Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія регулювання діяльності в електроенергетиці, яка згідно ст.12 Закону України не передбачає енергопостачальнику без мотивів непідписання діючого договору на поставку електричної енергії та протизаконне відключення електропостачання від хати в селі Мотовилівська Слобідка Фастівського району. В одночас пункт 8 ПКЕЕ та п.8.2 зобов'язує електропостачальника укладати договори про постачання електричної енергії з усіма споживачами, які заявили бажання купувати електроенергію (підпункт 1 пункту 8.2 в редакції НКРЕ №105 від 04.02.2010 року). Згідно пункту 8.4 постачальник несе відповідальність за регульованим тарифом, щодо припинення або часткового обмеження електропостачання. Пункт 8.6 регламентує, постачальник несе відповідальність за майнову шкоду, заподіяну споживачу. Статтею 16 Закону "Про електроенергетику" визнано - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють постачання електричної енергії і визнані таковими, що мають монопольне (домінуюче) становище на ринку електричної енергії, а в її (позивача) випадку це таке є, не можуть припинити свою діяльність, або зменшувати її обсяг з метою створення дефіциту, а в її (позивача) випадку є протизаконне виколачування із неї коштів за підключення (8 000 грн.), що не передбачає чинне законодавство України. На підставі вищевикладеного Фастівський РГ, ПАТ АЄС "Київобленерго", не обгрунтовуючи законами України протизаконно їй не підписав договір на поставку електричної енергії №200404012 від 23.03.12 та протизаконно відключило електричне світло від її хати, яку вона купила приватизовану за власні кошти. У зв'язку з цим звернулася до суду за захистом своїх прав і просила суд зобов'язати Фастівське РП ПАТ АЄС "Киїобленерго" повернути їй підписаний та скріплений печаткою другий примірник договору №200404012 від 31.03.2012 року, який вона підписала і направила для оформлення Фастівському РП ПАТ АЄС "Київобленерго", який згідно Законів України набрав юридичної сили і діє в дійсний термін згідно ст.181 п.7 Господарського кодексу України, а Фастівське РП АЄС "Київобленерго" не оспорило в суді її дії, а тому договір увійшов у юридичну силу і носить законну юридичну силу. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Вимагала, щоб відповідач підписав саме договір від 31.03.2012 року, екземпляр якого вона направила останнім зі своїм підписом. На підписання нового договору, який було запропоновано відповідачем в процесі розгляду справи, не погоджується, бажає мати лише підписаний договір 2012 року. Зазначила, що електроенергію в її будинку було відключено ще до 2012 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні позовних вимог та врахувати надані ними письмові заперечення проти позову. Зазначила, що в процесі розгляду справи в суді ними було запропоновано позивачу підписати типовий договір, надати для перевірки необхідні документи (паспорт позивача, ідентифікаційний код, правоустановлюючий документ на будинок), після чого протягом трьох днів вони безоплатно підключать позивачу електроенергію. Однак, позивач не погоджується з даною пропозицією. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що за адресою [ADDRESS] був зареєстрований абонент [PERSON], який у 2000 році був відключений від енергопостачання. В подальшому, в 2006 році відповідачем було виявлено самовільне підключення до вказаного будинку, про що було складено акт порушення Правил користування електричною енергією, і 21.06.2006 року будинок було повторно відключено. 23.03.2012 року позивач надала відповідачу необхідні документи для укладання договору про користування електричною енергією, після чого позивачу був наданий відповідачем договір №299404012 від 23.03.2012 року для підписання. Встановлено та підтверджено в судовому засіданні, що позивач відмовилася підписувати наданий відповідачем типовий договір про користування електричною енергією №200404012 від 23.03.2012 року і надала відповідачу свою редакцію договору про користування електричною енергією №200404012, датований 31.03.2012 року та підписаний позивачем. Даний договір був отриманий відповідачем, що підтверджено документально та представником відповідача в судовому засіданні. Саме договір про користування електричною енергією, наданий і підписаний позивачем від 31.03.2012 року, в редакції позивача, остання просить зобов'язати відповідача підписати та вважає його таким, що набрав юридичної сили з 31.03.2012 року (часу підписання позивачем). Аналізуючи надані позивачем і відповідачем екземпляри договору №200404012, суд приходить до наступного. Екземпляр договору, наданий відповідачем, датований 23.03.2012 року, є типовим, який є невід'ємною частиною Правил користування електричною енергією. Екземпляр договору, наданий позивачем, датований 31.03.2012 року, який є предметом спору, містить зміст, який відрізняється від змісту типового договору, який пропонувався для підписання відповідачем. А саме, позивач внесла інший зміст умов договору, ніж в типовому договорі, в частинах "Права та обов'язки енергопостачальника", "Права та обов'язки споживача", "Умови та порядок оплати", "Відповідальність сторін, а також внесла новий розділ в договір "Енергопостачальник безкоштовно здійснює". Зі змісту договору в редакції позивача від 31.03.2012 року слідує, що одна сторона - позивач, як споживач електричної енергії, має лише права, а відповідач, як енергопостачальна організація, має лише обов'язки. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до п.3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 року №1357 - Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Викладене свідчить про те, що державними органами визначено типовий договір, на основі якого саме енергопостачальником розробляється договір про користування електричною енергією, згідно з типовим договором, між споживачем і енергопостачальником. Враховуючи вищевикладене та те, що наданий позивачем екземпляр договору про користування електричною енергією №200404012, датований нею 31.03.2012 року, містить значні відмінності, невідповідності до Типового договору, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов'язання відповідача (енергопостачальника) підписати саме даний договір - є безпідставна. З викладених вище підстав слідує і те, що екземпляр договору, наданий та датований позивачем 31.03.2012 року, не може бути визнаний таким, що набрав і носить юридичну силу. Крім цього, судом враховується і те, що як на 2012 рік, так і на даний час будинок позивача відключений від енергопостачання, що свідчить про те, що підписання договору в 2015 році, датованого 2012 роком, є невідповідною законодавству дією з зазначених вище підстав, і навіть при підписанні - не буде мати ніякої сили для прав та обов'язків сторін. Суд звертає увагу і на те, що представником відповідача в судовому засіданні на прохання суду, з метою вирішення питання щодо забезпечення позивача енергопостачанням, було роз'яснено порядок укладання договору, підключення електроенергії (яке має відбутися протягом трьох днів після підписання договору, безоплатно), які документи мають бути надані, однак позивач відмовилися від цього і наполягала лише на своїх вимогах, пов'язаних з спірним договором 2012 року. Представник відповідача повідомив і про те, що між судовими засіданнями позивачу пропонувалося укласти договір, але остання відмовилася. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed