Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

06.06.2018 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача. Позов обґрунтований тим, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , є єдиною власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована у вказаній квартирі і проживала разом з позивачкою з 2016 року, повернувшись до неї зі своєю донькою, яка перебувала у хворобливому стані, з синцями і тому надала якнайшвидше допомогу для відповідачки та своєї онуки. Відповідачка почала створювати неможливі умови для спільного проживання і маючи паспорт Російської Федерації і реєстрацію у м. Севастополь, вирішала отримати і в Україні соціальні пільги як мати одиночка для власного збагачення, але почала нехтувати своїми батьківськими права і представники школи звернулися до Служби у справах дітей Сумської міської ради, в результаті чого дитина була поставлена на облік та опинилась у складних життєвих обставинах. З 02.04.2018 року дитина була поміщена до Хоружівського центру соціально-психологічної реабілітації дітей і після цього позивачка стала ще більш агресивною, б`є її та влаштовує постійно сварки і не пускає до ванної кімнати та санвузла. Вважає, що відповідачка перешкоджає у розпорядженні своєї власності та обмежена у її користуванні. Просить усунути перешкоди в користуванні її власністю - квартирою [ADDRESS] і враховуючи, що позивачка не проживає на даний час визнати такою, що втратила права користування квартирою. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі із зазначених у позовній заяві обставин та просили позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання неодноразово не з*являється, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачка не втратила права користування квартирою і задоволення позовних вимог буде порушувати права малолітньої дитини (а.с.39-40). Вислухавши позивачку та її представника, пояснення свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З урахуванням ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Процесуальні дії у справі. 15.06.2018 року позовну заяву залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність усунути недоліки. 27.06.2018 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. 07.09.2018 р. закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Згідно свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.5). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої уповноваженою особою ЦНАП вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.5). Згідно копії паспорту громадянина Російської Федерації [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] (а.с. 8) та даний факт підтверджується і державним реєстром реєстрації права і кадарстра м. Севастополя (а.с.29-30). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] і мати записана [PERSON] (а.с.9). З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 13.06.2018 року внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення по факти вчинення насильницьких дій відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.28). Згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 серпня 2018 року виданий обмежувальний припис на строк два місяця у вигляді тимчасового обмеження [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та матері [PERSON] , [INFO] , за яким обмежити спілкування [PERSON] з постраждалими: донькою [PERSON] та заборонити перебувати в місце спільного проживання (перебування) з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55-56). З дня видання обмежувального припису [PERSON] залишала місця проживання та реєстрації і до сьогодні не з`являється, але комунальні послуги за нею сплачуються. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися др суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивачка є власником квартири [ADDRESS] , але обмежена у праві розпоряджатися даною квартирою. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] в спірному житловому приміщенні не проживає з серпня 2018 року без поважних причин, особистих речей в домоволодінні не має, перешкод в користуванні житловим приміщенням їй ніхто не чинить. Підстав для застосування вимог ст. 71 ЖК України судом не встановлено. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Таким чином, суд вважає за необхідне усунути позивачам перешкоди у користуванні належною їм квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в звязку з тривалою відсутністю без поважних причин. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Стосовно позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне. Відповідно дост. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказані поняття: зняття з реєстрації -внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації- виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Отже зняття з реєстрації (реєстраційного обліку) не належить до компетенції суду. Водночас, відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положенняст. 7 цього Законупідлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а тому позовні вимоги в частині задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed