Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

19.07.2019 року позивач звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: [PERSON] ( [ADDRESS] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2017 року. Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, [INFO] відповідач народила доньку [PERSON] , але з вересня 2011 року у вище вказаній квартирі не проживає, місце її знаходження позивачу не відоме. 29.02.2012 року рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми відповідача позбавлено батьківських праві відносно її доньки [PERSON] , а також призначено позивача опікуном дитини. Відповідач ніколи не сплачувала і не сплачує комунальні платежі, не бере ніякої участі в утриманні квартири за адресою [ADDRESS] , жодних її особистих речей в квартирі не має, тому позивач просить суд задоволнити позов та визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим . Позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі із зазначених у позовній заяві обставин та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася. Третя особа у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача у повному обсязі із зазначених у позовній заяві обставин та просив позов задовольнити. У судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які повністю підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві позивачем. Вислухавши позивача, третю особу, пояснення свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз`яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися др суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2017 року, позивачу належить квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.5) та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6-7). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні у будинку, осіб «Центру надання адміністративних послуг» від 03.07.2019 року у квартирі за адресою зареєстровані [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] , але обмежений у праві розпоряджатися даною квартирою. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач відсутній за місцем реєстрації більш 8 років, що підтвердили свідки у судовому засіданні. Частиною 2\~статті 405 ЦК України\~вказано, що член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленості між ним і власником житла або законом. Відповідач на час реєстрації була членом сім`ї власника квартири, але відсутня за місцем реєстрації більше 8 років, в зв`язку із чим втратила право на користування вказаною квартирою, що належить позивачу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати мають бути покладені на відповідачів.

Outcome: approved