Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

18 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПП «Рось», в якому просить поновити його на роботі на посаді сировара з дозрівання сирів 4 розряду у філії "Охтирського сиркомбінату" ПП "Рось" та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 травня 2014 року до дня поновлення на роботі та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 05 липня 2013 року він працював на посаді сировара з дозрівання сиру у філії "Охтирського сиркомбінату" ПП "Рось". Наказом №304К від 05 травня 2014 року його звільнено по п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. На думку позивача причина звільнення не відповідає фактичним обставинам справи, тому дисциплінарне стягнення накладено з порушенням. Так, 10 квітня 2014 року на території філії "Охтирський сиркомбінат" ПП "Рось" відбулися збори трудового колективу, на яких в. о. директора [PERSON] повідомила про припинення роботи підприємства і стала вимагати від працівників подавати заяви про звільнення за взаємною згодою сторін. 11.04.2014року на території підприємства відбувся мітинг за участю генерального директора компанії «Мілкіленд» [PERSON], який визнав скорочення об'ємів виробництва філії, на якій відбувається простій, тому пообіцяв виплатити заробітну плату за лютий та домовились, що працівники підуть у невикористану відпустку. Позивач подав заяву про надання відпустки. За час відпустки, позивач, цікавився, чи не розпочало підприємство знову працювати, але отримував негативну відповідь. З огляду на відсутність будь - якого наказу про необхідність його присутності на підприємстві під час простою ним 25 квітня 2014 року було направлено на адресу відповідача заяву, в якій він просив повідомити його про те, коли підприємство відновить свою роботу, про необхідність його присутності для виконання своїх посадових обов'язків. Про необхідність його присутності на роботі він повідомлений по телефону 05.05.2014 року, після чого відразу прийшов на роботу, але у відділі кадрів почали вимагати, щоб він написав заяву про звільнення за взаємною згодою сторін, на що він відмовився. Йому погрожували звільненням за прогул, але він відмовився писати таку заяву. 06.05.2014 року його знову викликали на підприємство до в. о. директора і в присутності юриста йому знову запропонували написати заяву про звільнення за згодою сторін, однак, він відмовився. Після чого в нього почали вимагати пояснення стосовно того, чому він не з'явився на роботу після відпустки. 12.05.2014 року він пішов на підприємства та вимагав надати йому роботу, на що йому відповіли, що він звільнений за прогул з 05 травня 2014 року. Окрім цього, зазначеним звільненням йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 20 000 грн.. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з причин зазначених в позові. Пояснив, що 30.04.2014р. не приступив до роботи, бо з телефонної розмови з працівниками йому стало відомо, що підприємство не працює. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що [PERSON] працював на підприємстві з липня 2013 року по 05 травня 2014 року сироваром . З 11 квітня 2014 року позивачу було надано за його заявою основну щорічну відпустку за фактично відпрацьований період, а саме 18 календарних днів по 29 квітня 2014 року включно. Це було пов'язане з тим, що на вимогу працівників підприємства директор центрального офісу дав роз'яснення, що враховуючи економічну, політичну ситуацію, закриті деякі ринки збуту продукції, виробництво молочної продукції скоротилося, тому запропоновано працівникам, які мають бажання відбути у щорічну відпустку, але підприємство працювало, виробництво не зупинялося. На адресу директора підприємства від старшого майстра цеху з дозрівання сирів надійшла службова записка, в якій доводилося до відома, що [PERSON] на роботу 30 квітня 2014 року та 05 травня 2014 року не вийшов. З 01 травня 2014 року по 04 травня 2014 року в цеху з дозрівання сирів був вихідний день. Після отримання службової записки, 05 травня 2014 року в майстер цеху зателефонувала позивачу, але його телефон був поза зоною досяжності, тому в зателефонувала дружині [PERSON], через яку просила передати йому, щоб з'явився на роботу. В другій половині дня 05 травня 2014 року [PERSON] прибув на роботу і йому було запропоновано надати пояснення про причини його відсутності на роботі, на що конкретної відповіді він не надав, а після консультації по телефону, відмовився давати письмове пояснення та залишив підприємство. Його повідомили, що на підприємстві створено комісію для службового розслідування щодо відсутності його на роботі. Наступного дня, тобто 06 травня 2014 року з'явився на підприємство та надав письмове пояснення. За результатами перевірки комісія прийшла до висновку про звільнення позивача за прогули без поважних причин за 30 квітня 2014 року та 05 травня 2014 року. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді сировара з дозрівання сирів у філії "Охтирський сиркомбінат" ПП "Рось" в період з 05.07.2013 року до 05.05.2014р., що підтверджується копією трудової книжки.(а.с.3) З 11 квітня по 29 квітня 2014 року [PERSON] перебував у відпустці тривалістю 18 календарних днів, що підтверджується копіями заяви про надання відпустки та наказу № 393-в від 11.04.2014р.. (а.с. 47,48) Відповідно до табелів обліку робочого часу на підприємстві за квітень - травень 2014 року [PERSON] мав приступити до роботи 30 квітня 2014 року та 05 травня 2014 року.(а. с. 31-35) Сторони по справі в судовому засіданні визнали факт, що 30 квітня 2014 року [PERSON] повинен був приступити до роботи на підприємстві, про що йому було відомо. Судом встановлено, що [PERSON] на роботу з 30 квітня 2014р. не вийшов, про причини відсутності на роботі керівництво не повідомляв. Факт невиходу на роботу позивача доведено до керівництва Філії «Охтирський сиркомбінат» службовими записками старшого майстра цеху з дозрівання сирів та начальника відділу кадрів підприємства від 05 травня 2014 року (а. с. 26, 27) З метою перевірки вказаних в службових записках фактів на підприємстві наказом № 212 від 05.05.2014р. створена комісія для проведення службового розслідування. (а.с. 23) За результатами роботи комісії встановлено, що [PERSON] допустив прогули 30 квітня 2014 року та 05 травня 2014р. без поважних причин та порушено питання про звільнення позивача, що підтверджується протоколом №2 від 06.05.2014р..(а.с.24) Відповідно до наказу №304К від 05 травня 2014 року по філії "Охтирський сиркомбінат" ПП "Рось" [PERSON] звільнений за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України [PERSON]. (а. с. 4). Відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст. 43-1 вказаного Кодексу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами трудових спорів" розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Пунктом 24 цієї постанови передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП , суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що на підприємстві відсутня профспілкова організація, а тому і відсутній профспілковий представник, що підтвердили сторони по справі. В письмових поясненнях, які [PERSON] надав на вимогу комісії по проведенню службового розслідування зазначено, що підприємство не працювало, тобто на підприємстві був простій, тому він чекав виклику з відпустки.(а.с.8) Даний факт позивач підтвердив і в судовому засіданні, наполягаючи на тому, що йому було відомо про дату виходу з відпустки - 30 квітня 2014 року, однак, не вийшов на роботу в цей день та 05 травня 2014 року, оскільки вважав, що на підприємстві простій. Згідно ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. З аналізу вказаної норми слідує, що простій на підприємстві не є підставою для самовільного невиходу працівників на роботу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed