Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Державного підприємства «Уманський лікеро-горільчаний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позов позивачем обґрунтований тим, що з лютого 2006 року по 22 жовтня 2015 року він працював на ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» на посаді заступника директора з фінансових питань. За лютий 2015 року ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» не виплатив йому заробітну плату в сумі 4355, 11 грн.. Станом на 01.09.2016 року сума заборгованості по виплаті заробітної плати відповідача перед ним становить 4355,11 грн. Середній розмір заробітної плати за період, що передував його звільненню складав 2465,00 грн. Термін не виплати йому заробітної плати за період з 22 жовтня 2015 року по 01 вересня 2016 року складає 10 місяців. Отже, сума коштів, що підлягає виплаті згідно ст. 117 КЗпП України складає 10 місяців х 2465,00 грн. = 24650,00 грн. Згідно ЗУ № 2050 від 19.10.2000 року ст. 2 та Постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 року передбачена компенсація заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Компенсація розраховується шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції в період не виплати доходу. Період не виплати складає березень 2015 року- серпень 2016 року. Сума компенсації складає 4355,11 х 39/100 = 1698,00 грн.. Отже загальна сума заборгованості, що підлягає виплаті відповідачем перед ним складає 4355,11грн. + 24650,00 грн. + 1698,00 грн. = 30703, 11 грн.. В прохальній частині позову позивач ставить питання про зобовязання відповідача нарахувати та відобразити в бухгалтерському обліку належний йому розмір середньомісячної заробітної плати за весь період її невиплати з 22 жовтня 2015 року по 1 вересня 2016 року в розмірі 24650 грн.; зобовязати відповідача нарахувати на його користь середньомісячний розмір заробітної плати та відобразити в бухгалтерському обліку відповідача щомісячно до моменту її повного погашення; зобовязати відповідача нарахувати та сплатити податки, збори, обовязкові платежі за власний рахунок, які необхідно сплатити при виплаті заробітної плати; стягнути з ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» на його користь заборгованість з виплати заробітної плати, що склала на день його звільнення 4355,11 грн., середньомісячний розмір заробітної плати за період з 22 жовтня 2015 року по 1 вересня 2016 року в розмірі 24650,00 грн. та суму компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 1698,00 грн.. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та просив суд його задоволити, крім стягнення з відповідача суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 4355, 11 грн., так як дана сума була йому виплачена відповідачем в листопаді 2016 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та вказувала на відсутність підстав для його задоволення. Вона вказала, що сума в розмірі 4355, 11 грн. не є сумою заборгованості по заробітній платі, як зазначено позивачем у позові, це є сума компенсації позивачу за не використану відпустку та носить разовий характер. Дана сума компенсації була позивачу виплачена в листопаді 2016 року. Позовні вимоги [PERSON] не підтвердженні та не доводяться у позові жодними розрахунками. Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги позицію позивача та представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних\~підстав. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] 27.02.2006 року прийнятий на посаду замісника директора з фінансових питань ДП «Уманський лікеро горілчаний завод», що підтверджується записом в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 7). Підставою для внесення відповідного запису в трудову книжку був наказ директора ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» № 21-к від 27.02.2006 року(а.с. 12). 22.10.2015 року [PERSON] було звільнено з посади замісника директора з фінансових питань ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» на підставі ст. 36 КЗпП України (а.с.8) (наказ директора ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» №8-к від 22.10.2015 року (а.с. 13)). Згідно довідки ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» про заборговану заробітну плату № 64 від 19.08.2016 року та довідки № 58 від 19.08.2016 року, вбачається, що невиплачена заробітна плата [PERSON] за 2015 2016 роки, станом на 1 серпня 2016 року склала 4355,11 грн. (а.с. 14, 17). Відповідно до платіжної відомості № 1 ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» від 4 листопада 2016 року, [PERSON] видано заробітну плату за жовтень 2015 року в сумі 4355,11 грн. (а.с. 32). Згідно довідки про заробітну плату № 71 ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» від 29.08.2016 року, заробітна плата [PERSON] за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року склала 30343, 62 грн.. Середньомісячна зарплата складає 2528,64 грн. (а.с. 42). В своєму позові та в судовому засіданні позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 22 жовтня 2015 року по 01 вересня 2016 року в сумі 25286,40 грн. та суму компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 1698,00 грн., при цьому до позову жодного доказу на підтвердження наявності саме такої суми заборгованості по заробітній платі і за який період вона утворилася позивачем не додано. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структуру зарплати становить основна та додаткова зарплата, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, тощо. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-111 та "Порядком проведення компенсації громадян втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" затвердженим постановою КМ України від 21.02.2001 року №159, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу. Нарахування компенсації провадиться у разі затримки на один місяць і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період виплати доходу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звертатись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень КЗпП України та Цивільного кодексу України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає до задоволення. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що в судовому засіданні позивач не довів наявність заборгованості у ДП «Уманський лікеро горілчаний завод» перед ним, період заборгованості та її розмір, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed