Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Третьої вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивували тим, що 22 квітня 2016 року померла мати позивачів [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS]. Позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги за законом. З метою отримання спадкових документів вони звернулися до державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори, проте їм було відмовлено, в зв'язку з відсутністю реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове майно. Наразі [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння усім майном. З огляду на вищевикладене, [PERSON] та [PERSON] для захисту своїх прав звернулися до суду з даним позовом та просять: - визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв.м., як за спадкоємцем за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла 22 квітня 2016 року, актовий запис № 1172; - визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв.м., як за спадкоємцем за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 22 квітня 2016 року, актовий запис № 1172. До початку розгляду справи по суті ухвалою суду від 30 травня 2017 року заяву позивача [PERSON] було задоволено та замінено неналежного відповідача [PERSON] вінницьку державну нотаріальну контору на належного відповідача - [PERSON] міську раду. В судовому засіданні позивачів [PERSON] та [PERSON]\~\~\~позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також залишити за ними судові витрати. Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні справи поклалась на думку суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON],\~\~\~представника відповідача [PERSON],\~\~дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з листа Департаменту міського господарства ВМР від 07.12.2016 року (а.с. 11, 12), рішенням виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 24.03.1966 року № 7/236, затверджений список членів ЖБК №10, згідно якого надані квартири і видані ордери на заселення 60 квартирного житлового будинку по вул. В.Порика, 18, в тому числі надана двокімнатна квартира № 28 інструктору автоучкомбіната [PERSON] на склад сім'ї 3 особи, в тому числі він, дружина [PERSON], син [PERSON]. Документи УЖБК №1 за всі роки його існування в ЖЕК №18 не були передані, оскільки втрачені на підприємстві. Даний факт також підтверджується протоколом загальних зборів членів ЖБК № 10 (а.с. 13). В матеріалах справи міститься ордер [PERSON] на квартиру №28 по вул. В.Порика в м. Вінниця, виданий на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящихся від 13.11.1969 року № 790. Даний ордер, видано на сім'ю з трьох осіб, зокрема [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15, 16). Слід зазначити, що рішенням народного суду м. Вінниці від 22 січня 1969 року по справі № 219-1969 року було розглянуто позов [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири в житлово-будівельному кооперативі. Так, спірну квартиру в ЖБК № 10 , розташовану в [ADDRESS], 100 % передано у власність [PERSON] (а.с. 17). Також зі змісту даного рішення вбачається, що сторони з квітні 1963 року по грудень 1966 року перебували в шлюбі, який в квітні 1968 року був розірваний. Факт розірвання даного шлюбу також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу (а.с. 68 зворіт-69) та записом акту про припинення одруження №327 (а.с. 70). З свідоцтва про народження серії V-УР № 0167566 позивача, суд вбачає, що [PERSON] народилася 6 травня 1971 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Також з свідоцтва про народження серії V-УР № 1125387 позивача, вбачається, [PERSON] народився 14 січня 1964 року та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачі є рідним братом та сестрою по матері. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, судом встановлено, що [PERSON] 1 серпня 1992 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після одруження прийняла прівище чоловіка [PERSON] (а.с. 58). З матеріалів справи суд вбачає, що матір позивачів [PERSON] повністю внесла пай в сумі 3650 крб. 16 коп. за двохкімнатну кооперативну квартиру № 28, яка знаходиться в м. Вінниця по вул. В.Порика в будинку №10. [PERSON] являється особисто членом Житлово-будівельного кооперативу №10 по будинку №10, вул. В.Порика (а.с. 9). Підтвердженням факту перебування матері позивачів у членах ЖБК № 10 є рішенням № 790 виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих від 13.11.1969 року (а.с. 14). Відповідно до копії особового рахунку № 007268, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], також в даній квартирі зареєстровані та проживають позивачі: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Факт реєстрації померлої в спірній квартирі з 1970 року по день смерті підтверджується довідкою МКП "ЖЕК № 6" від 05.07.2016р. (а.с. 57). Суд звертає увагу на те, що станом на 29.12.2012 року будинок № 10 по вул. В.Порика в м. Вінниця зареєстровано за житлово-будівельним кооперативом №10 на підставі акту прийняття від 10.03.1966р. та рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів №6/195 від 10.03.1966р. про затвердження акту прийняття. Реєстрація права приватної власності на квартиру № 28 в вищезазначеному будинку в КП «ВМБТІ» не проводилась (а.с. 71). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25.10.2016 року, жодне право власності на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не реєструвалось (а.с. 71 зворіт). Відповідно до довідки МКП "ЖЕК № 6" № 2074 від 04.11.2016 року, [PERSON] проживає і постійно зареєстрованав [INFO]. Будинок знаходиться на балансі МКП "ЖЕК № 6". Особовий рахунок відкрито на ім'я [PERSON]. Також в даній квартирі зареєстрований [PERSON] (а.с. 8). Також факт реєстрації позивачів за вказаною адресою підтверджується відомостями з їх паспортів (а.с. 21-22, 23-24). З технічного паспорту на квартиру №28 в житловому будинку № 10 повул. [PERSON] у м. Вінниці, виготовленого 13.07.2016 року КП "ВМБТІ", судом встановлено, що він виготовлений на ім'я - [PERSON] (а.с. 5). Загальна площа даної квартири становить 43,3 кв.м. З свідоцтва про смерть серії І-АМ № 348874, виданого 25.04.2016 року відділом ДРАЦС [PERSON] МУЮ у Вінницькій області, встановлено, що матір позивачів [PERSON] помела в м. Вінниця 22 квітня 2016 року (а.с. 18). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09.07.2016 року, встановлено, що 09.07.2016 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 65). Відповідно до матеріалів спадкової справи №249/2016, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 55-73), судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] 09.07.2016 року (а.с. 55 зворіт, 56) звернулися до Третьої вінницької держнотконтори з заявами про прийняття спадкового майна після смерті 22.04.2016 року їх матері. Отже, позивачі є єдиним спадкоємцями померлої за законом. З постанови Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 25 жовтня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті 22.04.2016р. її матері [PERSON], було відмовлено, в зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаної квартири спадкодавиці (а.с. 6). Аналогічна відмова була винесена і відносно [PERSON] (а.с. 7). Таким чином, позивачі позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, оскільки на неї відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 4.18. глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України" встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачами на їх прохання. На підставі викладеного та

Outcome: approved