Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 7 вересня 2007 року між ВАТ "Райффайзен банк Аваль" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль") та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0983/74/60424, згідно якого [PERSON] було надано кредитні кошти у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 60 518,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,250% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Додатково за для забезпечення вимог кредитора 7 вересня 2007 року до Кредитного договору було укладено договір поруки між банком та [PERSON]. За твердженням позивача, позичальник умови кредитного договору порушив, і тому станом на 14 січня 2014 року за кредитним договором наявна заборгованість в сумі 259 096,27 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подачі позову до суду становить 2 070 956,48 грн. (на день винесення рішення - 5 632 380,85 гривень), в зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] - проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із їх необґрунтованістю. Також просив застосувати до правовідносин, які виникли між сторонами, наслідки пропуску спеціальної позовної давності, встановлені до вимог про стягнення неустойки. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про розгляд справи судом повідомлялась шляхом розміщення письмового оголошення в пресі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 7 вересня 2007 року між ВАТ "Райффайзен банк Аваль" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль") та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0983/74/60424, згідно якого [PERSON] було надано кредитні кошти у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 60 518,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,250% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с. 12-15/. Вказані кошти було видано відповідачу [PERSON] згідно меморіального ордера №3/74/60424 від 7 вересня 2007 року /а.с. 11/. Відповідно до п.5.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати безготівковим платежем або в касу кредитора: щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та остаточне погашення отриманого кредиту до 7 вересня 2027 року на рахунок щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок. Відповідно до п.6.5 Кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентах за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору. Додатково для забезпечення вимог кредитора 7 вересня 2007 року до Кредитного договору було укладено договір поруки б/н між банком та [PERSON] /а.с. 22-24/. Відповідно до п.1.2 договору поруки поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. У випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотках за користування кредитом на неустойки (п.2.1 договору поруки). У зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за договором №014/0983/74/60464 від 07 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] 24 липня 2009 року було укладено додаткову угоду №1 /а.с.108,109/. Згідно умов вказаної додаткової угоди сторони узгодили суму заборгованості відповідача [PERSON] /п.п. 1.1/, визначили обов'язки боржника /п.п.1.2-1.4/, домовилися про затвердження нового графіка погашення суми заборгованості /п.3/. Однак навіть після досягнення згоди стосовно реструктуризації боргу відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 14 січня 2014 року за кредитним договором №014/0983/74/60424 від 7 вересня 2007 року наявна заборгованість в розмірі 259 096,27 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подачі позову до суду становить 2 070 956,48 грн. (на день винесення рішення - 5 632 380, 85 грн), в тому числі: заборгованість за кредитом - 66 092,63 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить на день подачі позову - 528 278,39 грн (на день винесення рішення - 1 436 758,87 гривень), заборгованість за відсотками - 39 823,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подачі позову становить 318 309,95 грн.(надень винесення рішення - 865 707,66 гривень), пеня - 153 180,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подачі позову становить 153 180,05 грн. (на день винесеннярішення - 3 329 914,32, гривень /а.с. 7-10/. У зв'язку із запереченнями на позов стосовно самого факту укладення договору, у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом було роз'яснено представнику відповідача [PERSON], відповідно до ст.ст. 143, 144 ЦПК України право заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Представник вказаним правом скористатися не забажав зазначивши, що підставою заперечень проти позову не є оскарження дійсності підпису його довірителя на спірному договорі. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно із ст.554 ЦК України разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, визначеного Національним банком України станом на 23.09.2015 року, курс гривні до американського долара становить 2173,8564 грн. за 100 доларів США. Вирішуючи питання щодо визначення розміру суми стягнення заборгованості у національній валюті на день розгляду справи судом, беручи до уваги курс гривні до долару США на день розгляду справи суд вважає, що з відповідачів підлягає стягненню 66 092,63 доларів США, заборгованості за кредитом та заборгованість за відсотками - 39 823,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить суму 2 302 466, 53 гривень. Приймаючи до уваги, що відповідачі неналежним чином виконують свої обов'язки перед кредитором, у зв'язку з чим наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками слід задовольнити. Разом з тим, стосовно клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності в частині пені за прострочення кредиту та відсотків, суд прийшов до висновку про задоволення вказаного клопотання, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж за договором кредиту (погашення відсотків за кредитом) відповідачем здійснено 16.12.2009 року, згідно розрахунку заборгованості до договору №014/0983/74/60424 від 27.09.2007 датою, коли відповідач повинен був здійснити наступний платіж було визначено 15.01.2010 року, тобто саме з цього часу відповідач дізнався або мав дізнатися про порушення свого права. Відповідо до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається із відбитку штампу вхідної кореспонденції на позовній заяві, позивач звернувся до суду 17.09.2014 року. Відповідно до п.п 1 п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У той же час згідно п. 12.5 кредитного договору до усіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням кредитного договору. Застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні пені за порушення графіку погашення заборгованості у зв'язку із пропуском позивачем спеціальної позовної давності. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору підлягають до задоволення відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial