Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача КП "Кіровгеологія", в якому, з посиланням на ст.ст.117, 237-1 КЗпП України просить стягнути на свою користь 24 853 грн. 22 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 15 лютого 1982 року він перебував у трудових відносинах з ГРЕ №37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія», працюючи на посаді водія першого класу. 11.11.2013 року був звільнений з роботи за скороченням чисельності. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 25 лютого 2014 року, стягнуто з КП «Кіровгеологія» на його (позивача) користь заборгованість по заробітній платі. 09 квітня 2014 року відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, однак до теперішнього часу відповідач рішення суду не виконав. Згідно з виданою відповідачем довідкою, розмір його середньої заробітної плати становить 1 762 грн. 64 коп., а тому КП «Кіровгеологія» має сплатити йому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з дня звільнення 11 листопада 2013 року і до 14 січня 2015 року, що загалом складає 14 місяців 3 дня та становить 24 853 грн. 22 коп. (1 762 грн. 64 х 14 місяців 3 дні = 24 853 грн. 22 коп.) Крім того, позивач зазначив, що з вини відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що він переживає, має душевні потрясіння, порушено його звичний ритм життя, відсутність коштів на найнеобхідніше змушує його постійно докладати зусиль для пошуку грошей щодо організації свого життя, при цьому, відповідач ні в день звільнення, ні після винесення судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, так і не провів з ним повний розрахунок, заборгованість по заробітній платі не виплатив, що, в свою чергу заподіяло йому додаткові моральні страждання, у зв'язку з чим розмір моральної шкоди оцінив в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та просив стягнути з відповідача КП «Кіровгелогія». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача КП "Кіровгеологія" в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 01 квітня 2015 року, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, разом з тим підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, записами в трудовій книжці, що [PERSON] з 15.02.1982 року перебував у трудових відносинах з ГРЕ №37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія». 11.11.2013 року звільнений з роботи на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України за скороченням чисельності. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, та в порядку ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обов'язковим для виконання на всій території України всіма суб'єктами права, позовні вимоги [PERSON], до КП «Кіровгеологія» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати задоволено. Стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 608 грн. 77 коп. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК Україниобставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначене рішення не було оскаржене і 25 лютого 2014 року набрало законної сили. Доказів того, що воно було виконано в матеріалах справи немає. Судом також встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Трухановським О.Д. від 09 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №405/12429/13-ц, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 01 квітня 2014 року про стягнення з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON]заборгованості по заробітній платі в розмірі 9 608 грн. 77 коп. Надано строк для добровільного виконання рішення протягом 7 днів. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Зазначеним Законом врегульовано правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З огляду на зазначене, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиціяВерховного Суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] мав правові підстави для звернення до суду з зазначеним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після ухвалення на його користь 14 лютого 2014 року судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі. Як на підстави позовних вимог позивач посилався на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14 лютого 2014 року, та наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проведений позивачем, виходячи з довідки ГРЕ №37 КП «Кіровгеологія» від 22 січня 2014 року №9/6 про розмір середньомісячної заробітної плати, яка складає 1 762 грн. 64 коп. на місяць. Довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивачем не надано. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 із змінами, - нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11.11.2013 року по 14.01.2015 року (14 місяців 3 дні) в сумі 24 853 грн. 22 коп.(14 місяців 3 дні - період затримки х 1 762 грн. 64 коп. - середньомісячна заробітна плата = 24 853 грн. 22 коп - середній заробіток за час затримки розрахунку). З наданим позивачем розрахунком погодитися не можна, оскільки він суперечить положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100, із наступними змінам, згідно яких, нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути середній заробіток, з 12.11.2013 року по 14.01.2015 року було 295 робочих днів, середньоденна заробітна плата позивача становить (вересень, 2013 року - 21 робочий день, жовтень, 2013 року - 23 робочих дні - 21+23 = 44 /2 = 22 х 1 762 грн. 64 коп. = 80 грн. 12 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку визначається шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, тобто 80 грн. 12 коп. х 295 = 23 635 грн. 40 коп. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку за період з 12.11.2013 року по 14.01.2015 року в розмірі 23 635 грн. 40 коп. Вказана сума обрахована без утримання прибуткового податку та інших необхідних платежів. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги вищезазначене, а також те, що відповідачем казенним підприємством "Кіровгеологія" порушено законні трудові права [PERSON], які полягали у невиплаті відповідачем належних позивачу при його звільненні грошових сум, крім того, і після звернення позивача до суду за захистом порушених трудових прав та ухвалення 14 лютого 2014 року судового рішення про стягнення з КП «Кіровгеологія» заборгованості по заробітній платі відповідачем трудові права позивача не поновлені, заборгованість по заробітній платі не виплачена, рішення суду не виконано, тим самим позивач продовжує зазнавати душевних страждань та переживань, позбавлений засобів для існування, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та нормального функціонування своєї сім'ї, докладаючи додаткових зусиль для пошуку коштів, необхідних для забезпечення нормального життєвого рівня його сім'ї,при цьому, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступінь моральних страждань ( душевних, психічних), яких зазнав позивач після звільнення його з роботи та невиплатою при звільненні заробітної плати, та після винесення на його користь судового рішення, враховуючи також характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в розмірі 1 500 грн. 00 коп., який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 479 грн. 095 коп., з якого 236 грн. 35 коп. розмір судового збору відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку) та 243 грн. 60 коп. за позовну вимогу немайнового характеру (моральна шкода) відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial