Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

02.08.2019 товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 6396-141/07Р від 12.10.2007 у розмірі 130000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.10.2007 між АКБ "Правекс-банк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Правекс-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 6396-141/07Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 46550 доларів США для споживчих цілей. 31.05.2017 між ПАТ КБ "Правекс-банк" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" було укладено договір купівлі - продажу прав вимог за кредитами № 1, відповідно до якого право грошової вимоги за договором кредиту № 6396-141/07Р від 12.10.2007, укладеним між ПАТ КБ "Правекс-банк" та [PERSON] , договором поруки № 6396-141/07Р від 12.10.207, укладеним між ПАТ КБ "Правекс - банк" та [PERSON] , перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія". Згідно з п. 2.1 кредитного договору видача коштів здійснюється шляхом видачі грошових коштів з каси банку. Згідно розпорядження обліково - операційного управління від 12.10.2007 відповідно до кредитного договору № 6396-141/07Р від 12.10.2007, було відкрито рахунок № [NUMBER], на який віднесено суму у розмірі кредитування. Відповідно до розпорядження обліково - операційного управління від 12.10.2007 відповідно до кредитного договору № 6396-141/07Р від 12.10.2007, на підставі заяви позичальника, видано готівку через касу Харківської філії АКБ "Правекс-банк" суму у розмірі 46550,00 доларів США. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальникові з 12.10.2007 до 12.10.2032 зі сплатою 11,3 % річних. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця, до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом, відповідно до п. 4.2 кредитного договору, підлягають сплаті позичальником щомісяця за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця, у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного у п. 1.2. даного договору. Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, судова кореспонденція, направлена на їх адресу, повернуался до суду за закінченням терміну зберігання, відзиву на позов не подали. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У відповідністю до ч. 7 ст. 279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач-разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. З огляду на це та, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині п`ятій статті 279 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України) Судом встановлено, що 31.05.2017 між ПАТ КБ "Правекс-банк" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" було укладено договір купівлі - продажу прав вимог за кредитами № 1, відповідно до якого право грошової вимоги за договором кредиту № 6396-141/07Р від 12.10.2007, укладеним між ПАТ КБ "Правекс-банк" та [PERSON] , договором поруки № 6396-141/07Р від 12.10.207, укладеним між ПАТ КБ "Правекс - банк" та [PERSON] , перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія". Згідно з п. 2.1 кредитного договору видача коштів здійснюється шляхом видачі грошових коштів з каси банку. Згідно розпорядження обліково - операційного управління від 12.10.2007 відповідно до кредитного договору № 6396-141/07Р від 12.10.2007, було відкрито рахунок № [NUMBER], на який віднесено суму у розмірі кредитування. Відповідно до розпорядження обліково - операційного управління від 12.10.2007 відповідно до кредитного договору № 6396-141/07Р від 12.10.2007, на підставі заяви позичальника, видано готівку через касу Харківської філії АКБ "Правекс-банк" суму у розмірі 46550,00 доларів США. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальникові з 12.10.2007 до 12.10.2032 зі сплатою 11,3 % річних. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця, до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом, відповідно до п. 4.2 кредитного договору, підлягають сплаті позичальником щомісяця за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця, у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного у п. 1.2. даного договору. Пунктом 9.1 кредитного догоовру передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення (а.с. 4-58) 31.05.2017 за вих. № 28191036556396-141/07Р на ім' я [PERSON] направлено повідомлення про передачу прав вимог за кредитами від ПАТ КБ "Правекс-банк" до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарнтія" (а.с. 29) Крім того, на виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦК України, ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" на ім`я [PERSON] за вих. № 28191036556396-141/07Р від 09.06.2017 було направлено вимогу про погашення заборгованості (а.с. 28) Проте, станом на 30.07.2019, відповідачі належним чином не виконали взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгваність (а.с. 8-12) Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. У цьому випадку позов заявлено позивачем до боржника та поручителів, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителів відповідно до договору поруки збігається з обсягом відповідальності боржника. Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначений в частині першій цієї статті, а саме - у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд. Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу. Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частинами першою, другою статті 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 (справа №373/2054/16-ц). У контексті статей 524, 533-535 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Враховуючи, що зобов`язання за кредитним договором товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарнтія" виконано, однак, відповідачі [PERSON] , [PERSON] зобов`язання по поверненню грошових коштів, станом на 30.07.2019, не виконали, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, підлягають стягненню з відповідачів судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved