1961 рік. Згідно витягу з Погосподарської книги №4 у вказаному будинку були зареєстровані: [PERSON] - голова домогосподарства, який помер 08.11.2013 року, та [PERSON], [INFO], дочка голови домогосподарства (а.с.16). Відповідно до довідки Березанської філії КП ММ БТІ від 03.08.2015 року технічна та правова документація на житловий будинок за адресою: с.Лимани Березанського району Миколаївської області, вул.Соловйових, 74, не виготовлялась, власність на будинок не реєструвалась. Відповідно до розяснень п.3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, за відсутності державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок, суд оцінивши дані Витягу з Погосподарської книги №4 [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області за період 2004-2015 років (а.с.16), у сукупності з іншими доказами: копією рішення №28 від 07.06.2007 року Х сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Березанського району (а.с.15), копією технічного паспорту на житловий будинок за адресою: с.Лимани Березанського району Миколаївської області, вул.Соловйових, 74 (а.с.6-10), вважає доведеним факт належності померлому [PERSON] житлового будинку за адресою: с.Лимани Березанського району Миколаївської області, вул.Соловйових, 74. Як вбачається з письмового розяснення в.о.завідувача Березанської державної нотаріальної контори Миколаївської області №137/01-16 від 20.04.2016 року (а.с.60), у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок, позивачці нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано для вирішення питання оформлення спадкових прав звернутися до суду. Таким чином, оцінивши відповідність встановлених обставин справи нормам закону, який підлягає застосуванню до цих обставин, суд дійшов до висновку, що позивачці належить право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON], оскільки доведено, що позивачка має право на спадщину, яка відкрилася після смерті батька, як спадкоємець за законом, і реалізувала дане право шляхом прийняття спадщини у встановленому законом порядку. У звязку з цим, та за відсутності інших спадкоємців, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №724 від 25.07.2016 року (а.с.103), у суду є всі підстави вважати позивачку власником спадкового житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Лимани Березанського району Миколаївської області, вул.Соловйових, 74. Разом з тим, як випливає з дослідженого судом письмового розяснення в.о.завідувача Березанської державної нотаріальної контори Миколаївської області №137/01-16 від 20.04.2016 року (а.с.60), позивачці, по суті, відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадковий житловий будинок. У звязку з цим, суд визнає, що майнові права позивачки порушуються, оскільки вона не може розпорядитися належним їй майном, і визнає обґрунтованим та правомірним її звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, виходячи з положень ст.392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved