Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя в натурі та після збільшення позовних вимог просить визнати її особистою приватною власністю нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] вартістю 250 000 гривень в 1/2 її частині внаслідок придбання цієї частини нерухомого майна за її особисті кошти, отримані від продажу згідно договору купівлі-продажу від 24.05.2006 № 2609 квартири [ADDRESS] в розмірі 18 500 доларів США; визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності на нерухоме майно подружжя: в 1/2 частині квартири [ADDRESS], вартістю 58 687 гривень по 1/2 частині; поділити в натурі спільне сумісне нерухоме майно подружжя - 1/2 частину квартири №32 в житловому будинку № 4 по провулку Другому Житньому у місті Житомирі з виділом їй 1/2 частини квартири, визнавши за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири з припиненням права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS], а також житловий будинок [ADDRESS] з виділом [PERSON] цього будинку, визнавши за ним право власності на весь будинок з припиненням її права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]; визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності подружжя в рухомому майні - автомобілі DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B, кузов № [NUMBER], а саме 1/3 його частину [PERSON] і 2/3 його частини [PERSON]; поділити в натурі зазначений автомобіль вартістю 38 444 грн. з виділом [PERSON] автомобіля та визнання за ним права власності на автомобіль та припиненням її права власності на 2/3 частини автомобіля та виплатою [PERSON] грошової компенсації за 2/3 частини вартості автомобіля, а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у шлюбі із відповідачем перебувала з 28.08.2004 року. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. У період шлюбу за спільні кошти сторони придбали майно, у тому числі 1/2 частину квартири [ADDRESS] вартістю 85325 грн. і автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B, кузов № [NUMBER], червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 38444 грн.. Квартиру було оформлено на чоловіка, однак, за квартиру було сплачено 02.06.2006 року продавцеві [PERSON] 19 000 доларів США особистих коштів позивача, отриманих від продажу за дванадцять днів до того належної їй квартири, тому вважає, що 1/2 частина квартири має бути визнана її особистою власністю. Право власності на автомобіль також було зареєстровано на ім'я чоловіка, однак, 05.06.2007 року відповідач передав автомобіль в оренду TOB "Торговий дім - Фаворит" за 9000 грн. у рік, що унеможливлює використання транспортного засобу в інтересах сім'ї. Досягти домовленості щодо розпорядження спільним майном і його поділу в натурі не вдалося, тому позивач вимушена звернутися за вирішенням спору щодо спільного сумісного майна подружжя до суду. Оскільки з грудня 2012 року позивач не отримує матеріальної допомоги від відповідача на утримання дитини, а також у зв'язку із тим, що відповідач протягом більш як п'ять років не надавав транспортний засіб для потреб сім'ї, тому вважає, що існують правові підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні подружжя та збільшення її частки у спільному майні подружжя. Після збільшення позовних вимог уточнила, що у період шлюбу сторонами було придбано також житловий будинок [ADDRESS] вартістю 58687 грн.. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що вартість продажу належної позивачеві квартири [ADDRESS] за 19 000 доларів США і внесення саме цих коштів за купівлю квартири [ADDRESS] підтверджується поясненнями свідків. Після оголошеної перерви у судове засідання не з'явилася, просила у разі невизнання причин її неявки поважними розглядати справу у її відсутність. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, оскільки квартира [ADDRESS] була придбана не за особисті кошти позивача, а за кошти, які були отримані від ПАТ КБ "Приватбанк" у кредит. Щодо автомобіля, то він перебуває у розшуку, а тому це майно не може бути поділено. Щодо придбання житлового будинку [ADDRESS], то вважають, що позивач має довести факт придбання цього будинку у період шлюбу, а вони щодо цього майна надавати пояснення не будуть. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п.п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 28.08.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 28.08.2004 року виконкомом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (а.с.13). Сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем (а.с.14). Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.249). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 02.06.2006 року [PERSON] продала, а відповідач [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. При цьому, продаж вчинено всього за 9784,00 грн., а не за 19000 доларів США. Згідно нотаріально посвідченої заяви продавця квартири від 02.06.2006 року розрахунки проведені повністю (а.с.27-30). Відповідно до технічного паспорту (а.с.32-33) квартира [ADDRESS] квартира складається з двох кімнат жилою площею 30,2 кв.м.. Відповідно до висновку про експертну оцінку ринкова вартість квартири оцінки становить 250000 грн. (а.с.88). 02.06.2006 року між ЗАТ КБ Приватбанк та [PERSON] укладено кредитний договір №ZRH0GK01423309 (а.с.20-23) згідно якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит на купівлю нерухомості у розмірі 19 000,00 доларів США, а також у розмірі 2270,00 доларів США на сплату страхових платежів. У той же день укладено договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором надав в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.16-19). Згідно довідки РЕР ДАІ УМВС України в Житомирській області №70 від 31.01.2013 року за [PERSON] станом на 29.01.2013 року зареєстровано транспортний засіб DAEWOO- FSO Lanos TF69Y (а.с.7), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію 29.09.2007 року (а.с.84). Відповідно до звіту №26/01/13 оцінки колісного транспортного засобу ринкова вартість DAEWOO-FSO Lanos TF69Y станом на 23.01.2013 року складає 38 444 грн. (а.с.31). При цьому, перебування автомобіля у розшуку (а.с.188) не припиняє право власності сторін на нього. Сторони та їх представники у судовому засіданні погодилися з оцінкою квартири та автомобіля. Оскільки позивачем не надано достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження факту придбання сторонами у період шлюбу будинку [ADDRESS], тому підстави для включення цього майна до обсягу спільного майна подружжя у зв'язку з недоведеністю на час розгляду справи відсутні. Щодо тверджень позивача, що за квартиру [ADDRESS] були сплачено продавцеві [PERSON] 19 000 доларів США особистих коштів позивача, отриманих від продажу належної їй квартири [ADDRESS], то, допитані за клопотанням представника позивача свідки пояснили, що квартира була фактично продана за 19 000 доларів США і саме за ці кошти сторонами було придбано у подальшому квартиру [ADDRESS]. Однак, як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 24.05.2006 року позивач [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] продали в рівних частках кожний, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] всього за 5121,00 грн. (а.с.26), а не за 19 000 доларів США. При цьому, зазначені правочини є дійсними, ціна є їх істотною умовою і передача коштів не може підтверджуватися поясненнями свідків, а тому підстави для визнання 1/2 частини квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю позивача відсутні. Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, у судовому засіданні в межах заявлених позивачем вимог та наданих доказів встановлено, що сторони у період шлюбу купили квартиру [ADDRESS] за 9784,00 грн., а також автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y. Зазначене майно є спільною сумісною власністю сторін. Враховуючи, що сторони не вчинили дій, направлених на вирішення питання щодо моживості поділу квартири в натурі та поділу неподільної речі - автомобіля, у тому числі щодо надання згоди присудження грошової компенсації та внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, тому суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі вартості 1/2 частини майна, що становить 144222 грн., тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1442,22 грн.. Крім того, згідно ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 24.02.2014 року позивачеві було відстрочено сплату 610,15 грн. судового збору до ухвалення судового рішення у справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial