Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

В січні 2020 року позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко Володимира Володимировича про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою ( емфітевзис ) та скасування запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] (далі - Відповідач-1) є власником земельної ділянки площею 2,1404 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі - Земельна ділянка). 06.08.2014 року Відповідач-1 уклала з товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (далі - Позивач, Товариство, ТОВ Агрофірма "Матюші") Договір оренди землі № б/н, за яким передав в оренду Позивачу Земельну ділянку строком на 10 років (далі - Договір оренди). 08.02.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного правління юстиції Київської області Кулик В.О. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 19175738, яким зареєстрував право оренди на Земельну ділянку за Товариством, на підтвердження чого надають суду копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРПНМ) про реєстрацію права оренди. До лютого 2018 року Позивач користувався Земельною ділянкою у своїй господарській діяльності і належним чином сплачував Відповідачу-1 орендну плату. Проте, починаючи з лютого 2018 року Відповідач-1 вчиняє дії, спрямовані на позбавлення ТОВ Агрофірма "Матюші" права користування Земельною ділянкою за Договором оренди. 26.12.2017 року [PERSON] направила Позивачу повідомлення про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку, яке було мотивоване тим, що нібито ТОВ Агрофірма "Матюші" не виконало належним чином зобов`язання щодо виплати їй орендної плати за 2016, 2017 роки, у зв`язку з чим остання розірвала Договір оренди в односторонньому порядку на підставі п. 33 цього Договору. На підставі цього повідомлення 28.12.2017 року державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світлана Василівна провела державну реєстрацію припинення права оренди Товариства на Земельну ділянку. Наступного дня, 29.12.2017 року [PERSON] уклала з товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (далі - Відповідач-2, ТДВ "Шамраївський цукровий завод") Договір оренди землі № б/н, за яким передала останньому в оренду Земельну ділянку, а державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. здійснила державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку за Відповідачем-2. Зважаючи на те, що підстав для розірвання Договору оренди в односторонньому порядку і передачі Земельної ділянки в оренду іншому орендарю - ТДВ "Шамраївський цукровий завод" у Відповідача-1 не було, ТОВ Агрофірма "Матюші" у вересні 2018 року звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсними правочину щодо розірвання Відповідачем-1 Договору оренди в односторонньому порядку, Договору оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладеного між ТДВ "Шамраївський цукровий завод" та [PERSON] , і скасування рішень про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на Земельну ділянку та про державну реєстрацію права оренди Земельної ділянки за Відповідачем-2. Ухвалою від 05.11.2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області відкрив провадження у справі № 357/11290/18 за цим позовом. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2019 року у справі № 357/11290/18 ТОВ Агрофірма «Матюші» був задоволений частково, визнано недійсним вчинений [PERSON] односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди та Договір оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладений між Відповідачем - 1 та Відповідачем - 2. Суд встановив, що Товариство належним чином виконувало свої зобов`язання за Договором оренди з виплати орендної плати Відповідачу - 1, у зв`язку з чим остання не мала правових підстав для розірвання Договору оренди в односторонньому порядку. Водночас, після звернення Позивача до суду з метою ускладнення виконання судового рішення у справі № 357/11290/18 між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) № б/н від 05.01.2019 року ( далі - Оспорюваний договір ), згідно з яким відповідач - 2 фактично повторно отримав право використовувати Земельну ділянку для здійснення сільськогосподарської діяльності. 07.03.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко Володимир Володимирович ( далі - Відповідач - 3, Державний реєстратор ) прийняв щодо Земельної ділянки рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис ) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45860556, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за № 30604647 ( далі - Оскаржуваний запис ). На підтвердження вищенаведених обставин долучають копії інформаційної довідки з ДРРПНМ щодо Земельної ділянки, рішення Державного реєстратора та Оспорюваного договору, отриманих адвокатом Позивача з електронних матеріалів реєстраційної справи щодо Земельної ділянки у ДРРПНМ. Вважають, що Оспорюваний договір укладений з порушенням норм законодавства та Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірма "Матюші" та Відповідачем-1, а державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо Земельної ділянки за Відповідачем-2 проведено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. З огляду на це, з метою відновлення своїх прав на Земельну ділянку ТОВ Агрофірма "Матюші" звертається до суду з позовом про визнання недійсним Оспорюваного договору та скасування Оскаржуваного запису, внесеного до ДРРПНМ Державним реєстратором. Тому, позивач просить суд визнати недійсним Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року, укладений між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки площею 2,1404 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за № 30604647, внесений щодо земельної ділянки площею 2.1404 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1457242132204), дата, час державної реєстрації: 05.03.2019 11:53:00, стягнути солідарно з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989; місцезнаходження: 09039, Київська область, Сквирський район, село Руда, вулиця Заводська, 27) та державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція адміністративних послуг" Євка Володимира Володимировича (адреса робочого місця: 08302, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, 76А, кабінет 5) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (ідентифікаційний код 03755348; місцезнаходження: 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Олеся Гончара. 1/42, кабінет 509) понесені ним судові витрати ( а. с. 1-6 том 1 ). Ухвалою судді від 17 січня 2020 року вжито заходи по забезпеченню позову, шляхом встановлення заборони на відчуження земельної ділянки площею 2,1404 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1457242132204) ( а. с. 81-85 том 1 ). Ухвалою судді від 06 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 16 березня 2020 року ( а. с. 94-95 том 1 ). 12 березня 2020 року за вх, № 9343 судом отримано заяву про зміну предмету позову мотивуючи тим, що 16.01.2020 року, тобто після подання Товариством позовної заяви у № 357/14279/19, набрав чинності Закон України № 340-ІХ від 05.12.2019 року внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", було внесено зміни, зокрема, до ст. 26 Закону України № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - № 1952-IV), яка регулює порядок внесення відомостей до ДРРПНМ. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-IV в редакції від 16.01.2020 року відомості про права, обтяження речових прав, внесені до ДРРПНМ, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону ) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відтак, у зв`язку з внесенням до Закону № 1952-IV змін, якими було виключено можливість скасування записів ДРРПНМ про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно, ТОВ Агрофірма "Матюші" вважає за необхідне змінити предмет позову у цій справі, а саме змінити свою позовну вимогу у частині скасування запису про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) Відповідача-2 щодо Спірної земельної ділянки на іншу вимогу - скасувати державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) Відповідача-2 Спірної земельної ділянки за ТДВ "Шамраївський цукровий завод", що згідно з редакцією ст. 26 Закону № 1952-ІV буде належним способом захисту порушених Позивача. Просили прийняти до розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" про зміну предмета позову у справі № 357/386/20, здійснювати розгляд позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" в такій редакції: визнати недійсним Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року, укладений між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки площею 2,1404 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки площею 2,1401 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1457242132204), номер запису про інше речове право: 30604647, дата, час державної реєстрації: 05.03.2019 11:53:00, і припинити право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки площею 2,1401 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ( а. с. 103-104 том1 ). 23 березня 2020 року за вх. № 10767 судом отримано від ТДВ «Шамраївський цукровий завод» клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву ( а. с. 126 том 1 ) та відзив на позов ( а. с. 127-130 том 1 ). Відповідно до ухвали судді від 03 лютого 2020 року, для відповідача визначено строк, який становить 15 днів з дня вручення цієї ухвали, для направлення суду відзиву на позовну заяву і всі письмові та електронні докази ( які можливо доставити до суду ), висновки експертів і зави свідків, що підтверджують заперечення проти позову, направити копію відзиву та доданих до нього документів позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам. У разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи ( а. с. 66-67 том 1 ). Відповідно до ухвали судді від 10 лютого 2020 року, для відповідача визначено строк, який становить 15 днів з дня вручення цієї ухвали, для направлення суду відзиву на позовну заяву і всі письмові та електронні докази ( які можливо доставити до суду ), висновки експертів і зави свідків, що підтверджують заперечення проти позову, направити копію відзиву та доданих до нього документів позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам. У разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи ( а. с. 75 том 1 ). Відповідно до ч. ч. 7 та 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено, що відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» отримав ухвалу суду від 06.02.2020 року, позовну заяву разом із додатками та судову повістку 13.02.2020 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення ( а. с. 101 том 1 ). Отже, звертаючись до суду з відзивом на позов 23.03.2020 року відповідач ТДВ «Шамраївський цукровий завод» пропустив строк для подачі вказаного відзиву, а клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву останнього не містить жодного обґрунтування поважності такого пропуску. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданої до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Отже, якщо особа вважає, що процесуальний строк може бути пропущеним, вона має подати до закінчення цього строку заяву про його продовження, при цьому відповідач ТДВ «Шамраївський цукровий завод» не звертався до суду з відповідною заявою про продовження встановленого судом процесуального строку до його закінчення. Разом з цим, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків, при цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Тому, відзив на позов наданий відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з пропуском строку та без поважних причин. Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відзив ТДВ «Шамраївський цукровий завод» не наданий останнім у встановлений судом строк без поважних причин, тому суд до уваги не приймає. 07 травня 2020 року за вх. № 17137 судом отримано від [PERSON] клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву ( а. с. 158-159 том 1 ) та 07.05.2020 року за вх. № 17139 судом отримано відзив на позов ( а. с. 161-163 том 1 ). Ухвалою суду від 30.07.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», третя особа: товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, повернуто [PERSON] та роз`яснено право звернутися з вказаним позовом в загальному порядку ( а. с. 75-77 том 2 ). Встановлено, що відповідачем [PERSON] отримано ухвалу суду від 06.02.2020 року, позовну заяву разом із додатками та судову повістку 12.02.2020 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення ( а. с. 103 том 1 ). Отже, звертаючись до суду з відзивом на позов 07.05.2020 року відповідач [PERSON] пропустила строк для подачі вказаного відзиву, а клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву останньої не містить жодного обґрунтування поважності такого пропуску. Також, судом враховано і та обставина, що встановлений відповідачу строк для подачі відзиву закінчився завчасно до запровадження в Україні карантину. Тому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відзив [PERSON] не наданий останньою у встановлений судом строк без поважних причин, тому судом такий відзив до уваги не приймається. Ухвалою суду від 30.07.2020 року протокольно було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті ( а. с. 78-81 том 2 ). Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, здебільшого за клопотаннями з боку відповідачів. 04 листопада 2020 року в приміщенні суду відповідач державний реєстратор Євко В.В. отримав позовну заяву з додатками, а також ухвалу про відкриття провадження, про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка. 20 листопада 2020 року за вх. № 44960 судом отримано відзив на позовну заяву ТОВ Агрофірма «Матюші», який підписаний представником відповідача Євко В.В. - адвокатом Наталією Василенко, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що дії державного реєстратора при вчиненні реєстрації були правомірними, а проведення державної реєстрації права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) за Відповідачем - 2 держреєстратором Євко В.В. не допущено порушень приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також вважають, що державний реєстратор не є належним відповідачем у зазначеній справі, так як спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати, як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно, про що зроблено відповідну правову позицію в постанові ВП ВС від 04.09.2018 року. Оскільки відповідач державний реєстратор Євко В.В. отримав ухвалу суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками лише в приміщенні суду 04.11.2020 року, що підтверджується відповідною розпискою, тому визначений ухвалою суду 15-денний строк на подачу відзиву, відповідачем Євко В.В. дотримано. 27 листопада 2020 року за вх. № 46058 судом отримано відповідь на відзив від ТОВ Агрофірма «Матюші», в якому задовольнити вимоги в повному обсязі, так як вважають, що є незаконним проведення державної реєстрації права емфітевзису на земельну ділянку за наявності вже зареєстрованого права оренди щодо цієї ж ділянки, адже, враховуючи те, що одна і та ж земельна ділянка не може бути передана в оренду або в іншій спосіб у користування одночасно, одночасна державна реєстрація права оренди і права емфітевзису на одну і ту ж земельну ділянку навіть за однією і тією ж особою створюватиме суперечність між цими правами, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» є підставою для відмови у державній реєстрації. Стосовно доводів державного реєстратора про те, що він є неналежним відповідачем у справі зазначають, що у випадку, якщо державний реєстратор не дотримується імперативних приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та/або Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, особа має право якої порушено внаслідок таких неправомірних дій державного реєстратора, має право на їх оскарження шляхом звернення до суду із позовними вимогами, в тому числі, до державного реєстратора. Зазначена правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 13.06.2018 року. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Цой Д.С. підтримав позовні вимоги та заяву про зміну предмету позову, надав пояснення аналогічні викладеним в них, просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі. Також, звернувся до суду з заявою про те, що буде надано суду докази на підтвердження розміру понесених судових витрат упродовж п`яти днів після ухвалення судом рішення у цій справі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Овчаренко Д.К. заперечував проти позовних вимог позивача та просив відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі. Представник відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод» - адвокат Козачков В.Л. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна телефонограма від 03.11.2020 року, яка належним чином оформлена ( а. с. 120 том 2 ). Відповідач державний реєстратор Євко В.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Заяв та клопотань від зазначених відповідачів та їх представників на адресу суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ Агрофірма «Матюші» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 2,1401 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області кадастровий номер 3220483500:01:010:0006, що підтверджується наявним в матеріалах справи Державним актом на право власності на земельну ділянку ( а. с. 11 том 1 ). Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є прав особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що 06 серпня 2014 року [PERSON] уклала договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 2,1401 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області кадастровий номер 3220483500:01:010:0006 з ТОВ Агрофірма «Матюші» ( а. с. 8 -9 том 1 ). Згідно п.5 зазначеного Договору оренди землі, строк дії цього договору - 10 років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі. Згідно п.6 Договору оренди землі від 06.08.2014 року орендна плата нараховується та видається Орендарем в розмірі 3 (три) % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913.84 грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитися безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви в розмірі 200.0 грн., в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500,00 грн. або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням. Пунктом 7 Договору оренди землі від 06.08.2014 року передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без урахування індексів інфляції. Пунктом 8 Договору оренди землі від 06.08.2014 року передбачено, що орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Відповідно до п. 32 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Встановлено, що 08.02.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Кулик В.О. було проведено державну реєстрацію вказаного договору оренди землі, за індексним номером 19175738, яким зареєструвала право оренди на Земельну ділянку за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» ( а. с. 15 том 1 ), якою позивач користувався до лютого 2018 року, а починаючи з лютого 2018 року [PERSON] направила позивачу повідомлення про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку, яке було мотивоване тим, що нібито ТОВ Агрофірма "Матюші" не виконало належним чином зобов`язання щодо виплати їй орендної плати за 2016, 2017 роки, у зв`язку з чим остання розірвала Договір оренди в односторонньому порядку на підставі п. 33 цього Договору ( а. с. 16 том 1 ). На підставі цього повідомлення 28.12.2017 року державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світлана Василівна провела державну реєстрацію припинення права оренди позивача на земельну ділянку. 29 грудня 2017 року [PERSON] уклала з товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" Договір оренди землі № б/н, за яким передала останньому в оренду земельну ділянку ( а. с. 18 том 1 ), а державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлія Юріївна здійснила державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Встановлено, що не погодившись із вищезазначеним, ТОВ Агрофірма "Матюші" у вересні 2018 року звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсними правочину щодо розірвання відповідачем [PERSON] . Договору оренди в односторонньому порядку, Договору оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладеного між ТДВ "Шамраївський цукровий завод" та [PERSON] , і скасування рішень про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельну ділянку та про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2019 року у справі № 357/11290/18 позов ТОВ Агрофірма "Матюші" був задоволений частково. Визнано недійсним вчинений [PERSON] односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди № б/н від 06.08.2014 року та Договір оренди землі від 29.12.2017 року, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки площею 2,1401 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат ( а. с.26-29 том 1 ). Судовим рішення було встановлено, що ТОВ Агрофірма «Матюші» належним чином виконувало свої зобов`язання за Договором оренди з виплати орендної плати відповідачу [PERSON] , у зв`язку з чим остання не мала правових підстав для розірвання Договору оренди в односторонньому порядку. Зважаючи на це, суд дійшов до висновку, що Договір оренди є дійсним, з огляду на що [PERSON] не мала правових підстав і для передачі Земельної ділянки в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» за Договором оренди землі від 29.12.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що під час перебування вищезазначеної цивільної справи на розгляді в суді, між [PERSON] та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року, згідно з яким відповідач ТДВ «Шамраївський цукровий завод» отримав право використовувати спірну земельну ділянку для здійснення сільськогосподарської діяльності ( а. с. 30-31 том 1 ). 07 березня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства "Агенція адміністративних послуг" Євко Володимир Володимирович прийняв щодо земельної ділянки рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ "Шамраївський цукровий завод", індексний номер: 45860556 ( а. с. 32 том 1 ), у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за № 30604647, зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією інформаційної довідки з ДРРПНМ щодо земельної ділянки, рішенням Державного реєстратора та оспорюваного договору, отриманих адвокатом позивача з електронних матеріалів реєстраційної справи щодо земельної ділянки у ДРРПНМ ( а. с. 33-35 том 1 ). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач вважає, що оспорюваний договір укладений з порушенням норм законодавства та Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірма "Матюші" та відповідачем [PERSON] , а державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо земельної ділянки за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» проведено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання договору оренди № б/н від 06.08.2014 року між позивачем та [PERSON] свідчить про те, що останній всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Положення ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України гарантують, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Норми ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 152 ЗК України визначають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (угоди). У ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З цієї норми слідує, що правом звернення до суду з вимогами про недійсність правочину має одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" заінтересованою є особа, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16 роз`яснив, що власний інтерес заінтересованої особи у такому випадку полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Оспорюваний договір, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» № б/н від 05.01.2019 року підлягає визнанню недійсним з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У ст. 1 Закону України від 06.10.1998 року № 161-ХІV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-ХІV) визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону № 161-ХІV за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 6 Закону № 161-ХІV право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. У п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до ДРРПНМ. Встановлено, що договір оренди б/н від 06.08.2014 року, укладений між ТОВ Агрофірма "Матюші" та [PERSON] , є дійсним, у судовому порядку не оспорювався, строк оренди за ним не закінчився, а тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України він підлягає обов`язковому виконанню сторонами. Будь-які підстави для його розірвання або припинення відсутні. Зазначені обставини були встановлені та підтверджені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року, які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню. Отже, укладення відповідачем [PERSON] оспорюваного договору за наявності дійсного Договору оренди свідчить про наявність у нього протиправного наміру відмовитися в односторонньому порядку від виконання цього договору з метою передачі земельної ділянки у користування відповідачу ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону № 161-XIV договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін, а на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. У ч. 4 ст. 31 Закону № 161-XIV передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Припинення або розірвання договору оренди землі з підстав, що не передбачені законом або договором, в тому числі з підстав передачі земельної ділянки в користування іншій особі, не допускається і суперечить нормам ст. 31 Закону № 161-XIV. Отже, укладення власником земельної ділянки договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з іншою особою не припиняє дію договору оренди землі, який був укладений раніше. Відтак, укладення відповідачем [PERSON] оспорюваного договору з ТДВ "Шамраївський цукровий завод" не припинило дію договору оренди з позивачем. Згідно з приписами п. "б" ч. 1 ст. 95 ЗК України, ч. 2 ст. 25 Закону № 161-XIV орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Цьому праву кореспондує обов`язок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, встановлений у ч. 2 ст. 24 Закону № 161-XIV. З системного аналізу цих норм, а також норм абзацу першого ч. 1 ст. 792 ЦК України, ст. ст. 1, 13 Закону № 161-XIV слідує, що за своєю правовою природою оренда землі передбачає передачу земельної ділянки у строкове платне володіння і користування одній особі - орендарю. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 395, ст. 407 ЦК України, ст. 102-1 ЗК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є речовим правом на чуже майно, яке надає землекористувачу право користуватися чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Таким чином, і право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки. Відповідно до ч. 6 ст. 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися у володіння та користування іншій особі лише орендарем, лише за згодою орендодавця і лише на праві суборенди (крім випадків, визначених законом). Відтак, чинне законодавство України не передбачає право власника земельної ділянки, яка вже передана в оренду, передавати її у користування іншій особі, ніж орендар, у тому числі на праві емфітевзису, що підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.05.2018 року у справі № 379/672/16- ц та від 23.07.2018 року у справі № 390/1736/16-ц. Таким чином, ТДВ "Шамраївський цукровий завод" та [PERSON] не мали права укладати оспорюваний договір, оскільки на момент його укладення був дійсним договір оренди з ТОВ Агрофірма "Матюші". Відтак, укладення [PERSON] оспорюваного договору з ТДВ "Шамраївський цукровий завод" суперечить нормам ч. 6 ст. 93, п. "б" ч. 1 ст. 95 ЗК України, ч. 2 ст. 24, ч. 2 ст. 25, ст. 31 Закону № 161-XIV та умовам договору оренди, адже перешкоджає ТОВ Агрофірма "Матюші" користуватися земельною ділянкою і тим самим позбавляє його права користуватися нею та самостійно господарювати на ній за відсутності підстав для припинення або розірвання укладеного ним договору оренди. Вказане є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку, позивач не є стороною договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) № б/н від 05.01.2019 року, але разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. А тому, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Як наслідок недійсності правочину, позивач просить суд скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки площею 2,1401 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1457242132204), номер запису про інше речове право: 30604647, дата, час державної реєстрації: 05.03.2019 11:53:00. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-IV в редакції від 16.01.2020 року відомості про права, обтяження речових прав, внесені до ДРРПНМ, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону ) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У постанові ВП ВС від 13.06.2018 року у справі № 357/4307/16-ц зазначено, що державний реєстратор не може вважатися таким, що порушує права третіх осіб, якщо правомірно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і вносить запис про таку реєстрацію на підставі чинного та не скасованого рішення відповідного суб`єкта, який здійснює публічно-владні управлінські функції. При цьому, державний реєстратор не може бути належним відповідачем за позовними вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, якщо такі вимоги є похідними від вимоги про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого державна реєстрація була проведена. Тобто, у випадку, якщо державний реєстратор не дотримується імперативних приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та/або Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, особа має право якої порушено внаслідок таких неправомірних дій державного реєстратора, має право на їх оскарження шляхом звернення до суду із позовними вимогами, в тому числі, до державного реєстратора. Отже, проведення державної реєстрації права емфітевзису на земельну ділянку за наявності вже зареєстрованого права оренди щодо цієї ж ділянки, адже, враховуючи те, що одна і та ж земельна ділянка не може бути передана в оренду або в іншій спосіб у користування одночасно, одночасна державна реєстрація права оренди і права емфітевзису на одну і ту ж земельну ділянку навіть за однією і тією ж особою створюватиме суперечність між цими правами, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» є підставою для відмови у державній реєстрації. Як встановлено вище, всупереч зазначеному, державним реєстратором Євко В.В. було проведення державної реєстрації права емфітевзису на спірну земельну ділянку за наявності вже зареєстрованого права оренди щодо цієї ж ділянки. Як встановлено в судовому засіданні під час розгляду справи позивач заявляв вимогу не лише про визнання недійсним оспорюваного договору, а й оскаржував проведення відповідачем державним реєстратором Євко В.В. державної реєстрації права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису ) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» як таку, що була проведена відповідачем державним реєстратором із грубим порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме абзацу першого п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 10, ч. 4 ст. 18, п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а не тільки у рамках похідної від вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору. Відтак, у зв`язку з внесенням до Закону № 1952-IV змін, якими було виключено можливість скасування записів ДРРПНМ про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно, суд вважає за можливим задовольнити вимоги позивача щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки площею2,1401 га з кадастровим номером 3220483500:01:010:0006, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1457242132204), номер запису про інше речове право: 30604647, дата, час державної реєстрації: 05.03.2019 11:53:00 щодо спірної земельної ділянки № б/н від 05.01.2019 року, укладеного між [PERSON] та товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод». Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 4 ч. 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України "Про судовий збір"). Оскільки позивачем при розгляді вищевказаної цивільної справи були понесені грошові витрати, понесення останнім у зв`язку із розглядом справи у сумі 960,50 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією ( а. с. 66 том 1 ), то такі витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» судові витрати по справі, які складаються з судового збору та коштів за надану позивачу правову допомогу на загальну суму 29 754,97 гривень, що підтверджено відповідними квитанціями ( а. с. 7, 54, 56 том 1). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правничої допомоги; додаткові угоди, платіжне доручення в підтвердження оплати юридичних послуг і правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку ( а. с. 36-40, 41-42, 43-44, 45, 53, 54, 55, 56 том 1 ). Отже, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу, враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи, враховуючи ч. 1 ст. 133 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позову по даній справі, підлягають стягненню з відповідачів у загальному розмірі 30 715,47 гривень ( 25 912,97 грн. - витрати на правову допомогу + 960,50 грн. - витрати понесені у зв`язку із розглядом справи + 3842 витрати понесені при сплаті судового збору ) по / 10 238,49 грн. з кожного з відповідачів/. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved