Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

15 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути солідарно з Туздлівської сільської ради та виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 6970 грн. та мораль- ну шкоду у розмірі 100000 грн., посилаючись на наступні обставини. У 2015 році її було обрано Тузлівським сільським головою. Однак, 04.10.2018 р. Тузлівською сі льською радою були прийняті рішення №№ 425-1, 426-1 «Про дострокове припинення повноваже- нь Тузлівського сільського голови [PERSON] ». 05.10.2018 р. депутати сільської ра ди прийшли в кабінет сільського голови та повідомили, що ними на сесії прийнято рішення про припинення її повноважень як Тузлівського сільського голови та почали чинити на неї психологіч- ний тиск, обвинувачували її у нібито неналежному виконанні своїх посадових обов`язків, вимага- ли то покинути кабінет, то передати їм документи. Також повідомили, що приїде якийсь юрист та розкаже все, що їм треба зробити і як саме. Згодом, приїхав юрист, на якого посилалися депутати, далі, за їх вказівкою, у її кабінет зайшли люди, які почали чинити на неї тиск та почали звинувачу- вати у вчиненні неправомірних дій. Чоловік, якого депутати сільської ради називали юристом, не зрозуміло на яких підставах почав диктувати їй які дії вона має зробити, почав самовільно брати папки з документами, на прохання припинити свої дії, взагалі не реагував. Отже, вказані дії депу- татів поставили під загрозу її безпеку, збереження та цілісність документації органу місцевого са- моврядування, а також схоронність майна, що знаходилося у приміщенні Тузлівської сільської ра- ди, персональну відповідальність за яке несла вона на той час. Вказані дії призвели до того, що у неї різко погіршилося самопочуття, у зв`язку з чим до неї бу- ло викликано швидку медичну допомогу та її було госпіталізовано до Татарбунарської ЦРЛ, в якій вона перебувала по 09.10.2018 р., а з 09.10. по 19.10.2018 р. у зв`язку з погіршенням стану здоров`я вона змушена була проходити стаціонарне лікування у КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», де їй було поставлено діагноз: хронічна вертебробазилярна судинна недостатність на тілі шийного і грудного остеохондрозу, вестибулопатичинй, цефалгічний диссомничний і виражений астенічний синдром. Артеріальна гепертензія 1-2 ступеня з кризовим протіканням, ризик помірно високий. Синусова тахікардія. Перехідна дихальна аритмія СН2А. Вже після часткового одужання вона зве- рнулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тузлівської сільсь- кої ради про визнання протиправним та скасування рішення Тузлівської сільської ради від 04.10. 2018 р. № 425-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови [PERSON].». Однак у задоволенні позивних вимог їй було відмовлено на підставі рішен- ня від 10.04.2019 р. Не погоджуючи з вказаним рішенням нею було подано апеляційну скаргу, яку було задоволено та 04.07.2019 р. П`ятим апеляційним адміністративним судом було винесено пос- танову, якою її позовні вимоги задоволені. Визнані протиправними та скасовані рішення Тузлівсь- кої сільської ради за №№ 425-1, 426-1 від 04.10.2018 р. та поновлено її на посаді Тузлівського сіль- ського голови з 04.10.2018 р. 10.07.2019 р. вона подала державному реєстратору зазначену постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 11.07.2019 р. отримавши виписку з вказаного Реєстру, відповідно до якої вона є керівником Тузліської сільської ради. Вже 12.07.2019 р. приступила до виконання своїх посадових обов`язків. Але 22.07.20 р. вона прийшла до приміще- ння Тузлівської сільської ради, де її вже чекали секретар Тузлівської сільської ради [PERSON] та депутати сільської ради, які повідомили, що 04.07.2019 р. в.о. Тузлівського сільського голови [PERSON] було видано розпорядження про скликання позачергової сесії Тузлівської сіль- ської ради. На позачерговій сесії Тузлівська сільська рада прийняла рішення від 11.07.2019 р. № 589-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови [PERSON] » та рішення за № 590-1 «Про покладання обов`язків сільського голови», яким пок- ладено обов`язки сільського голови на секретаря сільської ради [PERSON] . Також вказані особи повідомили її, що до приміщення Тузлівської сільської ради вони її не пустять, а після того як вона зробила спробу зайти до свого кабінету, вони її оточили, депутат [PERSON] нанесла їй ку- лаком удар в обличчя та штовхнула, від чого вона впала на підлогу, та депутат [PERSON] продов- жувала наносити їй удари кулаком по всьому тілу (за фактом чого відкрито кримінальне провад- ження № 12019160440000226 від 22.07.2019 р.). Як наслідок, до неї було викликано швидку меди- чну допомогу, після чого вона проходила тривале лікування травми голови та інших захворювань. 24.12.2019 р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду її позовні вимоги до Туз- лівської сільської ради Татарбунарського району, державного реєстратора КП «Агенція реєстра- ційних послуг» Манюти С.В., третя особа на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішень Тузлівської сільської ради від 11.07.2019 р. за №№. 589-1, 590-1, поновлення на посаді, скасування реєстраційної дії та стягнення середнього заробітку - за- волені у повному обсязі. Ознайомившись з вказаним рішенням, 28.12.2019 р. вона вийшла на робо- ту, але приступити до виконання своїх посадових обов`язків не змогла у зв`язку з тим, що секрета- рем сільської ради [PERSON] чинилися перешкоди у доступі до приміщення Тузлівської сільської ради та було повідомлено, що 26.12.2019 р. її повноваження сільського голови припине- ні на підставі рішення Тузлівської сільської ради за № 749-1 «Про дострокове припинення повно- важень Тузлівського сільського голови [PERSON] ». Однак, Тузлівською сільсь- кою радою черговий раз прийнято рішення про припинення повноважень Тузлівського сільського голови [PERSON] з порушенням процедури скликання та проведення сесії сільсь- кої ради. Депутати Тузлівської сільської ради та в.о. Тузлівського сільського голови сис тематично порушують її право на працю, що унеможливлює організацію нею свого нормального укладу жит- тя та стабільного доходу. Все вищенаведене призвело до серйозних ускладнень її стану здоров`я, адже вона двічі проходила лікування через неправомірні дій відповідачів, що виразилися в неодно- разовому психологічному тиску на неї та,навіть її побиттям у приміщенні Тузлівської сільської ра- ди. Наслідки всього вищенаведеного ще й досі позначаються на самопочутті позивача, оскільки вона продовжує відчувати сильні душевні хвилювання, тривогу, панічні атаки ще й до цього часу призводять до частого головного болю, запаморочень, слабкості, болях в серці та підвищення ар- теріального тиску. Матеріальна шкода, завдана їй, підтверджується квитанціями за оплату лікарських засобів та медичних послуг. Моральну шкоду, завдану рішеннями та діями Тузлівської сільської ради та в.о. Тузлівського сільського голови [PERSON], наслідки якої для позивача тривають, починаючи з 05.10.2018 р. і до цього часу, вона оцінює у 100000 грн. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії. Ухвалою суду від 21.04.2020 р. провадження у справі відкрито з призначенням до підготовчого судового засідання на 20.05.2020 р. (а.с.36). 14.08.2020 р. ухвалою суду підготовче провадження у справи закрите та призначено справу до судового розгляду (а.с.77). Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, 14.08.2020 р. ним було подано відзив на по зовну заяву. В обґрунтування своєї позиції він посилався на те, що [PERSON] з жовтня місяця 2018 р. (з моменту припинення її повноважень сільського голови) стало відомо про порушення її трудового права, але звертаючись до суду з позовом про поновлення її на роботі та стягнення заробітного заробітку за час вимушеного прогулу, позовну вимогу про стягнення мора- льної шкоди не заявляла. Тримісячний строк звернення до суду з вимогою про відшкодування мо- ральної шкоди сплив у січні 2019 р., що являється підставою для відмови у позові. Крім того, по- зивач не вказала з яких міркувань вона виходила, визнаючи розмір моральної шкоди, та якими до- казами це підтверджується. Надані позивачем медичні документи не містять інформацію про при- чинний зв`язок її хвороби з подією, тобто, відсутній висновок, який би вказував на причинний зв`я- зок отриманої позивачем травми, психологічного стресу з подіями, які зазначе у позові, та причет- ності до них відповідачів (а.с.72-75). Заслухавши пояснення і доводи позивача, її представника та представника відповідачів, дослі- дивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. В судовому засіданні встановлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного су- ду від 04.07.2019 р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 р. скасо- вано, та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] до Ту злівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визнані протиправними та скасовані рішення Тузлівської сільсь- кої ради від 04.10.2018 р. за №.№. 425-1, 426-1 та поновлено [PERSON] на посаді Тузлівського сільського голови з 04.10.2018 р. (а.с.9-12). Постановою Верховного Суду від 21.08.2020 р. (копія на а.с.86-98) скаргу Тузлівської сільської ради залишено без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04. 07.2019 р. - без змін. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 р. (а.с.13-18), підтверд- жується, що позовні вимоги [PERSON] до Тузлівської сільської ради Татарбунар- ського району Одеської області, державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Ма- нюти С.В., третя особа на стороні позивача відповідача - [PERSON] , про визнання проти- правними та скасування рішень Тузлівської сільської ради від 11.07.2019 р. за №.№.589-1, 590-1, поновлення на посаді, скасування реєстраційної дії, стягнення середнього заробітку задоволені у повному обсязі. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 р. змінено, викладено 4 абзац його резолютивної частини в наступній редакції: «Поновити [PERSON] на посаді Тузлівського сіль- ського голови Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з 12.07.2019 р. В решті рішення залишено без змін, що видно з її копії (а.с.115-120). Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 р.(а.с.99-114), підтверд- жується, що позовні вимоги [PERSON] до Тузлівської сільської ради Татарбунар- ського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.12.2019 р. за № 749-1 "Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови [PERSON], поновлення на посаді та, стягнення середнього заробітку задоволені у повно- му обсязі. З копії виписки № 24100 із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.19-20) вбачається, що що [PERSON] перебувала на лікуванні КЗ «Одеська обласна клінічна лікарня» у період з 09.10.по 19.10.2018 р. Листком-непрацездатності серії АГЮ № 830056 (а.с.22-27) підтверджується, що позивач пере- бувала на лікарняному (в стаціонарному режимі) в КНП «Татарбунарська центральна районна лі- карня» з 05.10.2018 р. по 19.10.2018 р., з 22.07. по 31.07.2019 р, з 06.11. по 09.11.2018 р., 02.08. по 09.08.2019 (в амбулаторному режимі). 22.07.2019 р. Татарбунарським ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області відомості за зая- вою [PERSON] внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.125 КК України (а.с.28). Квитанціями-чеками на оплату медикаментів, витрати на проведення МРТ у м.Одеса та смт Са- рата Одеської області та виписками з історії хвороби (а.с.29-31, а.с.121-131) підтверджуються вит- рати позивача на лікування, сума цих витрат становить складає 6970,30 грн. Як передбачено ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Як визначено ч.2 ст.16 ЦК України, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; віднов- лення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна, припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, зав- даної внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та страждан- нях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у ду- шевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної осо- би, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її за- вдала. В силу ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправо- мірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майномабо в ін- ший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від ха рактеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей поте- рпілогоабо позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які ма- ють істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним ор- ганом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до мора- льних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої праців- нику моральної шкоди. За змістом згаданого положення закону, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призве- ло до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про від- шкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) місти- ться роз`яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внас- лідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юри дичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодав- ства, моральна шкодаможе полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власнос- ті (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з не- законним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через не можливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими лю- дьми, при настанні інших негативних наслідків. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про від- шкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) Верхов- ний Суд України роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визна- чає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуван- ням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зуси- лля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьо- му суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір від- шкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводимти в рішенні відповідні мотиви. У постанові від 24.03.2020 р. у справі № 818/607/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Каса- ційного адміністративного суду у п.п.30-33 виходив з того, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади були сформульовані Верховним Судом у пос- танові від 10.04.2019 р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне від- шкодовування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних за- собів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина за знала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є бі- ль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала не визначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цьо- го рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протипрвних дій, їх інтенсив- ність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, пови- нен встановити чти мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли не- гативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдаю- ть психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу на лежного врядування. кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй мо ральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних по- вноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції Ук- раїни) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рів- ня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчасть про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, по- вторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Судом встановлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07. 2019 р., яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 21.08.2020 р., рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 р. скасовано, та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] до Тузлівської сільської ради Татарбунарсько- го району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визна- ні протиправними та скасовані рішення Тузлівської сільської ради від 04.10.2018 р. за №№ 425 -1, 426-1 та поновлено [PERSON] на посаді Тузлівського сільського голови з 04.10. 2018 р. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 р. позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень Тузлівської сільсь- кої ради від 11.07.2019 р. за №.№.589-1, 590-1, поновлення на посаді, скасування реєстраційної дії, стягнення середнього заробітку задоволені у повному обсязі. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 р. змінено, викладено 4 абзац його резолютивної частини в наступній редакції: «Поновити [PERSON] на посаді Тузлівського сіль- ського голови Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з 12.07.2019 р. В решті рішення залишено без змін. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 р. що позовні вимоги [PERSON] до Тузлівської сільської ради Татар- бунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.12. 2019 р. за № 749-1 "Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови [PERSON] , поновлення на посаді та, стягнення середнього заробітку задоволені у по- вному обсязі. Отже, судовими рішеннями, що набрали законної сили, з безспірністю та об`єктивністю підтве- рджено факти протиправності дій згаданого органу місцевого самоврядування - Тузлівської сіль- ської ради та в.о. Тузлівського сільського голови [PERSON] щодо неодноразового незакон- ного відсторонення [PERSON] від виконання службових обов`язків на займаній посаді. Обгрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди позивач стверджувала, що внаслідок протиправних дій відповідачів їй було завдано моральну шкоду, Вказані дії призвели до того, що у неї різко погіршилося самопочуття, у зв`язку з чим до неї було викликано швидку медичну допомогу та була госпіталізована до Татарбунарської ЦРЛ, в якій вона перебувала по 09.10.2018 р., а з 09.10. по 19.10.2018 р. у зв`язку з погіршенням стану здоров`я вона змушена була проходити стаціонарне лікування у КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», де їй було поставлено діагноз: хронічна вертебробазилярна судинна недостатність на тілі шийного і гру- дного остеохондрозу, вестибулопатичинй, цефалгічний диссомничний і виражений астенічний си- ндром. Артеріальна гепертензія 1-2 ступеня з кризовим протіканням, ризик помірно високий. Си- нусова тахікардія. Перехідна дихальна аритмія СН2А. Все вищенаведене призвело до серйозних ускладнень її стану здоров`я, адже вона двічі проходила лікування через неправомірні дій відпо- відачів, що виразилися в неодноразовому психологічному тиску на неї та навіть її побиттям у при- міщенні Тузлівської сільської ради. Наслідки протиправних дій відповідачів ще й досі позначаю- ться на її самопочутті, оскільки вона продовжує відчувати сильні душевні хвилювання, тривогу, панічні атаки ще й до цього часу призводять до частого головного болю, запаморочень, слабкості, болях в серці та підвищення артеріального тиску. У зв`язку з зазначеними діями вона проходила лікування, на яке було витрачено грошові кошти у сумі 6970,30 грн. В силу ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтує- ться на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі до- казів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, до- пустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 р. (остаточне - 17.06.2011 р.), в п.45 якого зазначено, що "суд при оцінці доказів керується критерієм "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 р. у справі "Ір- ландія проти Сполученого королівства"). Аналізуючи зазначені норми процесуального і матеріального права, правові висновки Верхов- ного Суду та Верховного Суду України, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають сут- тєве значення для правильного вирішення справи, то оцінюючи належність, допустимість, досто- вірність наявних у справі доказів та

Outcome: approved