Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

15.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами процесу був зареєстрований шлюб, який розірваний 14.01.2009 року. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час [PERSON] проживає окремо від відповідача, діти перебувають на її повному утриманні. Батько участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком синів не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. В свою чергу позивачка 17.09.2015 року зареєструвала шлюб з громадянином Федеративної Республіки Німеччини [PERSON]. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO] року. У зв'язку із вище наведеним та для розширення світогляду дітей, їх духовного та інтелектуального розвитку, [PERSON] хоче направити зазначених вище дітей за кордон на навчання, однак їх батько дозвіл на це не надає без поважних причин. У зв'язку з тим, що законодавство України забороняє позивачці в односторонньому порядку виготовити проїзні документи для синів та виїхати без згоди батька разом з ними за кордон то позивачка змушена звернутися до суду, так як порушуються права дітей. Враховуючи викладене, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дітей за кордон на навчання, безпідставне небажання батька дітей надати згоду на їх виїзд за кордон, позивачка змушена звернутися до суду, для надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, однак надали суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки, про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував. Представник Органу опіки та піклування в судове засіданні не з'явився, однак надав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, в повному обсязі з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який розірвано 14.01.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданим відділом РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області від 24.02.2009 року серія [NUMBER], актовий запис №2 (а.с.7). Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтвах про народження дітей значиться відповідач, [PERSON] (а.с.6). Зі слів позивачки, останні 10 років діти проживають разом з матір'ю та знаходився на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає, їх життям не цікавиться. 17.09.2015 року позивачка зареєструвала шлюб з громадянином Федеративної Республіки Німеччини [PERSON]. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO] року. Для розширення світогляду дітей, їх духовного та інтелектуального розвитку, [PERSON] хоче направити зазначених вище дітей за кордон на навчання, однак їх батько дозвіл на це не надає без поважних причин. У зв'язку з тим, що законодавство України забороняє позивачці в односторонньому порядку виготовити проїзні документи для синів та виїхати без згоди батька разом з ними за кордон, позивачка змушена звернутися до суду, так як порушуються права дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом та повертатися в Україну гарантується. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року передбачає, що держави - учасниці поважають право дитини та їх батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвекції іншими правами. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено законодавчими та нормативними актами, основними з них є: Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № З857-ХІІ; Постанова КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України"'; Постанова КМУ від 23 квітня 2003 року № 569 "Про затвердження Порядку повернення до України позбавлених, батьківського піклування дітей, які є громадянами України"; Постанова КМУ від 26 вересня 2002 року № 1432 "Про затвердження Порядку повернення дітей-іноземців до місць їх постійного проживання"; Правила оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджені постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Так, у відповідності до п.17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. N 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, а згідно п.18 - оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 , виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). У відповідності до п.7 Положення про проїзний документ дитини, затвердженого Указом Президента України від 7 вересня 1994 року N 503/94, документ (проїзний документ дитини) оформлюється у порядку, визначеному Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України". Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені один із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дітей за кордон та дозвіл на виготовлення проїзного документу дітей повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дітей сторін за кордон і вважає, що надання дозволу [PERSON] на виготовлення дитячих проїзних документів та надання дозволу на виїзд дітей за кордон буде відповідати інтересам дітей. Судові витрати у справі, а саме 551 грн. 20 коп. судового збору слід покласти на заявника, оскільки на її користь ухвалено рішення і які сплатили їх при поданні позову.

Outcome: approved