Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

13 серпня 2014 року до Жидачівського районного суду Львівської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради народних депутатів №95 від 28.02.1986 року(адреса уточнена згідно із рішенням виконкому Жидачівської міської ради №114 від 29.07.2014 року) її покійному дідусеві було відведено земельну ділянку розміром 6х4м в районі [ADDRESS] під будівництво гаража. На даній земельній ділянці спадкодавець та її батько, що проживали однією сім"єю, побудували у 1988 році гараж, однак правовстановлюючі документи на нього у встановленому законом порядку не виготовили. Після смерті дідуся відповідно до свідоцтва про право на спадщину, яке видано Жидачівською державною нотаріальною конторою 24.01.1992 року, спадщину прийняла мати позивача [PERSON], яка померла [INFO]. [INFO] померла дружина спадкодавця - її бабуся [PERSON]. Спадкоємцями після її смерті є відповідачі в справі, які спадщини не приймали та на неї не претендують. Вона не може оформити право власності на спадкове майно з тих підстав, що відсутня державна реєстрація спадкового майна за спадкодавцем. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання суду позивач [PERSON] не з"явилась, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв"язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи - свідоцтвами про народження, свідоцтвами про укладення шлюбу, що [PERSON] дочкою спадкодавця [PERSON], а також внучкою [PERSON]. На підставі рішення виконавчого комітету Жидачівської міської ради народних депутатів №95 від 28.02.1986 року(адреса уточнена згідно із рішенням виконкому Жидачівської міської ради №114 від 29.07.2014 року) [PERSON] було відведено земельну ділянку розміром 6х4м в районі [ADDRESS] під будівництво гаража. (а.с. 8). Після завершення будівництва в 1988 році право власності забудовником не було зареєстроване. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 30.07.2014 року, вбачається, що гараж [ADDRESS] Після смерті [PERSON], яка настала [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15), спадщину прийняла його дочка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, яке видано 24.01.1992 року Жидачівською державною нотаріальною конторою(а.с.18). [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.16), а її матір [PERSON] - [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17), не оформивши своїх спадкових прав на спадкове майно, а саме гараж. Відповідачі в справі - сини [PERSON] [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом після її смерті у встановлений законом строк не прийняли спадщини і відмовились від належних їм часток у спадковому майні на користь позивачки. Позивач [PERSON] з огляду на викладені обставини не може може оформити спадкові права на спірний гараж за законом з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Встановлення судом часу завершення спорудження гаражу визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Судом встановлено, що будівництво гаражу було завершено у 1988 році. Таким чином, [PERSON] після завершення будівництва гаражу набув право власності на об'єкт нерухомості, однак у зв'язку зі зміною в законодавстві на теперішній час спадкоємець [PERSON] в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON] позбавлена можливості у інший спосіб, окрім визнання права власності на спадкове майно, захистити свої права і законні інтереси, тому суд визнає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved