Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

В серпні місяці 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, придбаного за час перебування у шлюбі, посилаючись на те що з 16.09.2007 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] , який постійно проживає з нею. Під час перебування в шлюбі за частину її особистих коштів, які були виручені від продажу її власного автомобіля марки « ДЕО ЛАНОС» , придбаного до шлюбу в сумі 6900 доларів США та за кошти, які належали їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в сумі 5600 доларів США вона з відповідачем придбали автомобіль "Фольксваген Т 4" реєстраційний номер [NUMBER], середньоринкова вартість якого становить 8 тис. доларів США, що дорівнює за курсом до гривні 184 000 гривень. Тому вважає, що відповідач повинен сплатити їй вартість ? ідеальних частин автомобіля, що складає 138 000 гривень, відповідно до курсу НБУ 23 грн. за 1 дол. США = 6000 доларів США. А тому позивачка просила стягнути з відповідача на її користь вартість 3/4 ідеальних частин автомобіля марки Фольксваген Т 4 фіолетового кольору,2002 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], з урахуванням витрачених її особистих коштів на його придбання та з урахуванням інтересів їх неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], який постійно проживає з нею на її утриманні, що на даний час складає 138 000 гривень. 28.10.2015 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати її приватною власністю вартість ? ідеальної частини автомобіля марки Фольксваген Т 4 фіолетового кольору, 2002 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]; припинити право власності відповідача [PERSON] ,[INFO] на автомобіль марки Фольксваген Т 4 фіолетового кольору,2002 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] з компенсацією йому вартості ? ідеальної частини автомобіля в сумі 46 000 грн.; визнати її право особистої власності на автомобіль марки Фольксваген Т 4 фіолетового кольору,2002 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] та зобов,язати відповідача [PERSON] передати їй автомобіль. В грудні місяці 2015 року позивачка уточнила позовні вимоги, пред"явивши позов до відповідача [PERSON] та [PERSON] та останніми уточненими позовними вимогами просила визнати недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу - автомобіля марки Фольксваген Т 4 фіолетового кольору, 2002 року випуску, № двигуна : [NUMBER], № кузова : [NUMBER], державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та оформлений довідкою - рахунком серії ААЕ № 300131 від 02.09.2015 року; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Фольксваген Т 4 фіолетового кольору, 2002 року випуску, № двигуна : [NUMBER], № кузова : [NUMBER], державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] та виділити йому вказаний транспортний засіб; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості належної їй 3/4 частини автомобіля марки Фольксваген Т 4 фіолетового кольору, 2002 року випуску, № двигуна : [NUMBER], № кузова : [NUMBER], державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] в сумі 142 500 грн. При цьому послалась на те, що відповідач [PERSON] без її згоди продав спірний автомобіль відповідачці [PERSON] Крім того зазначила, що на час подачі позову середньоринкова вартість спірного автомобіля становить 190 000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] останні уточнені позовні вимоги підтримали з вищезазначених підстав та просили їх задовольнити. Позивачка в суді пояснила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] з вересня 2007 року. Проживали вони однією сім"єю до 12 липня 2015 року, в даний час шлюб розірвано. До шлюбу в неї був власний автомобіль "Део Ланос". Під час перебування у шлюбі з відповідачем її власного автомобіля продали майже за 7 000 доларів США та 07.04.2012 року, доклавши спільні кошти, придбали спірний автомобіль за 12 000 доларів США. Всі документи на автомобіль були у чоловіка. Після припинення сумісного проживання чоловік без її згоди переоформив автомобіль на свою матір, а згодом на іншу особу, хоча сам продовжує користуватись спірним автомобілем. Відповідач [PERSON] . та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. [PERSON] пояснив, що з позивачкою по справі він перебував в зареєстрованому шлюбі з 16.09.2007 року. Дійсно у позивачки був власний автомобіль "Део Ланос", який був придбаний нею до шлюбу. В 2012 році вказаний автомобіль позивачкою був проданий. За скільки позивачка продала автомобіль та куди витрачені були ці гроші йому невідомо. Він в 2012 році позичив у своїх батьків гроші в сумі 30 000 грн. та за вказані кошти придбав автомобіль марки Фольксваген Т 4. На даний час він переоформив автомобіль на матір, а та в свою чергу продала автомобіль та повернула свої гроші. Кому проданий автомобіль йому невідомо. Він згоден сплатити позивачці ? частину вартості автомобіля в сумі 74 853 грн. згідно оцінки автомобіля, визначеної звітом. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково та пояснила, що в 2012 році вона з чоловіком позичили сину гроші в сумі 30 000 грн. на покупку спірного автомобіля, так як в сина та невістки грошей не було, а вони хотіли допомогти дітям. За вказані кошти був куплений автомобіль Фольксваген. В 2015 році син переоформив автомобіль на неї, а потім її чоловік продав автомобіль. Кому проданий автомобіль їй невідомо, так як продажем займався її чоловік. Вважає, що відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачці половину вартості автомобіля за тією оцінкою, яку він надав. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні дали показання про те, що позивачці належав автомобіль "Део Ланос", який був її особистою власністю, так як був придбаний до шлюбу. В період шлюбу вказаний автомобіль був проданий, гроші від продажу були вкладені в покупку автомобіля Фольксваген Т.4. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що дійсно в 2012 році його син [PERSON] купив автомобіль Фольксваген Т4. На покупку автомобіля він позичив сину 50 000 грн. За автомобілем їхав він і син йому дав на придбання автомобіля 120 000 грн. з яких 50 000 грн. - це були позичені ним кошти. Він сторгувався з продавцем і купив спірний автомобіль за 100 000 грн. Потім син брав кредит на переобладнання автомобіля. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі, суд приходить до висновку про наступне. Сторони з 16.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 391 ( копія свідоцтва про укладення шлюбу а.с. 9). В даний час шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, який регулюється положеннями глави 7 Сімейного кодексу України та ст.368 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 7 ст. 57 СК України визначено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. З наданих сторанами доказів судом встановлено, що за час перебування в шлюбі, а саме 19.04.2012 року сторонами було придбано автомобіль марки Фольксваген Т 4 фіолетового кольору, 2002 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], який був зареєстрований на ім"я відповідача [PERSON] ( копія облікової картки транспортного засобу а.с. 6, довідка а.с. 49). 05.11.2015 року вказаний автомобіль був знятий з обліку [PERSON] для реалізації; був зареєстрований за відповідачкою [PERSON], яка придбала вказаний автомобіль за довідкою - рахунком серії ААЕ № 300131 від 012.09.2015 року. З пояснень [PERSON] слідує, що на даний час вона відчужила спірний автомобіль, цієї обставини сторони не оспорюють. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчудження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім"ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, на час розгляду справи в суді автомобіль відповідчем [PERSON] відчужено. Договір купівлі - продажу автомобіля оформлено довідкою - рахунком, договір укладено без згоди позивачки [PERSON], кошти від продажу автомобіля використані не на користь сім"ї, чого відповідач [PERSON] не оспорює. Через це вартість автомобіля враховується при поділі майна. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно копії облікової картки приватного АМТ, виданої Коростенським МРЕВ, транспортний засіб - автомобіль марки DAEWOO Lanos TF державний номер [NUMBER] був придбаний та зареєстрований на ім,я [PERSON] (дівоче прізвище позивачки) 21.12.2006 року, знятий з обліку [PERSON] 27.03.2012 року. ( копія облікової картки приватного АМТ а.с. 5 ). Як слідує з пояснень сторін та свідків, автомобіль "Део Ланос" був проданий за 6 900 доларів США. Суд вважає, що вказані кошти дійсно були внесені позивачкою на покупку автомобіля Фольксваген Т 4. Даний висновок суду грунтується на показаннях позивачки, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказані показання у суду сумнівів не викликають, оскільки дійсно майже відразу після продажу автомобіля [PERSON] сторонами був придбаний автомобіль Фольксваген Т 4. А тому суд відкидає доводи відповідача [PERSON] про те, що йому невідомо, куди були використані позивачкою кошти від продажу автомобіля. Суд також ставить під сумнів показання [PERSON] та [PERSON] про те, що автомобіль Фольксваген Т 4 був куплений за особисті кошти подружжя та за кошти, позичені ними, оскільки їх показання суперечать між собою щодо суми позичених коштів, а також вони вказували, що подружжя особистих коштів на покупку автомобіля не мало. З врахуванням того, що позивачкою в покупку автомбіля були внесені особисті кошти в сумі 6 900 доларів США, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути ? вартості автомобіля. Оцінюючи надані сторонами докази щодо вартості автомобіля, суд бере за основу середньоринкову вартість автомобіля, що визначена ФОП [PERSON] в сумі 190 000 грн. ( а.с. 78). При цьому суд враховує, що вказана вартість автомобіля наближена до вартості аналогічних автомобілів на ринку, вона наближена до тієї вартості, за яку продається на даний час спірний автомобіль. При цьому у суд ставить під сумнів вартість автомобіля, яка визначена у звіті ( а.с. 102), так як при визначенні вартості автомобіля ФОП [PERSON] грунтувався на припущеннях, про що зазначив у звіті ( а.с 92). Крім того, суд враховує, що [PERSON] спочатку повідомив суд, що йому невідомо місцезнаходження автомобіля Фольксваген Т 4, а після того, як з"ясувалось, що йому відомий новий власник автомобіля та місцезнаходження автомобіля, він відмовився від проведення автотоварознавчої експертизи. В зв"язку з вищенаведеним, суд вважає, що позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] на її користь компенсації належних їй ? частин в сумі 142 500 грн. підлягає задоволенню. Позов в частині визнання недійним договору купівлі - продажу автомобіля Фольксваген Т 4, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та оформленого довідкою-рахунком серії ААЕ № 300131 від 02.09.2015 року та про визнання права власності на автомобіль за [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки задовольняючи позов про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] грошової компенсації за належну їй частку в майні судом відновлені порушені права позивачки, а тому договір купівлі - продажу автомобіля, укладений відповідачами, не порушує її права. Вимоги про визнання права власності на автомобіль за [PERSON] є похідними від вимоги про визнання недійним договору купівлі - продажу автомобіля. На підставі викладеного,

Outcome: partial