Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів. У підтвердження заявлених вимог посилається на те, що 15.11.2014 р. між ним та [PERSON] "ЛК "Еталон" було укладено договір фінансового лізингу № 001574 з додатками, згідно якого відповідно до п. 3.1 предметом Лізингу є трактор Jinma 354C. На виконання умов договору позивач сплатив на користь відповідача комісію за організацію у розмірі 7190,00 грн. по квитанції № 0.0.316120653.1 від 15.11.2014 р. та авансовий платіж у розмірі 35950,00 грн. по квитанції 0.0.316924141.1 від 17.11.2014 р. Згідно п. 5.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Після спливу 90 робочих днів з моменту сплати на користь відповідача комісії за організацію у розмірі 7190,00 грн. та авансового платежу у розмірі 35900,00 грн. [PERSON] "ЛК "Еталон" повідомив позивача про збільшення вартості предмета лізингу, та посилаючись на п. 5.4 договору просив доплатити різницю по авансовому платежу та комісії, з огляду на збільшення її розміру. Позивач не погодився із такими вимогами відповідача, а останній відмовився передавати предмет лізингу. Несправедливість умов договору завдає шкоди [PERSON] лише з формальних підстав навіть не залежно від того чи він належно виконує умови договору, з огляду на дії третьої особи продавця предмету лізингу який навіть не визначений у договорі. Шкода полягає у тому, що третя особа яка навіть не є стороною договору може впливати на істотну умову договору. Позивач вважає цей договір недійсним, оскільки його не було посвідчено нотаріально, а також з огляду на те, що у ньому містяться несправедливі умови по відношенню до позивача як споживача фінансових послуг, так як створюють суттєвий дисбаланс прав та обов'язків сторін, а також у зв"язку з суперечністю умов договору положенням закону. У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] «Лізингова компанія «Еталон» у судове засідання не з'явився, надіслав заперечення на позов, в якому зазначив, що твердження позивача про те, що умови п. 3.5, 5.4, 8.3, 8.7, 8.13, 8.15 договору є несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов`язків є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Умови договору є справедливими, прозорими і відповідають чинному законодавству України. Укладений договір містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі, умови договору є справедливими, і так як чинним законодоавством не предбачено обов"язкового нотаріального посвідчення, тому оспорюваний договір є дійсним. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як встановлено, що 15.11.2014 р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу №001574, із додатками № 1, № 2 та № 3, згідно якого предметом лізингу транспортний засіб трактор Jinma 354С. Згідно п.1.1 та п.3.1 договору [PERSON] «ЛК «Еталон» зобов'язався придбати та передати у користування трактор Jinma 354C. на умовах фінансового лізингу позивачу, який у свою чергу зобов'язався сплачувати періодичні лізингові платежі впродовж 12 місяців згідно графіку в розмірі 2995,83 грн. щомісяця (додаток № 1). Вартість предметів Лізингу (трактора марки Jinma 354С.) визначено у Додатку № 3 до вказаного договору та становить 71 900 гривень. Так п. 11.3 передбачає право [PERSON] отримати трактор у власність за умови повної сплати ним вартості трактора та інших витрат. Згідно пункту 5.1 договору трактор передається у користування позивача протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: авансового платежу та комісії за пердачу предмета лізингу. Складові лізингового платежу встановлені в п.8.1 та 8.2 договору у додатках № 1, №2. (а.с. 15-16). Відповідно до п. 1.1 Лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - Предмет Лізингу, визначений у п. 3.1 цього договору), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору. На виконання п.п.1.1., 4.2.3 та розділу 8 (Лізингові платежі) [PERSON], а також додатку № 1 до нього, протягом 15 листопада 2014 року позивачем було здійснено авансовий та реєстраційний платежі, на суми 35950 гривень, та 7190,00 грн. комісії за організацію. Таким чином позивач виконав всі умови для належного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором. Відповідно до п. 5.1. договору предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві, протягом строку, який становить не більше 90 (девяноста) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за передачу Предмета Лізингу. Після спливу 90 робочих днів з моменту сплати на користь відповідача комісії та авансового платежу [PERSON] "ЛК "Еталон" повідомив позивача про збільшення вартості предмета лізингу та посилаючись на п. 5.4 договору просив доплатити різницю по авансовому платежу та комісії з огляду на збільшення їх розміру. З пояснень представника позивача та з відомостей наведених у позові, які в судовому засіданні не були спростовані, судом встановлено, що позивачу було повідомлено, що вартість предмета лізингу збільшилась та йому слід доплатити збільшення вартості, без ніяких на те гарантій наявності предмета лізингу. За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ПК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається із матеріалів справи, і визнано сторонами, що спірний договір фінансового лізингу від 15.11.2015р. укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений. Таким чином, договір фінансового лізингу № 001574 від 15.11.2014 року підлягав нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією ВСУ України № 6-2766цс15. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Виходячи зі змісту спірного договору фінансового лізингу від 15.11.2015р., укладеного між сторонами, вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом. У розділі 4 договору звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Так, згідно пункту 3.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Хоча у п.1.4 цього договору, встановлено, що Лізингоодержувач має право обирати транспортний засіб і продавця і несе пов'язані із цим ризики, продавцем (постачальником) транспортного засобу є особа, яка як правило, зазначається у специфікації, однак у додатку № 3 до договору відсутні відомості щодо особи постачальника. (а.с.15). Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України, і тому такі умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими. Отже, з врахуванням наведених положень договору можна дійти висновку про несправедливість для позивача цих умов договору у розумінні положень п.п. 2,3,4 ч.3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів». Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, і у суду відсутні відповідні мотиви для відступлення від даної правової позиції. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення положень ст.10,60 ЦПК України, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання шкоди його майну, дефектів товару у розумінні Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» та наявності причинно-наслідкового зв'язку між такою шкодою та дефектом у продукції. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, у зв'язку з визнанням недійсним спірного договору фінансового лізингу від 15.11.2015 року, з [PERSON] «Лізингова компанія «Еталон» на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти сплачені позивачем на виконання спірного договору за квитанцією від 15.11.2015 року № 0.0.0316120653.1 у сумі 7190,00 грн. та квитанцією від 17.11.2014 року № 0.0.316924141.1 у сумі 35950,00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп.

Outcome: approved