Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 8\~700,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 03 червня 2016 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 15 червня 2016 року на виконання ухвали суду, [PERSON] подав оновлену позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в якій просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5\~291,74 грн. та моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ухвалою Токмацького районного суду від 26 травня 2016 року по кримінальній справі №329/222/16-к (1-кп/329/86/16) [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12013080350000479 від 15 квітня 2013 року за обвинуваченням [PERSON] у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України ( в редакції КК України, діючого на день вчинення кримінального правопорушення)-закрито. Цивільний позов заявлений [PERSON] - залишено без розгляду. Вказаною обставиною обумовлено його звернення до суду в порядку цивільного судочинства. 14 квітня 2013 року близько, 15-00 години, [PERSON], [INFO], знаходився на межі присадибної ділянки сусіднього домоволодіння, розташованого по провулку Ювілейному №9, м. Токмак, Запорізька область, яке належить мені, [PERSON], [INFO]. В цей час між [PERSON] та ним, під час з'ясування стосунків, виникла сварка, яка склалася на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин. В ході вказаної сварки [PERSON] за допомогою дерев'яної палки, наніс йому декілька ударів в область правого ока, внаслідок чого він почав відходити назад, та не втримавшись на ногах, впав на землю. Далі, до нього, лежачого на землі, підійшов [PERSON] разом зі своєю дружиною - [PERSON], [INFO], які почали почергово наносити йому удари палицями по спині. Після цього, він за допомогою своєї співмешканки - [PERSON], підвівся на ноги та разом з останньою направився в напрямку до свого домоволодіння. В цей час [PERSON] разом з [PERSON], наздогнавши його біля хвіртки його домоволодіння, знову нанесли по декілька ударів палками по його спині, після чого [PERSON] наніс один удар своєю ногою по його ногам. В результаті вказаних дій він отримав наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, синця на лівій щоці, садна в потиличній ділянці, а також синці на плечових суглобах та а сідниці, які виникли від дії тупого предмета в указані ділянки. Вказана черепно-мозкова травма відповідно до п.2.3.1. а) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 відноситься до тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, на плечових суглобах і на сідниці відносяться до легких тілесних ушкоджень. Викладене підтверджується висновком медичного експерта №150/15 від 04.12.2015р., що знаходиться в матеріалах кримінального провадження відносно [PERSON] Спричинення [PERSON] в ході сварки, за допомогою дерев'яної палки, йому декількох ударів в область правого ока, потягло для нього значні негативні наслідки. Викладене підтверджується медичним висновком Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені [PERSON] АМН України», де він знаходився на стаціонарному лікуванні з 02.08.2013 року по 23.08.2013 року з діагнозом дослівно з медичної документації: « Правий глаз-Контузия глазного яблока. Травматический кератоувеит. Левый глаз - Развитая возрастная катаракта». Він став інвалідом 2 групи загального захворювання. Після вчинення проти нього [PERSON] правопорушення, він перебував на стаціонарному лікування у неврологічному відділення КУ «Токмацька районна лікарня» з 17.04.2013р. по 29.04.2013 р. Був направлений в ЗОБЛ на обстеження та консультацію. Також був госпіталізований у очне відділення Запорізької обласної клінічної лікарні 22 червня 2013 року. Його медичною карткою амбулаторного хворого також підтверджується те, що після дати 14.04.2013р.- спричинення тілесних ушкоджень, він звертався за медичною допомогою. Спричинена відповідачем [PERSON] йому матеріальна шкода становить 5291 грн. 74 коп. та складається з витрат на лікування, проходження обстежень, отримання консультаційних висновків медичних фахівців 4064 грн. 36 коп., проведення судової медичної експертизи 93 грн. 24 коп., а також транспортні витрати в обидві сторони на поїздки з метою медичного обстеження до м. Запоріжжя, до м. Одеси, на стадії досудового слідства до слідчого у смт. Чернігівка, на судові засідання до Чернігівського районного суду Запорізької області в загальній сумі 1134 грн.14 коп. ( 4064грн. 36 коп. + 93 грн. 24 коп. + 1134 грн. 14 коп. = 5291 грн.74 коп.). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було передано до Токмацького районного суду. До цього часу відповідач не прийняв заходів для відшкодування шкоди, незважаючи на те, що вже пройшло 3 роки. Також відповідач спричинив йому моральну шкоду, яка ним визначена у сумі 50 000 грн. Суму компенсації за спричинену моральну шкоду він обґрунтовує тим, що внаслідок вчиненого [PERSON] правопорушення, він переніс не тільки фізичні страждання та негативні наслідки для його стану здоров'я, але також і душевні. У 2013 році йому було 69 років, а відповідачу 30 років, в порівнянні з ним він молода людина. [PERSON] зовсім не турбувало, що він підняв руку на людину похилого віку. Він пенсіонер, вже літня людина, досі не пережив сором і образу від того, що так жорстоко з ним повівся молодший від нього чоловік, який за віком годиться йому в онуки. Тривалий час він був вимушений витрачати свій час на співпрацю з правоохоронними органами в якості потерпілого. В нього були заплановані особисті справи, бо влітку він планував свій відпочинок на морі разом зі співмешканкою, також вони чекали приїзду в гості до них родичів. Між тим, він був вимушений скасувати всі заплановані особисті справи із-за виниклих проблем з його станом здоров'я. Відповідач поставився до нього зневажливо, не прийняв ніяких заходів для відшкодування шкоди у добровільному порядку, не попросив в нього пробачення, що турбує його та хвилює до цього часу. Вважає, що визначений ним розмір грошової компенсації за спричинену злочином моральну шкоду відповідає важкості та тривалості його страждань, розміру затрат, необхідних для поступового налагодження втрачених ним можливостей, самоповаги, зусиль для організації його ритму життя. Вказана сума надасть можливість відновити стан душевного та соціального благополуччя, підтримати свій фізичний стан. Позивач в судовому засіданні позивні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та просив його задовольнити. Представник позивача, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 5\~291,74 грн., моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн., та судові витрати повязані з розглядом судової справи, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 2\~150,00 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення матеріальної шкоди розмірі 5\~291,74 грн. та судових витрат, щодо стягнення моральної шкоду в розмірі 50\~000,00 грн. він заперечував, оскільки визначену позивачем суму моральної шкоди вважає необґрунтованою. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є співмешканкою позивача, з яким проживають разом за адресою: м. Токмак, провулок Ювілейний, буд. 9. Вона була свідком подій, які відбулися 14.04.2013 року близько 15-00 години, коли [PERSON] знаходився на межі присадибної ділянки сусіднього домоволодіння, розташованого по провулку Ювілейному-9 м. Токмак Запорізької області, яке належить [PERSON], під час з'ясування стосунків, між позивачем та відповідачем виникла сварка, в ході якої [PERSON] за допомогою дерев'яної палки, наніс декілька ударів в область правого ока [PERSON], внаслідок чого останній почав відходити назад, та не втримавшись на ногах, впав на землю. Після чого йому ще наносилися удари палицями по спині. Після цього, [PERSON], з її допомогою підвівся на ноги та разом направилися в напрямку свого домоволодіння. Після даних подій [PERSON] перебував на лікуванні, спочатку 45 діб перебував на стаціонарному лікування, а потім лікувався амбулаторно. Побиття спричинило у [PERSON] ускладнення, він погано бачить. Самостійно він не може нічого робити та потребує постійного стороннього догляду. Він лікувався в медичних установах м. Токмак, м. Запоріжжя, м. Одеси, вона його супроводжувала. Ліки купували лише за призначенням лікарів. Вона також їздила з позивачем в смт. Чернігівку до слідчого, який здійснював досудове розслідування, та викликав [PERSON] для проведення слідчих дій. [PERSON] тяжко переживав вказані події, у нього була депресія. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був одним із слідчих, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013080350000479 від 15 квітня 2013 року за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Він декілька разів викликав потерпілого [PERSON] до поліцейського відділу в смт. Чернігівці для проведення слідчих дій. [PERSON] на його виклики прибував разом зі своєю співмешканкою [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14.04.2013 року близько 15-00 години, [PERSON], [INFO], знаходився на межі присадибної ділянки сусіднього домоволодіння, розташованого по провулку Ювілейному-9 м. Токмак Запорізької області, яке належить [PERSON], [INFO]. В цей час між [PERSON] та [PERSON], під час з'ясування стосунків, виникла сварка, яка склалася на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин. В ході вказаної сварки [PERSON] за допомогою дерев'яної палки, наніс декілька ударів в область правого ока [PERSON], внаслідок чого останній почав відходити назад, та не втримавшись на ногах, впав на землю. Далі, до лежачого на землі [PERSON] підійшов [PERSON] разом зі своєю дружиною - [PERSON], [INFO], які почали почергово наносити [PERSON] удари палицями по спині. Після цього, [PERSON], за допомогою своєї співмешканки - [PERSON], підвівся на ноги та разом з останньою направилися в напрямку свого домоволодіння. В цей час, [PERSON] разом з [PERSON], наздогнавши [PERSON] біля хвіртки домоволодіння останнього, знову нанесли по декілька ударів палками по спині [PERSON], після чого [PERSON] наніс один удар своєю ногою по ногам [PERSON] В результаті вказаних дій, [PERSON], згідно висновку медичного експерта №150/15 від 04.12.2015 року, отримав наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, синця на лівій щоці, садна в потиличній ділянці, а також синці на плечових суглобах та на сідниці, які виникли від дії тупого предмета в указані ділянки. Вказана черепно-мозкова травма відповідно до п.2.3.1. а) «Правил, судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 відноситься до тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, на плечових суглобах і на сідниці відносяться до легких тілесних ушкоджень. [PERSON] свою вину у пред'явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, і заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Наслідки закриття провадження йому зрозумілі. Обставини, щодо переривання перебігу давності, передбачені ч. 3 ст. 49 КК України відсутні. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року по кримінальному провадженню №329/222/16-к ( 1-кп/329/86/16) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12013080350000479 від 15 квітня 2013 року за обвинуваченням [PERSON] у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (в редакції КК України, діючого на день вчинення кримінального правопорушення) - закрито. Цивільний позов заявлений [PERSON] - залишено без розгляду. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи. Закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. В даному випадку в ухвалі Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року, зазначено, що [PERSON] свою вину у пред'явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, і заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 37-38). Вказана ухвала набрала законної чинності 03.06.2016 року. Кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України закрито за нереабілітуючими обставинами. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками. Як вже зазначалося, [PERSON] свою вину у пред'явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, і заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Наслідки закриття провадження йому зрозумілі. Обставини, щодо переривання перебігу давності, передбачені ч. 3 ст. 49 КК України відсутні. Так, факт винуватості [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є встановленим і доказуванню не підлягає. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, так способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди. За положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Спричинення [PERSON] в ході сварки, за допомогою дерев'яної палки, [PERSON] декількох ударів в область правого ока, потягло для нього негативні наслідки. Так, згідно медичного висновку Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені [PERSON] АМН України» історія хвороби № 571234, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 02.08.2013 року по 23.08.2013 року з діагнозом: праве око контузія глазного яблока, язва роговиці, травматичний кератоувеіт; ліве око розвита вікова катаракта та призначено відповідне лікування (а.с. 39). [PERSON] також перебував на стаціонарному лікування у неврологічному відділення КУ «Токмацька районна лікарня» з 17.04.2013р. по 29.04.2013 р., що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 17890 (а.с. 41). Був направлений в ЗОБЛ на обстеження та консультацію. Був госпіталізований у очне відділення Запорізької обласної клінічної лікарні 22 червня 2013 року та перебував на лікуванні по 02.07.2013 року з клінічним діагнозом посттравматичний кератоувеіт правого ока; начальна катаракта лівого ока, де було призначено відповідне лікування, що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби № 11460 (а.с. 40). Так, після дати 14.04.2013р. - спричинення тілесних ушкоджень, позивач звертався за медичною допомогою. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] встановлена безстроково друга група інвалідності по зору (а.с. 36). В судовому засіданні встановлено, що матеріальна шкода завдана позивачу становить 5291 грн. 74 коп. та складається з витрат на лікування, що підтверджується відповідними фіскальними чеками на придбання ліків (а.с. 43-45), проходження обстежень (а.с. 50-51), отримання консультаційних висновків медичних фахівців (а.с. 42) на сумму 4064 грн. 36 коп., проведення судової медичної експертизи (а.с. 52 ) - на суму - 93 грн. 24 коп., а також транспортні витрати в обидві сторони на поїздки з метою медичного обстеження до м. Запоріжжя, до м. Одеси, на стадії досудового слідства до слідчого у смт. Чернігівка, на судові засідання до Чернігівського районного суду Запорізької області (а.с. 46-49б) на суму 1134 грн.14 коп. ( 4064 грн. 36 коп. + 93 грн. 24 коп. + 1134 грн. 14 коп. = 5291 грн.74 коп.). Вказані витрати визнані відповідачем в судовому засіданні. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги глибину моральних і фізичних страждань, заподіяних позивачу [PERSON], які позначили негативні зміни в його житті. Тривалий час (три роки) позивач був вимушений витрачати свій час на співпрацю з правоохоронними органами в якості потерпілого, що підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки. Порушені актуальні життєві плани. Фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, емоційна напруга. У відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001р., N 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У зв'язку з цим, суд вважає можливим стягнути з відповідача суму моральної шкоди завданої позивачу, з врахуванням міри моральних страждань, виходячи з принців розумності та справедливості, в розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат приходжу до наступного висновку. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, також належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Як передбачено ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Згідно п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" N 10 від 17 жовтня 2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Між позивачем, [PERSON] та адвокатом [PERSON], було укладено договір про надання правової допомоги при розгляді даної цивільної справи (а.с. 75-76). Відповідно до абз 2, 3 п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" N 10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до розрахунку витрат за надання правової допомоги [PERSON] по складанню позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином, адвокат витратив на вивчення наданих [PERSON] документів і нормативної бази 1 год., систематизація витрат за призначенням та їх підрахунок 1 год., складання позовної заяви 2 год., до сплати визначена сума 650,00 грн. (а.с. 103) та сплачено [PERSON] за вказані послуги адвоката, що підтверджується квитанцією від 14 червня 2016 року (а.с. 53), що не перевищує граничного розміру витрат на правову допомогу. Крім того, згідно розрахунку витрат за надання правової допомоги [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином адвокат витратив на підготовку клопотань та запиту по цивільній справі [PERSON] 1 год.; 05.09.2016 року участь у судовому засіданні, 05.09.2016 року ознайомлення в Токмацькому районному суді з матеріалами кримінального провадження № 12013080350000479, що надійшли до суду 05.09.2016 року 2 год.; ознайомлення 07.09.2016 року з матеріалами кримінального провадження в Токмацькому районному суді відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України, ознайомлення з матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] 1 год.; участь у судовому засіданні 13.09.2016 року 2 год.; адвокат являлась до суду на призначені дати 11.07.2016 року на 14-00 год., 21.07.2016 року на 14-00 год., до сплати визначена сума 1\~500,00 грн. (а.с. 105) та сплачено [PERSON] за вказані послуги адвоката, що підтверджується квитанцією (а.с. 104), що не перевищує граничного розміру витрат на правову допомогу. Розмір відшкодування на правову допомогу має відповідати граничним розмірам, встановлених Законом України "Про розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Розмір компенсації не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за одну годину роботи. В даному випадку зазначені витрати документально підтверджені та доведені, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати повязані з розглядом судової справи, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 2\~150,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги майнового та немайнового характеру, позивач звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~102,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial