Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

11.10.2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого 05.12.2001 року. В процесі розгляду справи позивачі подали уточнену позовну заяву, зазначили третіми особами ОСББ "Новгородська 6А" та Шосту Харківську державну нотаріальну контору. Співпозивач [PERSON] зазначила, що 27.05.2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та присвоїла прізвище чоловіка [PERSON] В уточненій позовній заяві позивачі просять визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], померлого 05.12.2001 року. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого 05.12.2001 року. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 05.12.2001 року помер чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON], який був членом житлового кооперативу "Металург-2". В 1986 році [PERSON] разом з чоловіком отримали двокімнатну квартиру №191 в будинку житлового кооперативу "Металург-2" по вул. Новгородській, 6-а в м. Харкові. В 1988 році з метою поліпшення житлових умов родини, шляхом збільшення житлової площі, вони звернулися до правління ЖК "Металург-2" з проханням про проведення обміну своєї двокімнатної квартири на трьохкімнатну. 15.09.1988 року на підставі рішення правління ЖК "Металург-2" на ім'я [PERSON] видано обмінний ордер №672 для вселення в квартиру [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що перший пайовий внесок в сумі 4320,00 крб. за вказану квартиру було внесено 11.07.1985 року [PERSON], зазначені кошти ними було повернуто останній під розписку. Наступні пайові внески спочатку вони сплачували зі спільного бюджету, в подальшому вона сплачувала самостійно. В 1992 році нею повністю було виплачено пайові внески за спірну квартиру. Таким чином, сплативши всі пайові внески, вона з чоловіком стали власниками нерухомого майна. За життя [PERSON] вони не отримали свідоцтво про право власності на кватиру. 18.07.1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, з підстав чого вона не може прийняти спадщину, що відкрилася після смерті колишнього чоловіка. Єдиними спадкоємцями спадкового майна [PERSON] є їх спільні діти, донька [PERSON] та син [PERSON] Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Після розірвання шлюбу [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі. Разом з ним на день його смерті були зареєстровані вона [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] знятий з реєстраційного обліку в квартирі 22.08.2006 року, квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачує. Через відсутність правовстановлюючих документів вони позбавлені можливості оформити право власності на квартиру, у зв'язку з чим вимушені звернутися з даним позовом до суду. На судове засідання позивачі не з'явилися, подали письмову заяву, в якій підтримують позовні вимоги, просять задовольнити, справу розглядати у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглядати у його відсутність. Уповноважений представник третьої особи ОСББ "Новгородська 6А", що є правонаступником ЖК "Металург-2", в особі голови правління [PERSON], в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій просить справу розглядати у відсутність представника. Представник третьої особи Шостої Харківської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, про причину неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що позивач [PERSON] знаходилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.03.1984 року, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00017221199 від 18.10.2016 року, копію якого долучено до матеріалів справи. Від шлюбу народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії ІІІ-ВЛ №482933 та [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії ІV-ВЛ №387227, копію якого долучено до матеріалів справи. В 1986 році [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] отримали двокімнатну квартиру №191 в будинку житлового кооперативу "Металург-2" по вул. Новгородській, 6-а в м. Харкові. В 1988 році з метою поліпшення житлових умов родини, шляхом збільшення житлової площі, вони звернулися до правління ЖК "Металург-2" з проханням про проведення обміну своєї двокімнатної квартири на трьохкімнатну. 15.09.1988 року на підставі рішення правління ЖК "Металург-2" на ім'я [PERSON] видано обмінний ордер №672 для вселення в квартиру [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що перший пайовий внесок в сумі 4320,00 крб. за вказану квартиру було внесено 11.07.1985 року [PERSON], зазначені кошти ними було повернуто останній під розписку. Наступні пайові внески спочатку позивач з чоловіком сплачували зі спільного бюджету, в подальшому вона сплачувала самостійно. В 1992 році позивачем [PERSON] повністю було виплачено пайові внески за спірну квартиру, що підтверджується даними довідки ЖК "Металург-2" від 03.11.2010 року №323. Таким чином, сплативши всі пайові внески, позивач з чоловіком стали власниками нерухомого майна. 18.07.1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 020290, копію якого долучено до матеріалів справи. 05.12.2001 року [PERSON] помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії І-ЛО №630482, копію якого долучено до матеріалів справи. За життя [PERSON] подружжя не отримало свідоцтво про право власності на кватиру, з підстав чого позивач [PERSON] не може прийняти спадщину, що відкрилася після смерті колишнього чоловіка. Єдиними спадкоємцями спадкового майна [PERSON] є діти, донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Г.О. та син [PERSON] Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Після розірвання шлюбу [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі. Разом з ним на день його смерті були зареєстровані [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] знятий з реєстраційного обліку в квартирі з 22.08.2006 року, що підтверджується даними довідки ЖК "Металург-2" від 14.12.2011 року №85, копію якої долучено до матеріалів справи. Після смерті батька співпозивач [PERSON] звернулася до Шостої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. Листом від 24.11.2016 року №4104/02-14 Шоста Харківська державна нотаріальна контора повідомила, що правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, право власності за спадкодавцем не зареєстровано (що підтверджується довідкою КП "Харківське міськБТІ" від 21.10.2016 року №1011739), яку долучено до матеріалів справи, тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначене майно, не є можливим. Запропоновано звернутися за вирішенням цього питання до суду. Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права, зокрема шляхом визнання за нею права. Вимогами ст.. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 року зі змінами та доповненнями та ст.. 384 ЦК України, передбачено, що у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Згідно з положеннями ст.. 10 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 р. зі змінами та доповненнями, членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України тв. Іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4\~ст. 182 ЦК України\~(в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з положеннями ч. 4\~ст. 334 ЦК України\~(в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За\~нормами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення\~ст.328 ЦК України\~(в редакції 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 128 ЦК України\~(в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Згідно з положеннями до ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про власність»\~(якій втратив чинність в 2007 році та був чинним на час виникнення спірних правовідносин) - Член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми передбачені у\~ст. 384 ЦК України\~(в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. За нормами п. 5-1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи»\~вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі\~ст. 15 Закону України «Про власність»\~член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. За даними обмінного ордеру №672, [PERSON] дозволено зайняти в порядку обміну з родиною з чотирьох чоловік він, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] донька, житлове приміщення житловою площею 40,56 кв.м., що складається з трьох кімнат в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Як зазначено в довідці № 323, виданої 03.11.2010 року ЖК "Металург-2", позивачем [PERSON] повністю було виплачено пайові внески за спірну квартиру в 1992 році. На підставі дослідження письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] правомірно свого часу набули право власності на спірну квартиру [ADDRESS], що знаходиться в ЖК "Металург-2", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ОСББ "Новгородська 6А", оскільки вказана квартира була надана у користування на підставі обмінного ордеру, в подальшому позивачем проведено повну виплату пайових внесків за зазначену квартиру. Виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених\~Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених\~Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов'язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Проте, з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації. Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі обмінного ордеру позивач [PERSON], разом з чоловіком [PERSON] отримали від Бюро обміну житловими приміщеннями міськвиконкому м. Харкова право на користування спірною квартирою, в подальшому не отримали свідоцтва про право власності на це майно та не зареєстрували його в КП "Харківське міськБТІ", таким чином існує спір щодо підтвердження права власності позивача на вказану квартиру. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з положеннями ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи, що [PERSON] спірну квартиру в порядку обміну було передано в період знаходження в зареєстрованому шлюбі, останній пайовий внесок за спірну квартиру сплачено в 1992 році, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано в 1995 році, тобто, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з положенням пп. 1 ч. 1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року та п.1.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, обовязковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних осіб. Згідно положень ЦК України зазначена будівля відноситься до обєктів нерухомого майна, тобто до обєктів, право власності на які підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Згідно з положеннями до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~вимог ст..41 Конституції України,\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається\~\~в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. За змістом\~ст. 392 ЦК України\~в редакції від 2003 року, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст.\~15\~та ст.\~392 ЦК\~в редакції від 2003 року, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача [PERSON] існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на кооперативну квартиру, набутою нею свого часу правомірно. Відтак, суду надано достатньо належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, на які посилається позивач [PERSON] Заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані, підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, не спростовані відповідачем, тому вбачаються підстави для задоволення позову. Вимоги співпозивача [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з положеннями абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Вимогами ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України (в редакції 2003 року) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] та має право на успадкування нерухомого майна, що належало померлому, тому вищезазначене спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири, що належала її батькові на праві спільної сумісної власності перейшло у її володіння і позивач фактично прийняла спадщину. Згідно з положеннями ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відтак, після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його донька [PERSON], оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не заявила про відмовлення від неї протягом терміну, встановленого ст. 1270 ЦК України. Інший спадкоємець першої черги, син спадкодавця, відповідач [PERSON] не претендує на належну йому частку спадкового майна та не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири. На підставі наведеного,

Outcome: approved