Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

18 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову позивач посилалась на те, що вона є тіткою малолітнього [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідач - [PERSON] , а відомості про батька якого записані на підставі ст. 135 СК України, однак біологічним батьком цієї дитини є її брат - [PERSON] , з яким відповідач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після народження дитини, відповідач з її братом проживали однією сім`єю, однак, коли дитині виповнилось 6 місяців, її брата за вироком суду було засуджено до позбавлення волі, покарання за яким останній відбув та повернувся, коли дитині виповнилось 4 роки, після чого вони прожили однією сім`єю приблизно один рік і її брат перестав цікавитись життям дитини, остаточно припинивши будь-які стосунки. Пояснила, що відповідач залишила їй дитину на тимчасове проживання, після досягнення останньою шестирічного віку, мотивуючи такий вчинок необхідністю заробляти кошти, пообіцявши надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Додала, що відповідач декілька разів надавала їй матеріальну допомогу на утримання дитини, однак приблизно з березня 2018 року перестала це робити і взагалі змінила номер телефону, з дитиною та з нею перестала спілкуватись і зникла. Малолітній [PERSON] проживає разом із нею та її рідною донькою, яку останній вважає своєю сестрою, за адресою: [ADDRESS] , у будинку, що належить їй на праві приватної власності. Вона піклується про виховання та утримання малолітнього [PERSON] . У зв`язку з чим позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , призначити її опікуном [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 25-26). 30 березня 2020 року позивач усунула недоліки позовної заяви, звернувшись на адресу суду із її новою редакцією (а.с. 30-33). Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання (а.с. 36-37). Ухвалою суду від 17 червня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 58-60). Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Щербина С. В. у судове засідання не з`явились, але представником позивача суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги останній підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 85). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву і клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Ушкварок М. В. у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами згодна (а.с. 65). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] , [PERSON] записана його матір`ю, що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 11). 15 жовтня 2013 року [PERSON] , 1985 року народження, зареєструвала шлюб із [PERSON] , 1980 року народження, про що Синельниківським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 40, після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] було змінено на " [PERSON] " про що свідчить відповідна відмітка у графі "сімейний стан" паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я відповідача і наданого суду в копії (а.с. 10). Судом установлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає разом із позивачем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у будинку, що належить останній на праві приватної власності (а.с. 23). Згідно з довідкою Середньої загальноосвітньої школи № 2 І-ІІІ ступенів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 560 від 18 грудня 2019 року, наданої суду у засвідченій представником позивача копії, [PERSON] , дійсно навчається у СЗШ № 2 у 3-Б класі м. Новомосковськ Дніпропетровської області (а.с. 22). Позивач [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, має задовільний стан здоров`я, офіційно працевлаштована та отримує стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 12, 13, 18, 19). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за повідомленням служби у справах дітей Перещепинської міської ради № 142 від 14 травня 2020 року [PERSON] та її син [PERSON] за місцем реєстрації у [ADDRESS] , більше п`яти років не проживають. Згідно з актом обстеження умов проживання № 137 від 13 травня 2020 року, будинок відповідача перебуває в напівзруйнованому стані, без вікон, зі слів сусідки, їй невідомо, де на даний час мешкає родина. На сьогодні [PERSON] самотужки виховує двох дітей (власну доньку та племінника), ані брат, ані колишня невістка не допомагають матеріально, не цікавляться долею сина взагалі, що свідчить про те, що вони повністю самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] навчається у 3-Б класі СЗШ № 2 (довідка № 169 від 22 травня 2020 року), за інформацією навчального закладу, з першого класу вихованням дитини займається тітка - [PERSON] , в родині якої він проживає, остання постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори, допомагає хлопчику морально та фізично розвиватись, своєчасно сплачує кошти за харчування дитини у школі, учень має охайний зовнішній вигляд та всі необхідні приладдя для навчання. Рідна мати не цікавиться шкільними досягненнями хлопчика та не бере участі у житті дитини. За інформацією адміністрації КНП "Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" № 579 від 19 травня 2020 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом сімейного лікаря амбулаторії ЗПСМ № 9 з 27 травня 2019 року, проживає з [PERSON] , яка спілкується із сімейним лікарем з приводу здоров`я хлопчика, надає згоду на щеплення, піклується про нього під час хвороби. У листі Новомосковського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 130-сжо від 28 травня 2020 року зазначено, що з 29 серпня 2017 року по 16 березня 2018 року на обліку сімей, які опинились у складних життєвих обставинах, перебувала та отримувала послугу соціального супроводу сім`я, в якій мати - [PERSON] , [INFO] , ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме постійно залишала його на дідуся - [PERSON] , [INFO] та на тітку - [PERSON] , [INFO] , які й забезпечували [PERSON] все необхідне для повноцінного виховання, утримання та розвитку. У ході надання послуги соціального супроводу вдалося відновити у матері позицію батьківської відповідальності, влаштувати дитину до першого класу СЗШ № 2 та сім`ю було знято з обліку. За період з березня 2018 року по травень 2020 року вищезазначена сім`я в полі зору центру не з`являлась та повідомлень стосовно неї будь-яких суб`єктів взаємодії центр не отримував. Згідно з повідомленням Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 50/6110 від 10 червня 2020 року, [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків згідно з ст. 184 КУпАП не притягувалась. Викладені факти свідчать про те, що [PERSON] не піклується про свою дитину, не приділяє їй уваги, не займається її вихованням, не цікавиться станом здоров`я, тобто повністю самоусунулась від виховання та матеріального утримання сина. 10 червня 2020 року питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, членами якої було прийнято одноголосне рішення про надання до суду цього висновку. У зв`язку з чим, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 53-55). Оцінюючи надані позивачем докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу і за час розгляду справи в суді своєї поведінки не змінила, продовжує ухилятись від цього обов`язку, суд вважає, що в інтересах дитини, необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Положеннями ст.ст. 58-59 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. У відповідності до ч. 3, ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, наданого суду, орган опіки та піклування вважає за можливе виконання опікунських обов`язків над [PERSON] , [INFO] , громадянкою України [PERSON] , [INFO] (а.с. 56-57), у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до приписів статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є працездатною, нею не надано суду доказів наявності у неї на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків та наявності інших обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, приймаючи до уваги положення ст. 182 СК України, суд приходить до переконання, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , має становити 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення із 18 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved