Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

10 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що вона набула у власність житловий будинок №240, що розташований в смт. Олександрівка по вулиці Щорса ( після зміни найменування та нумерації - № 252 по вул. Г. Подзігуна), за договором дарування, який був посвідчений [PERSON] селищною радою народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області за реєстровим №1086. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,0795 га для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності належить попередньому власнику будинку [PERSON]. [PERSON] помер 03.03.1994 року після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON], так як на день смерті була зареєстрована та проживала за однією адресою з спадкодавцем. Однак [PERSON] померла 15.09.1994 року, спадщину після її смерті ніхто не прийняв, єдиною спадкоємицею після її смерті являється позивач [PERSON], як її дочка. Посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку та до неї повинно перейти право власності на земельну ділянку, що надана для його обслуговування, але вона позбавлена можливості набути право власності на земельну ділянку, позивач просила визнати за нею право власності на земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, при цьому не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності з п.18 "г" Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1.09.2002 року, згідно з Положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договору відчуження. В судовому засіданні було встановлено, що право власності на житловий будинок №240, що розташований в смт. Олександрівка по вулиці Щорса ( після зміни найменування та нумерації - № 252 по вул. Г. Подзігуна) перейшло від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного в листопаді 1993 року, який був посвідчений [PERSON] селищною радою народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області за реєстровим №1086. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради народних депутатів від 09.11.1993 року за №87 земельна ділянка площею 0,0795 га для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, що розташована за адресою вул. Щорса ( після зміни найменування по вул. Г. Подзігуна) в смт. Олександрівка передана у приватну власність [PERSON]. На час переходу права власності на житловий будинок до [PERSON] на підставі договору дарування, діяв Земельний кодекс України 1991 року, ст. 30 якого закріплює, що при переході права власності на будинок при цьому до набувача переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. У відповідності з п.18"г" Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладенеми до 01.01.2002 року , згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруди, переходить і право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Таким чином до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, що розташована за адресою смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області вул. Г. Подзігуна ( до перейменування Щорса) і відповідно до Державного акту її розмір становить 0,0795 га. На підставі ст. 377 ЦК України, п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, ст. 30 Земельного кодексу України 1991 року,

Outcome: approved