Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частину нерухомого майна, яке набуте за час перебування у шлюбі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона та [PERSON] з 17.02.2006 року по 25.01.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2016 року. Від шлюбу у позивача та відповідача [PERSON] народилась донька - [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу вони почали проживати у будинку батьків чоловіка. Зі згоди власника будинку [PERSON] (батька відповідача), позивач та спільна з відповідачем донька були зареєстровані в будинку по вул. Фестивальній, 55 в м. Ковелі. Відповідач [PERSON] надав їм для проживання одну кімнату. В подальшому, в позивача та у відповідача [PERSON] виникло бажання збільшити свою житлову площу шляхом добудови до кімнати, в якій вони проживали, на що відповідач [PERSON] погодився. Отримавши відповідні консультації та роз'яснення, спільно із власником будинку було прийнято рішення про те, що останній надає згоду на виконання робіт щодо проведення добудови до будинку, а в подальшому побудовану ними частину будинку відчужить на їх користь. При цьому [PERSON] вказував на доцільності саме такого порядку оформлення, оскільки разом із добудовою на їх користь мала б бути відчужена і належна йому кімната, яка в технічному паспорті відображена цифрами "1-7", загальною площею 17,2 кв.м. Будівництво добудови до житлового будинку по вулиці Фестивальній, 55 в м. Ковелі тривало орієнтовно з 2007 року по кінець 2009 року. З метою облаштування двох окремих об'єктів нерухомого майна, будинок був реконструйований та після проведення добудови передбачав наявність двох квартир. Після здачі добудови в експлуатацію та оформлення усіх необхідних документів на ім'я [PERSON], було видано нове свідоцтво про право власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна. Після отримання відповідних документів, відповідач [PERSON] розпочав вчиняти дії, які, на думку позивача, спрямовувались на реалізацію їх домовленості в частині юридичного оформлення набутого ними права власності на добудову. Зокрема, останнім було поділено належну йому земельну ділянку на дві окремих земельних ділянки площами 0,0133 кв.м. (під добудовою із врахуванням кімнати "1-7") та 0,047 кв.м. (під іншою частиною будинку). В подальшому сімейні відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] почали поступово погіршуватись і домовленість щодо документального оформлення набутого ними права власності на частину житлового будинку, яку вони спільно з [PERSON] побудували, перестала реалізовуватись. Відповідачі перестали визнавати наявне у позивача право власності на частину будинку, а саме - на добудову "а1". Позивачем стверджується, що все будівництво добудови "а1" проводилось за спільні сімейні кошти позивача та відповідача [PERSON], а тому позивач вважає, що вказана добудова є їх спільною сумісною власністю, яка набута за спільні сімейні кошти в період перебування у шлюбі. За даними інвентаризації КП "ВОБТІ" від 15.02.2010 року, прибудова "а1" від цілого будинку становить 30/100 часток. З огляду на те, що прибудова здійснювалась виключно за спільні сімейні кошти з [PERSON], то позивач вважає, що вказану частину будинку вони набули у спільну сумісну власність подружжя. На даний час зазначені обставини не визнаються відповідачами, а тому позивач змушена звертатись до суду за захистом свої прав. В зв'язку з наведеним, покликаючись на норми чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, позивач просила суд визнати право спільної сумісної власності на 30/100 частин житлового будинку, який розташований по вул. Фестивальній, 55 в м. Ковелі, яке набуто [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі, визначивши належну позивачу частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2, що становить 15/100 частин житлового будинку по вул. Фестивальній, 55 в м. Ковелі. Крім цього, позивач просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просили задовольнити позов повністю. Відповідачі та представник відповідача позовні вимоги не визнали повністю з тих підстав, що зазначена добудова була побудована за кошти [PERSON] Останній проводив добудову для власних цілей і наміру відчужувати її не мав. Просили відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 55 по вулиці Фестивальній в місті Ковелі Волинської області, згідно свідоцтва про право власності, виданого 12.02.2010 р. Ковельською міською радою на підставі рішення виконкому від 14.01.2010 р. № 7 /а.с. 7, 8/. Відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 20.08.2009 року № 2465, було присвоєно адресний номер "1" квартирі площею 67,8 кв.м. в будинку № 55 по вул. Фестивальній в м. Ковелі та присвоєно адресний номер "2" квартирі площею 55,9 кв.м. у цьому ж будинку /а.с. 14/. Разом з тим, згідно з технічним паспортом на вказаний житловий будинок, виготовленим КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" станом на 12.02.2010 року, житловий будинок № 55 по вул. Фестивальній в м. Ковелі зазначений як єдиний цілий обєкт нерухомості без виділення окремих квартир чи інших помешкань. Матеріалами справи та наданими доказами, в тому числі і поясненнями свідків у суді, встановленим та доведеним є факт, що позивач [PERSON] користується кімнатою 1-7, площею 17,2 кв. м.; кімнатою 1-8, площею 15,7 кв. м.; коридором 1-9, площею 5,5 кв.м.; кухнею 1-10, площею 10,8 кв. м.; ванною кімнатою 1-11, площею 6,7 кв. м. у згаданому житловому будинку. В ході розгляду справи позивач вказувала на те, що добудова (спірні житлові приміщення) проводилась за її кошти та кошти бувшого чоловіка і її батьків. Однак, дані доводи не заслуговують на увагу суду з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як вбачається з будівельного паспорта на забудову земельної ділянки (добудова до житлового будинку ванни, кухні, коридору і розширення кухні з коридором) по вул. Фестивальна, 55 в м. Ковелі, забудовником зазначеної земельної ділянки є [PERSON] /а.с. 65-78/. Таким чином відповідач [PERSON] є забудовником та власником житлового будинку. Судом встановлено, що між сторонами відсутні будь-які належно оформлені домовленості щодо порядку користування спірними приміщеннями, чи щодо відчуження цих приміщень в користь позивача або ж її колишнього чоловіка [PERSON] Позивач на спростування вищезазначених обставин доводів не навела та не надала суду належних та допустимих доказів, що добудовані приміщення до будинку мають статус окремого жилого приміщення в порядку, визначеному законом, а також, що спірні приміщення є її спільною сумісною власністю з бувшим чоловіком. В судовому засіданні свідки як сторони позивача, так і сторони відповідачів, вказували на те, хто саме проводив будівельні роботи по вказаній добудові та за які саме кошти. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] на даний час є одноосібним власником спірного житлового будинку, суд не приймає до уваги показань зазначених свідків, оскільки правового значення для справи вони не мають. Крім цього, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2018 року, яке набрало законної сили, зобовязано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні житловими приміщеннями, які розташовані за адресою: вул. Фестивальна, 55 у м. Ковелі, Волинської області шляхом забезпечення [PERSON] вільного доступу до кімнати 1-7, площею 17,2 кв. м.; кімнати 1-8, площею 15,7 кв. м.; коридору 1-9, площею 5,5 кв.м.; кухні 1-10, площею 10,8 кв. м.; ванної кімнати 1-11, площею 6,7 кв. м. Таким чином,зазначеним рішенням підтверджено право відповідача [PERSON] на вільне володіння,\~користування,\~розпорядження своїм\~майном на\~власний розсуд,\~а тому\~доводи позивача\~про те,\~що це\~майно є\~спільною сумісною\~власністю її\~та бувшого\~чоловіка є\~повністю безпідставними. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи все викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, в той час, як заперечення відповідачів проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи. Таким чином, позивачем не доведено порушення її цивільних прав саме відповідачами, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені нею та відповідачем [PERSON] судові витрати.

Outcome: approved