Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON], за довіреністю якої діє [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить стягнути з відповідачки на її користь 5000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяних в результаті кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Роменського міськрайонного суду від 26.02.2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 122 КК України. Вироком Апеляційного суду Сумської області від 05.06.2014 року вирок Роменського міськрайонного суду в частині призначеного покарання скасовано та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волів строком на три роки. Вирок набрав законної сили. На проведення поховання її чоловіка та оплату всіх похоронних заходів позивачка витратила грошові кошти в розмірі 5000 грн. Вважає, що відповідачка повинна відшкодувати спричинену в результаті її злочинних дій матеріальну шкоду, оскільки позивачу [PERSON] довелося самостійно шукати значні грошові кошти на поховання чоловіка. Дітей чи інших родичів, близьких осіб, які б могли матеріально допомогти у неї немає. Крім того, вважає, що [PERSON] була також заподіяна моральна шкода у зв'язку з втратою найріднішої людини, яка оцінена в 30000 грн. Розмір моральної шкоди враховує в себе всі страждання, які довелося перенести позивачці у зв'язку з позбавленням життя її чоловіка, стан її здоров'я значно погіршився в результаті тяжких фізичних страждань і моральних переживань. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. При цьому відповідачка надала пояснення, що завдана нею шкода по кримінальному провадженню відшкодована повністю, про що позивачка підтвердила своєю заявою по кримінальному провадженню. Крім того, товарний чек, наданий позивачкою не відповідає дійсності, оскільки усі послуги з поховання замовлялися її матір'ю та чоловіком і були ними оплачені, а сама вона на той час утримувалась під вартою. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. Між сторонами склалися правовідносини з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, які регулюються ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 23 ЦК України: "Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості." Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 статті 1177 ЦК України обумовлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2014 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 119 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України до одного року двох місяців обмеження волі (а.с. 38-40). Вироком колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 05 червня 2014 року вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2014 року щодо [PERSON] в частині призначення їй покарання скасовано та ухвалено свій вирок, яким призначено [PERSON] покарання за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 70 КК України у виді трьох років позбавлення волі (а.с. 41-44). Із заяви [PERSON] від 31.10.2013 року, наданої Роменському міськрайонному суду, вбачається, що вона при призначенні покарання [PERSON] просила суд врахувати як обставини, її щире каяття та повне відшкодування шкоди. При можливості просила суд призначити [PERSON] покарання не пов'язане з ізоляцією від суспільства (а.с.32). З угоди про примирення, укладеної 24 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], вбачається, що потерпілій [PERSON] завдана матеріальна шкода, пов'язана з похованням [PERSON] відшкодована повністю. Цивільний позов по провадженню потерпіла [PERSON] заявляти не бажає, ніяких претензій до [PERSON] не має (а.с.33-35). В обґрунтування письмових заперечень на апеляційні скарги прокурора Сумської області та прокурора у кримінальному провадженні від 19.04.2014 року, поданої [PERSON] до Апеляційного суду Сумської області, [PERSON] посилається на те, що їй повністю було відшкодовано матеріальні збитки та усунена моральна шкода, яких-небудь претензій до [PERSON] вона не має, цивільний позов не заявляла (а.с. 36-37). Таким чином позивачці відшкодована завдана їй шкода, про що вона ствердила в наданих документах. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною тіткою [PERSON] тому разом з, нині покійним, чоловіком останньої вела перемови з потерпілою з приводу відшкодування шкоди і була присутня при передачі грошей потерпілій. У вересні 2013 року чоловік [PERSON] узяв кредит у "ПлатинумБанку" у розмірі 17800 грн., додав своїх особистих коштів і, разом з нею ([PERSON]О.) вручили позивачці 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Розписки при цьому не брали, бо довіряли останній, крім того вона написала заяву до суду, що моральна і матеріальна шкода їй відшкодована. Поминальний обід 9-ти денний вони не відбували, при похованні також не були присутні і грошей на поховання не давали, але потім вона особисто ([PERSON]) купила [PERSON] мобільний телефон, провела воду у будинок у відшкодування шкоди на поховання, що коштувало більше, ніж фактично витратила [PERSON]. Сама [PERSON] цим займатись не могла, бо утримувалась під вартою. Потім, після звільнення, [PERSON] поставила загиблому пам'ятник, який замовляла у ПП "Пам'ять". Поминальний обід на 40 днів відбували за кошти її ([PERSON]) та матері [PERSON] З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що шкода, завдана відповідачкою внаслідок вчиненого нею злочину, позивачу була відшкодована, про що вона ствердила в поданих нею власноручно запереченні, заяві та укладеній угоді про примирення. Ч. 5 ст. 23 ЦК визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не передбачено договором або законом. Пояснення представника позивачки про те, що відшкодування не підтверджено розписками, суд не приймає до уваги, оскільки законом не встановлено обов'язку особи, що відшкодовує шкоду відбирати у отримувача відшкодування розписку. У даному випадку виплата коштів підтверджується, крім іншого, поясненнями свідка [PERSON], які узгоджуються з письмовими матеріалами справи, у тому числі Договором кредиту (а.с. 30). Доказів того, що [PERSON] зазначала у своїх заявах про повне відшкодування моральної і матеріальної шкоди під тиском чи за інших несприятливих обставин, суду не надано. Суд також уважає неналежним доказом товарний чек № б/н від 30.07.2013 року, оскільки суду не надано доказів щодо виду діяльності ФОП [PERSON], у той час як ПП "Пам'ять" здійснює діяльність по наданню ритуальних послуг, а відповідно їх довідки вартість ритуальних послуг складала 2135,00 грн. (а.с. 72). До того ж зазнання моральної шкоди носить особистісний характер і підлягає з'ясуванню безпосередньо у особи, якій вона спричинена, однак, не дивлячись на визнання явки позивача у судове засідання обов'язковою, остання двічі не з'явилась на розгляд справи. За усним повідомленням дільничного інспектора поліції у день розгляду справи [PERSON] знаходилась у нетверезому стані і на розгляд справи з'являтись не побажала. Така поведінка позивача свідчить про байдужість до заявлених вимог і дає суду підстави для сумніву у їх справедливості. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed