Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Шахтоуправління "Покровське" (далі - ПАТ «Шахтоуправління "Покровське") про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, та його наслідками. В обґрунтування позову позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 24 грудня 2003 року по 28 грудня 2012 року та з 8 січня 2013 року, звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КзпП України. 12 серпня 2014 року о 10 годині 20 хвилин сталися аварія і груповий нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав гостре отруєння продуктами горіння тяжкого ступеня тяжкості, стан після перенесеного гострого отруєння продуктами горіння тяжкого ступеня тяжкості внаслідок спалаху метано-повітряної суміші - токсико-гіпоксична енцефілопатія з двобічною рефлекторною пірамідальною недостатністю, паркінсонічним синдромом, вегето-судинною дистонією за змішаним типом, вестібулопатією, астено-невротичним синдром, опік дихальних шляхів з виходом у бронхіт, легенева недостатність 1-2 ступеня, опіки він отримав опіки. Висновком МСЕК від 10 грудня 2014 року йому вперше було встановлено 60% втрати професійної працездатності та Ш групу інвалідності, а висновком МСЕК від 08 квітня 2015 року - 80% втрати професійної працездатності та П групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванню. Оскільки втрата працездатності спричинила позивачеві фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральну шкоду, яку просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 200000 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином, в судове засідання не з'явились, надали заяву, в якій підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутністю. Представник відповідача ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" - Пишна В.Г. про час та місце судового розгляду сповіщена належним чином, в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, при ухваленні рішення при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди врахувати вимоги розумності та справедливості, а також встановлену судову практику. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійську - про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ «Шахтоуправління "Покровське" з 24 грудня 2003 року по 28 грудня 2012 року та з 8 січня 2013 року по 10 грудня 2014 року в якості гірничого робочого очисного забою 4, 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею, звільнений за п.2 ст.40 КзпП України у зв'язку з невідповідністю працівника роботі, що виконується, за станом здоров'я. 12 серпня 2014 року під час виконання трудових обов'язків гірника очисного вибою з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав опік полум'ям П-Ш ступеня обличчя, голови, шиї, тулуба, обох верхніх і нижніх кінцівок 70% площі тіла, верхній опіковий шок, опік дихальних шляхів. За висновками МСЕК позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності за виробничою травмою 10 грудня 2014 року в розмірі 60% на строк з 1 січня 2016 року, встановлена 3 група інвалідності, при повторному огляду 8 квітня 215 року також встановлено 80% втрати професійної працездатності, встановлена 2 група інвалідності, визначена потреба в санаторно-курортному, медикаментозному лікуванні. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «Шахтоуправління "Покровське", яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, довідок МСЕК, витягами з історії хвороби. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 30000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial