Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

10 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на її утримання, з урахуванням уточнень наданих в судовому засіданні в розмірі 1/4 частки її доходу (заробітку) щомісячно, але не менше встановленої законодавством частки розміру прожиткового мініміму на дитину відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня звернення з позовом до суду. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що за час спільного сумісного проживання з відповідачем однією сім»єю, як чоловіка та дружини, у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем припинені з лютого 2013 року, а з лютого 2016 року дитина проживає разом із ним. Відповідач не відвідує свою дитину та не цікавиться її вихованням, станом здоров»я, хоча дитина має проблеми із серцем, не надає жодної допомоги. З наведених підстав позивач вважає, що діючи в найкращих інтересах дитини, з метою захисту її прав та охоронюваних законом інтересів, відповідача необхідно позбавити батьківських прав, оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по її вихованню, у зв»язку із чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав пред»явлений позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Повідомлений належним чином відповідач - [PERSON] (у відповідності до ст.ст. 74 - 76 ЦПК України), не повідомив про причини своєї неявки, належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі є обов'язковим (ст. 158 ЦПК України), у разі неповідомлення суду про причини неявки у судове засідання вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 2 ст. 77 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов'язком суду), тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить про те, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами (передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 25 травня 2016 року вона з позивачем проживає однією сім»єю, як чоловік та дружина, разом із ними проживають її син та донька позивача, її цивільного чоловіка, яку вона сприймає, як свою рідну дитину. Дитина називає її «мамою». В свою чергу відповідач з дитиною не спілкується, не відвідує її та не надає жодної допомоги на її утримання, незважаючи на те, що дитина має проблеми зі здоров»ям. Згідно статті 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року народилася [PERSON], її батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с. 6). З довідки № 760 від 12 січня 2017 року виданої квартальним комітетом № 3 м. Знам»янка вбачається, що до складу сім»ї [PERSON] входять: донька - [PERSON], [PERSON] - співмешканка та [PERSON] - син співмешканки (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що Опікунською радою при виконавчому комітеті Маловисківської міської ради 20 лютого 2017 року було погоджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON], [INFO], відносно своєї доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 29). Рішенням Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 15 березня 2017 року було визнано доцільним позбавити батьківських прав громадянку [PERSON], [INFO], відносно своєї доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 30). Згідно наданих характеристик на дитину, мати життям доньки не цікавиться та участі у її вихованні не приймає, дитиною опікується лише батько та його цивільна дружина (а.с. 8). Згідно частини 1, 2 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно статті 59 Закону України "Про освіту" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини як особистост і на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов'язані: постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей; поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв; виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни; сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу; виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини. Держава надає батькам і особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків, захищає права сім'ї. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини . Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи ту обставину, що відповідачем жодних заперечень на позовну заяву не було подано та доказів на спростування необгрунтованості та безпідставності позовних вимог щодо необхідності позбавлення її батьківських прав, саме через те, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, разом із тим позивачем надані докази на підтвердження обгрунтованості своїх позовних вимог, тому суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов»язків по вихованню своєї дитини, а тому позов підлягає задоволенню. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до частини 1 статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 27 Конвенції Генеральної Асамблеї ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами частини 2, 3 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні положення передбачені пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що обов'язок по утриманню дитини, нормами діючого законодавства покладається на обох батьків. З урахуванням матеріалів справи, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки її доходу (заробітку) щомісячно, але не менше встановленої законодавством частки розміру прожиткового мініміму на дитину відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з 10 квітня 2017 року. Разом із цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved