Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до кредитного договору б/н від 06.10.2006 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 31.03.2014 р. відповідач має заборгованість - 11931,90 грн., в т.ч.: 3545,89 грн. - заборгованість за кредитом; 7341,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 544,38 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з відповдача на свою користь заборгованість у розмірі 11931,90 грн. за кредитним договором № б/н від 06.10.2006 р., судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в суді позов визнав частково, прость суд застосувати до вимог позивача позовну давність. Суду відповідач пояснив, що за отримані кредитні кошти сплатив банку значну суму, вважає вимоги позивача завищеними. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 06.10.2006 р. між АТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетової карти. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну карту. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було збільшено відповідачу кредитний ліміт. Згідно з ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ч.1,ч..2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Свої зобов'язання відповідно до кредитного договору відповідач належним чином не виконував: не вносив платежі на погашення кредиту, не сплачував нараховані відсотки за користування кредитом, що підтведжується розрахунком заборгованості за договором(а.с.5-7). Станом на 31.03.2014 р. відповідач має заборгованість - 11931,90 грн., в т.ч.: 3545,89 грн. - заборгованість за кредитом; 7341,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 544,38 грн. - штраф (процентна складова). В судовому засіданні відповідач заявив клопотання та подав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Сторони по даному кредитному договору встановили наступний порядок сплати заборгованості по кредиту визначений тарифами: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50грн. та не більше залишку заборгованості. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 15.06.2010 р., а з 10 серпня 2011 р. - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся з позовом 05 травня 2014 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Оскільки за період з червня 2010 р. по 05.05.2011 р. не встановлено поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем, тому до заявлених вимог про стягнення заборгованості за цей період слід застосувати позовну давність, і ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог, що ж стосується вимог про стягнення відсотків, то вони підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягає заборгованість за кредитним договором в сумі 10693грн.38коп., яка складається із: заборгованість по тілу кредиту- 2366грн.35коп.(3545,89 грн. - 1179,54 грн.) в межах строку позовної давності, а саме: з 05.05.2011 року по 04.05.2014 року, заборгованість по відсотках - 7341грн.63коп.(в повному обсязі оскільки 10 серпня 2011 року відповідач здійснив останній платіж в рахунок сплати відсотків), штрафу - 985грн.40коп. ((2366,35+7341,63)х5:100)+500). Позивач просив стягнути з відповідачав на відшкодування матеріальної шкоди 11931грн.90коп. Позовні вимоги задоволено частково та на користь позивача з відповідача стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди кошти у сумі 10693грн.38коп., що становить 89,62% від заявлених вимог (11931,90:10693,38х100). Позивачем документально підтверджено сплату судового збору на загальну суму 243грн.60коп. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 218грн.31коп.(243,60х89,62:100). На підставі викладеного,

Outcome: approved