Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

15.04.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №ML-311/59/2008, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 48050 доларів США з кінцевим терміном повернення - 17.04.2023, виходячи з 366 календарних днів у році, зі сплатою відсотків в розмірі: фіксований 5,49 % річних + FIDR (Т. 1 а.с.4-11). Згідно п. 4 кредитного договору №ML-311/59/2008від 15.04.2008, повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтентного платежів, тобто сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. За пунктом 6 вказаного вище договору, інші істотні умови цього договору викладені в частині №2, яка є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 4.1.1. частини №2 кредитного договору №ML-311/59/2008від 15.04.2008, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки; зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. Пунктом 4.1.3. вказаного вище кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу передбачених в п. 4.1.1.-4.1.2. договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 гривень. Пунктом 1.9.1 Частини №2 зазначеного вище кредитного договору встановлено, зокрема, що незважаючи на інші положення цього Договору Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем своїх Боргових та інших зобов'язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3 та ст.3 цього Договору) (а.с. 6-11). За змістом пункту 1.11.1 Частини №2 кредитного договору №ML-311/59/2008 від 15.04.2008, усі платежі для повернення суми Кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту в строки та умовах, встановлених цим договором. Згідно п. 7.4 Частини №2 кредитного договору №ML-311/59/2008 від 15.04.2008, детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається банком в додатках до цього договору. Додатками №1 та №2 до кредитного договору №ML-311/59/2008 від 15.04.2008 сторонами погоджено графіки платежів. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором №ML-311/59/2008 від 15.04.2008, надавши [PERSON]грошові кошти у розмірі 48050 доларів США, що підтверджується валютним меморіальним ордером №1 від 15.04.2008 (Т. 1 а.с. 71). Судом також встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк»), та [PERSON] укладено додатковий договір №1 від 13.12.2013 до кредитного договору №ML-311/59/2008 від 15.04.2008 та додатковий договір №2 від 15.05.2014 до кредитного договору №ML-311/59/2008 від 15.04.2008, відповідно до яких, зокрема, внесено зміни щодо розрахунку процентної ставки, викладено в новій редакції графік платежів, доповнено кредитний договір змінами щодо зміни процентної ставки, у випадку порушення позичальником зобов'язань (Т. 1 а.с. 13-15, 16-22). Укладенням додаткових угод відбулася реструктуризація заборгованості [PERSON] Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ML-311/59/2008 від 15.04.2008, цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки №SR-311/59/2008 (Т. 1 а.с. 24). За умовами якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед ЗАТ «ОТП Банк» за зобов'язаннями [PERSON] щодо погашення кредитної заборгованості в повному обсязі цих зобов'язань, як солідарні із позичальником боржники. Пунктом 2.1. вказаного вище договору поруки передбачено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: 1) повернення основної суми кредиту, наданого боржнику; боржник зобов'язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше "17" квітня 2023 року. Сума отриманого кредиту може скласти 48050 дол. США; 2) сплата відсотків за користування кредитом; Боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з Кредитним Договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному договорі; відсотки сплачуються щомісяця; якщо дата повернення нарахованих відсотків припадає на не банківський день - платежі здійснюються Боржником в банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передостаннього дня поточного місяця; при повному поверненні кредиту, відсотки сплачуються одночасно з поверненням; відсотки на прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту; 3) сплата пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. Відповідно до п. 2.2. договору поруки №SR-311/59/2008 від 15.04.2008 на дату укладення цього Договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 48050 дол. США; порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1. цього договору. Пунктами 4.1 та 4.2 зазначеного вище договору поруки погоджено, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором; відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Згідно п. 7.2. договору поруки №SR-311/59/2008 від 15.04.2008 зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін. Судом встановлено, що відповідачі порушили свої зобов'язання за даним кредитним договором і станом на 30.05.2016 загальний розмір заборгованості складає - 44473,44доларів США, яка складається з -37722,38 доларів США - заборгованість за кредитом; - 6751,06 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 15.02.2015 по 29.05.2016. Останній платіж на погашення заборгованості здійснений 13.02.2015 в сумі 197,16 доларів США на погашення тіла кредиту та 13.03.2015 - 45,26 доларів США на погашення відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (Т. 1 а.с. 156-159, 160-204). В добровільному порядку борг перед банком відповідачами не погашається, про що зазначено у наданому позивачем розрахунку заборгованості (Т. 2 а.с 3-4). Відповідачі не надали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору, що стверджується випискою з рахунку за договором (Т. 2 а.с 6-103). При цьому суд враховує вищевказані положення п. 1.9.1 кредитного договору про право кредитора вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3. та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. Суд не приймає твердження представника відповідача, що відповів [PERSON] не отримував кредит та не повинен його виплачувати, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Положеннями статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Стаття 611 ЦК України закріплює, що при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. Відповідно до листа НБУ від 15.10.2010 згідно зі ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 2.3 гл.2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій , письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ. При цьому відповідно до п. 5.3 гл. 5 Положення № 275 письмовий дозвіл НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ від 19.02.1993р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Як встановлено з матеріалів справи, ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» має банківську ліцензію №191 на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями (Т. 1 а.с. 72, 73-74, 75). З кредитного договору №ML-311/59/2008 від 15.04.2008 та додаткових договорів до нього, встановлено, що сторони кредитного договору дійшли згоди, зокрема позичальник погодився, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента + FIDR, та висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни такої плаваючої процентної ставки у зв'язку з чим змінювались і графіки платежів. Таким чином, положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими. Згідно застереження до п. 1.4.1.4 до кредитного договору №ML-311/59/2008 від 15.04.2008 сторони висловлюють цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п. 1.4. цього договору повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього договору. Як видно з матеріалів справи, відповідач [PERSON] підписав кожну сторінку кредитного договору №ML-311/59/2008 від 15.04.2008, що є підтвердженням факту ознайомлення його з усіма істотними умовами цього договору. Тобто, підписанням кредитного договору та додаткових договорів до нього позичальник підтвердив свою здатність виконувати умови договору, свої права та обов'язки. Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення відповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з матеріалів справи, боржник [PERSON] а відтак і поручитель [PERSON], з урахуванням додаткових договорів взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами у строк до 17.04.2023, сплачуючи її частинами не менш як 647,76 дол. США по 15-те число кожного місяця, а останній платіж не пізніше 17.04.2023 (Т. 1 а.с. 16-22). Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Виконання боржником [PERSON] кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платанами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Так як останній платіж на погашення заборгованості відповідач [PERSON] здійснив 13.02.2015 в сумі 197,16 доларів США на погашення тіла кредиту та 13.03.2015 - 45,26 доларів США на погашення відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (Т. 1 а.с. 156-159, 160-204, Т. 2 а.с. 93). Припинивши в подальшому вносити кошти на погашення заборгованості, то саме з цього часу слід рахувати строк у шість місяців для звернення до суду з вимогою про погашення чергових місячних платежів за основним зобов'язанням. Однак, банк своїм правом на звернення з позовом скористався лише 19.09.2016 (Т. 1 а.с. 1). Тобто з пропуском визначеного ч.4 ст.559 ЦК України строку, у зв'язку з чим вимоги про стягнення з поручителя заборгованості солідарно з позичальником за період до 19.03.2016 задоволенню не підлягають. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що заборгованість, яку може бути стягнуто солідарно з боржника і поручителя обліковується за період з березня 2016 року по вересень 2016 року. Так, заборгованість за період з 19.03.2016 по 19.09.2016 підлягає стягненню із [PERSON], [PERSON] в межах 6-місячного терміну, що передував даті звернення до суду із позовом до поручителя, однак у відповідності до визначеного ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності в межах заявлених вимог, тобто в загальному розмірі 36898,03 доларів США, з урахуванням розрахунку станом на 30.05.2016 (Т.2 а.с.3-4), виходячи з наступного: 1098,98 доларів США відсотки, 1485,15 доларів США тіло кредиту та 34313,90 доларів США сума дострокового стягнення кредиту. На [PERSON] має бути покладений обов'язок сплатити решту заборгованості, яка станом на 30.05.2016 склала 7575,41 доларів США (44473,44 доларів США - 36898,03 доларів США), з яких: 1923,33 доларів США (37722,38 долари США - 34313,90 доларів США -1485,15 доларів США) за тілом кредиту та 5652,08 доларів США (6751,06 долари США - 1098,98 долари США) за процентами. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Оскільки умовами кредитного договору та Графіком погашення кредиту визначено, що погашення кредиту здійснюється позичальником шляхом внесення щомісячних платежів в іноземній валюті - доларах США, в яких надано кредит, що відповідає ст.533 ЦК України, та з огляду за наявність у Банка генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України відповідно до ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки саме вона надавалась за договором, і позивач за первісним позовом просить стягнути суму у валюті. Доцільності у визначенні еквіваленту розміру заборгованості у гривні суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь «ОТП Банк» необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати на оплату судового збору в розмірі 9821,15 грн., а з [PERSON] - 6967,13 грн. пропорційно частині задоволених вимог щодо кожного з боржників. (Т. 1 а.с. 3). На підставі ст. 525, 526 , 627, 629, 553, 554, 559, 1054 ЦК України,

Outcome: partial