Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2007р., виданого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори в Дніпропетровській області Супруненко А.М. вона отримала у спадщину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.01.2008р. за № 17491078. Більше десяти останніх років у належному позивачу на праві власності будинку зареєстрований, але не проживає [PERSON] - колишній чоловік її доньки - [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Мирівської сільської ради Томаківського району від 14.08.2018р. за №741 та актом обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Мирівської сільської ради від 14.08.218 р. Два роки назад позивач неодноразово зверталася до відповідача щодо необхідності його виписки (зняття з реєстрації), але її прохання він проігнорував, чим чиняться їй, власнику житла, перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. На даний час місце проживання відповідача позивачу невідоме, ніякого зв'язку з ним вона не підтримує та не має. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Це конституційне право закріплене ст.41 Конституції України. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги [PERSON] повністю. Відповідач у справі був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, однак не з'явився в судове засідання без поважних на те причин, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями, не надав відзив на позов, та іншим чином не спростував обставини викладені позивачем, а так само не надано заяви про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні. Крім того, було здійснено шляхом опублікування оголошення про виклик в судове засідання відповідача на офіційному веб-порталі судової влади України. З урахуванням того, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних на те причин, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Третя особа без самостійних вимог: Мирівська сільська рада в особі виконкому Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області надала суду заява про розгляд справи без участі їхнього представника, крім того, зазначивши в заяві, що проти позову [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог- Виконавчий комітет Мирівської сільської ради Томаківсаького району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, не заперечують. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], засвідчили суду, що вони досить довгий час знають [PERSON] Крім того, підтвердили суду, що [PERSON] більше десяти останніх років не проживає в домоволодінні, власником якого є [PERSON] Перевіривши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову або таких, що порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За умовами ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Встановлено, що власником спірного житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.12.2007р., виданого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори в Дніпропетровській області Супруненко А.М. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.01.2008р. за № 17491078. Довідка про склад сім'ї, видана Виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області підтверджує, що у вказаному житловому будинку значиться зареєстрованим відповідач у справі, [PERSON], але фактично він за даною адресою не проживає. Свідки: [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що відповідач більше десяти останніх років фактично не проживає у будинку, який належить позивачу. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1,2,3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47, 48 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Отже, суд вважає, що в даному випадку існують підстави згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право на користування житлом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Згідно п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений по справі судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved