Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

22 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона являється власником трьох земельних ділянок площею 0,0131 га, кадастровий номер: 4823982900:01:000:0997; площею 0,0451 га, кадастровий номер: 4823982900:01:000:1320; площею 3,7895 га, кадастровий номер: 4823982900:01:000:0305, які розташовані в межах території Маломечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 018461, виданим [PERSON] районною державною адміністрацією 29 вересня 2004 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010401700268. Посилаючись на те, що оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено, позивач просить про задоволення позовних вимог. Сторони в судове засідання не з'явилися, в надісланих листах просили справу розглянути без їх участі, позивач підтримала позовні вимоги, відповідачі не заперечували щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником земельних ділянок: площею 0,0131 га, кадастровий номер 4823982900:01:000:0997; площею 0,0451 га, кадастровий номер 4823982900:01:000:1320; площею 3,7895 га, кадастровий номер 4823982900:01:000:0305, які розташовані в межах території Маломечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується архівною копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 018461 (а.с. 4), виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 29 вересня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010401700268 (а.с. 4). Як зазначає позивач, розпорядитися належним їй нерухомим майном не має можливості через втрату оригіналу правовстановлюючого документа - Державного акта на право власності на земельну ділянку. Про втрату Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК № 018461, позивачем було поміщено оголошення в газеті "Кривоозерщина" № 38 від 27 травня 2017 року (а.с. 15). В зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , повноваження територіальних органів Держземагентства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), земельних ділянок, земельного сервітуту, користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) було припинено, у зв`язку з чим відділ Держгеокадастру у Кривоозерському районі не може видати дублікат Державного акта на право власності на земельну ділянку замість втраченого. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідносин та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Факт належності [PERSON] на праві власності перелічених земельних ділянок підтверджується витягами з Державного земельного кадастру № НВ-4803754262017 (а.с. 6-8), № НВ-4803754232017 (а.с. 9-11), № НВ-4803754182017 (а.с. 12-14). Системний аналіз нормативних положень закону та приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON] районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не заперечують проти визнання за 2 позивачем права власності на земельні ділянки, дане право позивача підтверджено належними та допустимими доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved