Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

В листопаді 2017 року моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 листопада 2014 року близько 11 год. 15 хв. в м. Вінниці по вул. Островського, з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. В результаті даної ДТП був пошкоджений автомобіль «Рено Трафік», д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] та за кермом якого знаходився останній, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/4352020. Розмір завданих збитків згідно висновку експерта становить 11 311,25 грн. В день скоєння ДТП потерпілий подав до МТСБУ повідомлення та 19 грудня 2014 року з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. Так, в результаті залучення аварійного комісара МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара, яким було здійснено збір документів, огляд транспортного засобу та проведення експертизи на загальну суму 770,00 грн. Позивачем було направлено лист відповідачу з пропозицією самостійно врегулювати спір з потерпілим, який був залишений без відповіді. З огляду на це, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 9 426,04 грн. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 1191 ЦК України, моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат в сумі 9 426,04 грн., витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 770,00 грн., судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., витрати за юридичні послуги в сумі 2 000,00 грн., а загалом 13 796,04 грн. До початку розгляду справи по суті представник позивача подав суду заяву з проханням стягнути з [PERSON] на користь моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат за публікацію оголошення про виклик до суду в сумі 180,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Стосовно заочного рішення у випадку повторної неявки відповідача, не заперечує. Позовні вимоги, у тому числі заяву від 22.12.2017 року підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в пресі. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що зазнав пошкоджень в результаті ДТП, вбачається, що власником автомобіля RENAULT TRAFІC, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], 2001 року випуску є [PERSON] (а.с. 6). Згідно полісу № АІ/4352020 від 20.11.2014 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність [PERSON], якому належить забезпечений транспортний засіб RENAULT TRAFІC, д.н.з. [NUMBER], був застрахований в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», на строк з 28.11.2014р. до 27.11.2015 р. включно. За даним полісом, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлений в сумі 50 000 грн. та франшиза - в розмірі 1 000 грн. (а.с. 9). Судом встановлено, що згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2014 року, 29.11.2014 року в 11 год. 15 хв. в м. Вінниці по вул. Островського водій [PERSON], в порушення вимог пункту 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем [NUMBER], під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, пересік суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Рено», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. на користь держави (а.с. 11). Дана постанова набрала законної сили 23.12.2014р. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. На що також звернув увагу Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Слід зазначити, що на дату скоєння даної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 29 листопада 2014 року повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 7). Характер пошкоджень транспортного засобу описаний в протоколі огляду колісного транспортного засобу від 15.12.2014 року (а.с. 27 зворіт - 28) та довідці Управління МВС України у Вінницькій області (а.с. 10). Згідно заяви від 19.12.2014 року [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з проханням здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 29.11.2014 року (а.с. 8). Згідно Висновку експерта № 15.12/01-14КЕ з автотоварознавчого дослідження від 16.12.2014 року, складеного ФОП [PERSON], ринкова вартість автомобіля RENAULT TRAFІC, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], складає 102885,48 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT TRAFІC, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], складає 22 632,42 грн., в тому числі ПДП. Коефіцієнт фізичного зносу складників автомобіля RENAULT TRAFІC складає 0,7. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля RENAULT TRAFІC, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], складає 11 311,25 грн., в тому числі ПДВ (а.с. 14-30). Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем було залучено аварійного комісара для здійснення збору документів, огляду транспортного засобу та проведення експертизи, в результаті чого понесено витрати в сумі 770,00 грн. (а.с. 33). Відповідно до наказу Моторно (транспортного) страхового бюро України № 583 від 03.02.2015 року, фінансове управління зобов'язано сплатити відшкодування на рахунок [PERSON] в розмірі 9 426,04 грн. (без врахування ПДВ) за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Юридичному департаменту у випадку неможливості компенсації витрат МТСБУ в добровільному порядку, вчинити заходи відповідно до чинного законодавства (а.с. 31). З платіжного доручення № 9223 від 05.02.2015 року вбачається, що Моторно (транспортним) страховим бюро України було здійснено виплату потерпілому [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 9 426,04 грн. (а.с. 32). Судом вбачається, що позивач направляв відповідачу лист з проханням в добровільному порядку компенсувати МТСБУ витрати на оплату шкоди в розмірі 10 196,04 грн., завданої в результаті ДТП (а.с. 13). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що подія яка сталася 29.11.2014 року є страховим випадком. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування", страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вина [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена постановою суду. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (п. 41.1.ст. 41 вищезазначеного Закону). Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Враховуючи викладене та сукупність доказів у справі, суд дійшов висновку про те, що вина відповідача у ДТП встановлена, позивачем здійснене страхове відшкодування потерпілому, у зв'язку з чим у позивача виникло право регресної вимоги про стягнення з відповідача виплаченої суми страхового відшкодування. Щодо вимоги про стягнення витрат за юридичні послуги та за публікацію оголошення про виклик до суду відповідача, то слід зазначити наступне. Матеріалами справи встановлено, що позивачем було понесено витрати на оплату юридичних послуг в розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується контрактом про надання правової допомоги № 61 від 27.09.2012 року (а.с. 34-36) та Додатковою угодою №84 до Контракту від 12.05.2016 року (а.с. 37). Крім того, позивачем було понесено витрати за публікацію оголошення про виклик до суду відповідача в розмірі 180 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 566, рахунком №СФ-01504 та актом здачі-прийняття робіт. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп., витрати за юридичні послуги в сумі 2 000 грн. 00 коп. та кошти за понесені витрати за публікацію оголошення про виклик до суду відповідача в розмірі 180 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved