Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний № [NUMBER] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS], належали колгоспному двору, головою якого був батько позивачки - [PERSON], згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20 жовтня 1987 року. Для обслуговування вказаного будинковолодіння виділена земельна ділянка розміром 0,25 га. [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис № 41. [INFO] року померла мама позивачки - [PERSON], актовий запис № 39. З часу свого народження й по день смерті матері, позивачка проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS], як одна сім'я, вели спільне господарство та мали спільний побут. На даний час [PERSON] з сім'єю продовжує жити у вказаному будинковолодінні, несе витрати по утриманню житла в належному стані, оплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку тощо. З метою реалізації свого спадкового права, позивачка звернулася до нотаріуса із відповідною заявою. Вивчивши представлені документи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] Причиною такої відмови стало реєстрація спадкового господарства як колгоспного двору. Кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, які визначити конкретно неможливо. Згідно довідки № 75, виданої Серафинецькою сільською радою станом на 01.04.1991 року у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO] - голова господарства - помер [INFO], [PERSON], [INFO] - померла [INFO], [PERSON], [INFO] - позивачка, [PERSON], [INFO] - відповідач, [PERSON], [INFO] - відповідачка. Відповідачі на частки у спадковому майні не претендують, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не зверталися. З довідок Серафинецької сільської ради вбачається, що на час смерті спадкодавця, позивачка проживала разом, вели спільне господарство, поховання батьків теж проводила вона самостійно та за власні кошти. Після смерті матері, [PERSON] прийняла спадщину: виготовила технічну документацію на будинок, утримує господарку та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, однак реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору та невизначеність часток членів колгоспного двору в натурі. В судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.10.1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 209 від 14.10.1987 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Як слідує з довідки № 78 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, будинок в якому проживали [PERSON] та [PERSON], розташований в [ADDRESS]. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 81 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою слідує, що земельна ділянка в [ADDRESS] становить 0,30 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,05 га. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1960/1991 р., загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., 2 літніх кухонь, вбиральні, комори, сараю, колодязя, воріт, 3 огорож. Із копії звіту, складеного ЕТВО "Придністров'я" встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами станом на 05.05.2017 року становить 98200 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 75 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що в колгоспному дворі в будинку в [ADDRESS] станом на 01.04.1991 року були зареєстровані та проживали: голова господарства - [PERSON], [INFO] р.н., дружина - [PERSON], [INFO] р.н., донька - [PERSON], [INFO], зять - [PERSON], [INFO], онука - [PERSON], [INFO] [PERSON] помер [INFO] року, що стверджено копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Заповіту померлий не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як слідує з копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] з 28.06.1956 року перебували в шлюбі. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.09.1963 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] року народження є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 08.05.1982 року з [PERSON], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги в рівних частках після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON] (позивач) та дружина - [PERSON]. Про те, що спадкоємці [PERSON] прийняли спадщину, оскільки на момент його смерті були зареєстровані та проживали разом з ним в будинку в [ADDRESS], свідчить довідка № 76 від 28.03.2017 року, видана Серафинецькою сільською радою. Згідно довідки № 79 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що [PERSON] своїм коштом поховала тата [PERSON], який помер [INFO] року. [PERSON] померла [INFO] року, що стверджено копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Заповіту померла не вчиняла. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] (позивач) За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Про те, що спадкоємець [PERSON] (позивач) прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки на момент її смерті була зареєстрована та проживала разом з нею в будинку в [ADDRESS], свідчить довідка № 77 від 28.03.2017 року, видана Серафинецькою сільською радою. Згідно довідки № 80 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що [PERSON] своїм коштом поховала маму [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 934/02-31 від 19.05.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року на житловий будинок [ADDRESS], оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. [PERSON] після укладення шлюбу 24.11.2005 року з [PERSON], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнають в повному обсязі, що стверджено поданими до суду заявами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 392, 1216 ЦК України,

Outcome: approved