Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить ухвалити рішення, яким визначити та визнати, що їй та відповідачеві [PERSON] належать на праві приватної спільної часткової власності, з урахуванням здійсненої реконструкції, по ? частці кожному офісні приміщення в складі приміщень: хол "1" площею 26,2 кв.м., кабінет "2" площею 44,2 кв.м., кухня "3" площею 11,8 кв.м., туалет "4" площею 1,6 кв.м., туалет "5" площею 1,6 кв.м., коридор "6" площею 2,2 кв.м., умивальник "7" площею 3,2 кв.м., коридор "8" площею 4,2 кв.м., кабінет "9" площею 19,7 кв.м., кабінет "10" площею 16,9 кв.м., кабінет "11" площею 18,7 кв.м., кабінет "12" площею 23,3 кв.м., кабінет "13" площею 45,3 кв.м., кабінет "14" площею 44,4 кв.м., коридор "15" площею 28,0 кв.м., всього загальною площею 205,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем є власниками вказаного об'єкта нерухомого майна, котре отримали в спадщину після смерті їх сина - [PERSON], який помер [INFO] року. Так, у виданих на ім'я кожного з них Свідоцтвах про право на спадщину за законом від 21 травня 2010 року зазначено, що вони є власниками по ? частці нежитлових приміщень загальною площею 103,9 кв.м., розташованих у [ADDRESS] що перебувають в стадії реконструкції з добудовою під офісні приміщення згідно рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради №344 від 13.12.2005 р. й належали їх сину на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Рівненського міського нотаріального округу 04.11.2008 р. за реєстраційним №5702, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП "Рівненське МБТІ" за реєстраційним номером 24311714 (в книзі №1, номер запису 32-32). Проте, на час видачі їм, як спадкоємцям померлого, державним нотаріусом правовстановлюючих документів на нерухомість, реконструкція означеного нежитлового приміщення була вже здійснена, внаслідок чого загальна площа об'єкта нерухомості збільшилася до 205,9 квадратних метрів, тобто фактично вони прийняли спадщину, яка складається з офісних приміщень загальною площею 205,9 кв.м., реконструйованих спадкодавцем ще у 2008 році з нежитлових приміщень за рахунок добудови на підставі необхідних дозвільних документів. Разом з тим, через відсутність у них документів, котрі б засвідчували право власності на об'єкт нерухомого майна із зазначеними вище новими технічними характеристиками, позивач змушена була звернутися за захистом свого невизнаного майнового права та інтересу до суду. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених нею у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що її довіритель не оспорює фактичних обставин, наведених позивачкою у позовній заяві про визначення частки у майні, що знаходиться у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.1 ст.61, ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, оскільки сторонами визнані і не оспорюються фактичні обставини справи, а визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення без з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Разом з тим, позивач довела наявними у справі письмовими доказами - копіями документів, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні, ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог (а.с.6 - 9, 12 - 17). Відповідно до статей 328, 356, частини першої статті 357, статті 392 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено пунктом першим частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Outcome: approved