Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

16 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24 жовтня 2006 року, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі вказаного договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного погашення кредитних коштів належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2016 року у нього виникла заборгованість по кредиту в сумі 54811,52 грн., яка складається з наступного: 5072,89 грн. - заборгованість за кредитом; 46552,37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до п. 8.6 умов і правил надання банківських послуг у розмірі 3086,26 грн., з яких 500 грн. - фіксована частина та 2586,26 грн. - процентна складова. В добровільному порядку [PERSON] не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредитних коштів, процентів, комісії та штрафу. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Сафір Ф.О. в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявивсь, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином була сповіщений про день, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін у заочному провадженні за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 жовтня 2006 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 11). У подальшому на підставі заяви [PERSON] від 24 жовтня 2006 року, яка фактично є кредитним договором, оскільки спрямована на встановлення цивільних прав та обов'язків сторін та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та [PERSON] був укладений договір без номеру, згідно якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (а. с. 11-17). Своїм підписом у вказаній вище заявці відповідач підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Також він погодився з тим, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням та без попереднього повідомлення Клієнта (а. с. 12-17). Як вбачається із розрахунку позивача, кредитний ліміт по договору збільшувався (а. с. 5-10). Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у вигляді відновлювального встановленого ліміту на платіжну картку. Згідно з п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною часткою договору від 24 жовтня 2006 року, [PERSON] зобов'язався сплачувати заборгованість за кредитним договором, відсотки та комісію за користування кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг до кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у разі прострочення строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту більше чим на 120 днів, а саме: позичальник сплачує банку фіксований штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від ціни позову до суду. [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати кредитного боргу, відсотків та комісії у строки, передбачені договором, належним чином не виконував. Із розрахунку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" вбачається, що станом на 31 жовтня 2016 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 54811,52 грн., яка складається з наступного: 5072,89 грн. - заборгованість за кредитом; 46552,37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 100 грн. - комісія; 3086,26 грн. - штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, з яких 500 грн. - фіксована частина, 2586,26 грн. - процентна складова. Останній платіж з погашення заборгованості кредиту внесено 24 жовтня 2016 року в сумі 500 грн (а. с. 5-10). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується умовами договору та розрахунком позивача. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] у судове засідання не з'явився, заперечення проти позову не надав, розрахунок позивача не спростував. Суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" 54311,52 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 31 липня 2008 року, яка складається з наступного: 5072,89 грн. - заборгованість за кредитом; 46552,37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 100 грн. - комісія за обслуговування кредиту; 2586,26 грн. - штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 500 грн. (фіксованої частини), то ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, банк нарахував і просив стягнути 2 штрафи: 2586,26 грн. і 5% від суми позову. З огляду на положення ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Тобто, з огляду на викладене, з відповідача не можна двічі стягувати штраф за порушення строку платежів, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь банку 500 грн. штрафу необхідно відмовити. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам (99%) слід стягнути 1364 грн. 22 коп. понесених та документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial