Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору №VIOWG000840010 від 25.09.2003 року [PERSON] 25.09.2003 року отримав кредит у розмірі 3250.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09.2010 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним - 33.2013 року має заборгованість - 4530.44 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.03.2013 року складає 36198.22 грн., яка складається з наступного: - 1673.81 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 1875.40 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 981.23 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 25.09.2003 року уклали договір іпотеки №VIOWG000840010 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 71.50, житловою площею 42.10 кв. м,, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 34643 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS]. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 71,50 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу; виселити [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого поширюється на адресу вказаного будинку; стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача Молодецький О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності зазначив, що кредитний договір укладався 25.09.2003 року до 23.09.2010 року. Строк позовної давності даного договору не закінчився, оскільки відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривалася. Згідно виписки 23.11.2012 року відповідач [PERSON] сплачував кошти в рахунок погашення заборгованості кошти в сумі 1,43 долара США, тобто вчиняв певні дії, що свідчать визнання особою свого боргу, тому строк позовної давності після переривання починається з початку і заява сторони про його застосування не підлягає задоволенню. Крім цього, пояснив, що процентна ставка за кредитним договором не змінювалася, змінювався курс долара. Банк не зобов'язаний надсилати відповідачу повідомлення про зміну курсу долара НБУ. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що Публічним акціонерним товариство комерційний банк "ПриватБанк" порушені умови кредитного договору, зокрема банк не повідомляв про зміну процентної ставки та зміну курсу НБУ щодо долара США та згоду він сплачувати проценти за іншою ставкою не надавав. Крім цього, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строків позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 23.09.2010 року. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. 25 вересня 2003 року між Публічним (стара назва - Закрите) акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №VIOWG000840010 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту "VISA ELECTRON SERVICE". Відповідно до умов кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 3250,00 доларів США на період з 23 вересня 2003 року по 23 вересня 2010 року включно, а також зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Період сплати вважається період з 25 по 30 число кожного місяця у сумі не менше 63,14 дол. США. Внаслідок порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № №VIOWG000840010 від 25.09.2003 року станом на 14 березня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 4530,44 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.03.2013 року складає 36198,22 грн., яка складається з наступного: 1673,81 доларів США - заборгованість за кредитом; 1875,40 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 981,23 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Офіційний курс НБУ гривні до долару США станом на 23 березня 2003 року становив 533 грн. 45 коп. за 100 доларів США. Офіційний курс НБУ гривні до долару США станом на 14 березня 2013 року становив 799 грн. 30 коп. за 100 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В силу ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином встановлено, що сторони перебували у договірних відносинах, але відповідач [PERSON] не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № №VIOWG000840010 від 25.09.2003 року, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14 березня 2013 року становить 4530,44 доларів США, що складає 36198 грн. 22 коп. На виконання умов кредитного договору №VIOWG000840010 від 25.09.2003 року між Публічним (стара назва - Закрите) акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] 25.039.2003 року було укладено іпотечний договір. Відповідно до умов договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку майно, а саме, будинок загальною площею 71,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений 25.09.2013 року приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1190. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно- правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS] Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 37 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України 'Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення (згідно з ст. 33 це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволенними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку») іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням. Таким чином, законодавцем не встановлено для іпотекодержателя обов'язку направлення будь-яких претензій іпотекодавцю перед зверненням до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім цього, згідно повідомлення від 18.01.2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслав повідомлення боржнику (іпотекодавцю, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що сторони фактично домовилися стосовно всіх умов договору іпотеки. Що стосується заяви відповідача [PERSON] про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строків позовної давності суд зазначає слідуюче. Відповідно до укладеного договору №VIOWG000840010 від 25.09.2003 року [PERSON] 25.09.2003 року отримав кредит у розмірі 3250.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09.2010 року. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №VIOWG000840010 від 25.09.2003 року укладеного між "ПриватБанком" та [PERSON] станом на 14.03.2013 року вбачається, що 23.11.2012 року відповідач [PERSON] вніс в рахунок погашення процентів кошти в сумі 1,43 долара США. Крім цього, з виписки наданої ПАТ КБ "ПриватБанк" за період з 25.09.2013 року по 14.03.2013 року рахунок [NUMBER] [PERSON] вбачається, що 23.11.2012 року [PERSON] вніс кошти в рахунок погашення заборгованості в сумі 1,43 долара США. Наведене свідчить про визнання [PERSON] свого боргу і є підставою для переривання перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, тому після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, враховуючи те, що строк на звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом про звернення стягнення закінчився 25 вересня 2010 року, відповідна позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» була подана до суду 11 листопада 2013 року, відповідач [PERSON] 23.11.2012 року здійснював погашення заборгованості за кредитним договоором, а отже визнав свій борг, чим перервав перебіг строку позовної давності, після чого перебіг позовної давності починається заново, тому строк позовної давності позивачем не пропущено і відсутня підстава для відмови позивачу у позові.. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у сумі 361,98 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховучи те, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд вважає за необхідне повернути позивачеві зайво сплачений судовий збір у сумі 114,70 грн. (сто чотирнадцять гривень сімдесят копійок) відповідно до платіжного доручення № ІНМ90В05Н0 від 30.04.2013 року та судовий збір у сумі 114,70 грн. (сто чотирнадцять гривень сімдесят копійок) відповідно до платіжного доручення № ІНМ90В05Н1 від 30.04.2013 року.

Outcome: approved