Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] в особі адвоката Кучери В.Л. звернувся до суду з позовом до Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на підставі виконавчого листа від 13.12.2010 року №2-2532, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Горбулінською Л.О. відкрито виконавче провадження №23956960 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. Постановою головного державного виконавця ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Горбулінської Л.О. від 28.02.2011 року в зв`язку із наявністю заборгованості у [PERSON] зі сплати аліментів по вищезазначеному виконавчому провадженню, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, було накладено арешт на все майно, що належить позивачу, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] , а також оголошено заборону на його відчуження. Виконавче провадження №23956960 було направлено до Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для продовження виконання. На даний час всю заборгованість зі сплати аліментів позивачем було погашено у повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, затвердженим старшим державним виконавцем Врадіївського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Діцуленко Н. На підставі викладеного позивач просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить позивачу, накладений на підставі постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Горбулінською Л.О.. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримують у повному обсязі, просять її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд вважає можливим, розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа від 13.12.2010 року №2-2532, відділом ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №23956960 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. Постановою головного державного виконавця ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Горбулінської Л.О. від 28.02.2011 року в зв`язку із наявністю заборгованості у [PERSON] зі сплати аліментів по вищезазначеному виконавчому провадженню, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, було накладено арешт на все майно, що належить позивачу, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] , а також оголошено заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 10882133. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та відповіді від 30.11.2021 року, наданої старшим державним виконавцем Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Діцуленко Н., в якому зазначено, що "станом на 30.11.2021 на виконанні перебуває виконавче провадження №25689649 від 17.03.2021 року, що видав Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 22.10.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість по аліментах у [PERSON] на користь [PERSON] за період з 22.10.2010 року по 30.11.2021 року відсутня. Іниших відкритих проваджень про стягнення коштів з [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває". Старший державний виконавець в усному порядку відмовив позивачу у знятті арешту з його майна на підставі ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на відсутність для цього підстав та додатково запропонував звернутися до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з майна. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно до ч.1, 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, діюче законодавство не обмежує перелік випадків, при яких арешт може бути знятий за рішенням суду. Жодної необхідності в збереженні накладеного арешту в подальшому судом не встановлено, жодні законні права чи інтереси будь-якого в цьому випадку не захищаються, навпаки вони порушуються у позивача, який позбавлений вільно розпоряджатись своїм майном. Відповідно до п. 7 ч.4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Тому, вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення вищевказаного майна з-під арешту, суд враховує, що позивач на законних підставах отримав право власності на квартиру, у повному обсязі сплатив заборгованість по аліментам та на теперішній час існуючий арешт повністю унеможливлює реалізацію позивачем своїх прав та інтересів, щодо володіння та розпорядження належною йому квартирою, тому суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved