Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.08.2009 року між сторонами по справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу народилась дитина - син, [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами не склались. За рішенням суду шлюб було розірвано. На теперішні час дитина перебуває на повному утриманні позивача, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на дитину не надає. Дитина, [PERSON] вивчає англійську мову, займається карате, шахами. У зв'язку з прагненням сина вивчати англійську мову та займатись спортом, позивач має бажання та можливість забезпечити дитині практику спілкування, а також сприяти культурному розвитку дитини. Подорож до Сполучених Штатів Америки надасть можливість дитині більш глибоко вивчити іноземну мову та отримати відповідне практичне вміння спілкування безпосередньо з носіями мови, професійно розвиватись, відпочити та оздоровитись. Відповідач в свою чергу ухиляється від вирішення питання про виїзд дитини за межі України з метою прийняття участі у різноманітних міжнародних змаганнях і чемпіонатах, а також у оздоровленні та відпочинку, не надає згоду у порядку визначеному чинним законодавством України. Такі дії відповідача можна розглядати як здійснення перешкод у заходах, що спрямовані на сприяння всебічному розвиткові і покращенню здоров'я спільної дитини. Тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом, в якому ставить питання про надання дозволу на виїзд сина до Сполучених Штатів Америки з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, з 01 липня 2019 року по 30 липня 2019 року, з 01 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року без згоди та супроводу батька. Також просить судові витрати сплачені нею під час звернення до суду покласти на відповідача. В судове засідання позивач не прибула, просила справу розглядати за її відсутністю, позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої причини, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі знаходились у шлюбі з 01.08.2009 року. Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. У відповідності до свідоцтва про народження Серії [NUMBER], батьком [PERSON] є відповідач по справі - [PERSON] (а.с. 10). В липні 2015 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення суду. Судом встановлено, що після припинення стосунків між позивачем та відповідачем по справі неповнолітня дитина залишилась разом з позивачем та знаходиться на її утриманні і вихованні. Позивач має фінансову можливість на виїзд разом з дитиною за кордон, але відповідач не надає такої згоди на виїзд за межі України, тому на даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий виїзд сина за кордон. Згідно довідки виданої Приватним закладом «Позашкільний навчальний центр дитячої творчості «Умнічка»» від 10.07.2018 року, [PERSON] дійсно відвідує ПЗ «ПНЦДТ «Умнічка»», а саме заняття з шахмат, карате та англійської мови (а.с.11). Також з матеріалів справи вбачається, що в штаті Флорида Сполучених Штатів Америки проживає [PERSON], який надав запрошення позивачу по справі, яка є його донькою та [PERSON], який є його онуком, з метою оздоровлення та розширення кругозору. На періоди: з 1.05.2018 по 30.05.2018 або з 1.07.2018 по 30.07.2018 або з 1.09.2018 по 30.09.2018 або з 1.11.2018 по 30.11.2018 та на ті ж дати на 2019 рік (а.с.20-21). У зв'язку з цим суд зазначає. Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України". Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. За таких обставин,

Outcome: approved