Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 14 127, 28 гривень та судові витрати у розмірі 243,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.11.2007 року ВАТ "Кредобанк" (правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк") та [PERSON] уклали Кредитний договір №МК-М-008/07, згідно з яким банк зобов'язався видати кредит у сумі 35 000,00 гривень на строк до 27.11.2010 року, а відповідач зобов'язався повернути банку кредит у повному обсязі і в терміни, передбачені договором. Прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору, банк виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит в сумі 35 000,00 гривень. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим, утворилась заборгованість, яка станом на 06.02.2015 року складає 14 127,28 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлявся вчасно та належним чином, в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явився, від представника відповідача за довіреністю - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила застосувати строк позовної давності, та на підставі ст.267 ЦК України в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини приходить до наступного. 27.11.2007 року ВАТ "Кредобанк" (правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк") та [PERSON] уклали Кредитний договір № МК-М-008/07. Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору ВАТ "Кредобанк" зобов'язується надати у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а [PERSON] зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до пункту 2.1. ВАТ "Кредобанк" видає [PERSON] кредит у сумі 35 000,00 гривень на строк до 27 листопада 2010 року. Як вбачається з меморіального ордеру №429740 від 27 листопада 2007 року, прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору, ВАТ "Кредобанк" виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит в сумі 35 000,00 гривень. Згідно п. 4.1 вказаного кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути банку кредит у повному обсязі і в порядку і терміни, передбачені цим договором. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору за невиконання взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, Позичальник крім відшкодування збитків сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п.3.2 цього Договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач по березень 2010 року включно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, сплачував заборгованість по кредиту та нараховані відсотки. Але станом на 06.02.2015 року відповідно до зазначеного вище розрахунку заборгованості відповідач має прострочену заборгованість по кредиту в сумі 14 127,28 гривень, що складається з заборгованості по кредиту у розмірі 9156,33 гривень, 1041,83 гривень прострочена заборгованість по відсоткам та 3 929,12 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, що утворилася за період з квітня 2010 року. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 526 зазначеного Кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином судом достовірно встановлено, що між сторонами існували зобов'язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору від 27.11.2007 року і відповідач допустив невиконання своїх обов'язків за договором починаючи з квітня 2010 року. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено строк позовної давності оскільки грошові кошти отримані відповідачем за кредитним договором останній повинен був повернути до 27.11.2010 року, про що зазначено у договорі, порушувати обов'язки щодо повернення кредитних коштів відповідачем допускалося з квітня 2010 року про що було відомо позивачу, поважних причин пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав в межах строку позовної давності позивач суду не привів, клопотань про поновлення строку позовної давності до суду не надавав. Враховуючи положення ч.4 ст.267 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в зв'язку зі впливом строку позовної давності. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України.

Outcome: dismissed