Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, 17.07.2009 року між Акціонерним банком "Металург", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "МетаБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір №632301247699А, згідно з яким Відповідачу надано кредит у сумі 170 000,00 грн. на споживчі цілі - придбання нерухомого майна, на термін до 17.07.2016р. включно зі сплатою процентів за користування кредитом. Кредит було надано згідно з п.1.1 Кредитного договору шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Відповідача. Згідно з п.2.3 Кредитного договору Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати Банку відсотки за користування кредитом, погашати частину кредиту та інші платежі на користь Банку, передбачені Кредитним договором та додатками до нього. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань Позичальника за вищезазначеним договором є застава (іпотека) нерухомого майна. Згідно з Договором іпотеки №9323012476901 від 17.07.2009 року предметом іпотеки є належна Відповідачу на праві власності квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], загальна площа 53,03 кв.м., в тому числі житлова площа 30,1 кв.м. Згідно з п. 1.1 Іпотечного договору іпотекою забезпечується виконання Відповідачем всіх його зобов'язань за Кредитним договором, включаючи зобов'язання повернути суму наданого кредиту, сплатити відсотки за кредитом, суми комісій, неустойки, будь-яких інших платежів, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі нанесені збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням Кредитного договору. Свої зобов'язання за Кредитним договором [PERSON] не виконує, станом на 18.03.2011 року має заборгованість в розмірі 272 185,56 (двісті сімдесят дві тисячі сто вісімдесят п'ять грн. 56 коп.), в тому числі: прострочені проценти - 58225,38грн, прострочений кредит - 164965,23грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 31154,36грн., штраф - 17840,59грн. 17.11.2014 року позивач уточнив свої позовні вимоги, звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON], в своїх інтересах і як законний представник в інтересах неповнолітніх осіб [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах неповнолітніх Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], та стягнути судові витрати з [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечує проти його задоволення відповідно до наданих ним письмових заперечень, надав заяву про застосування судом ч. 3 ст. 551 ЦК України, щодо зменшення розміру пені до розміру 500,00 гривень, посилаючись на тяжке матеріальне становище Відповідача - [PERSON] Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 145). Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з»ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв»язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи не інше, як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін Судом встановлено, що 17.07.2009 року Відкрите акціонерне товариство "МетаБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "МетаБанк", надалі за текстом - Позивач, та [PERSON], надалі за текстом - Відповідач, уклали кредитний договір № 632301247699А, згідно з яким Відповідачу надано кредит у сумі 170 000,00 грн. на споживчі цілі - придбання нерухомого майна, на термін до 17.07.2016 р. включно зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідач [PERSON] підписала вказаний договір, та тим самим виявила свою згоду з усіма розділами та пунктами договору та зобов'язалася їх виконувати (а.с. 5-6). Кредит було надано згідно з п. 1.1. Кредитного договору шляхом зарахування коштів на рахунок Відповідача. Таким чином, Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві кредит у сумі 170 000,00 грн. Згідно з п. 2.3. Кредитного договору Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати Банку відсотки за користування кредитом, погашати частину кредиту та інші платежі на користь Банку, передбачені Кредитним договором та додатками до нього. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань Позичальника за вищезазначеним договором є застава (іпотека) нерухомого майна. Згідно з Договором іпотеки № 9323012476901 від 17.07.2009 року предметом іпотеки є належна Відповідачу на праві власності квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 53,03 кв.м., в тому числі житлова площа 30,1 кв.м. (а.с. 8-9) Згідно з п. 1.1. Іпотечного договору іпотекою забезпечується виконання Відповідачем всіх його зобов'язань за Кредитним договором, включаючи зобов'язання повернути суму наданого кредиту, сплатити відсотки за кредитом, суми комісій, неустойки, будь-яких інших платежів, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі нанесені збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням Кредитного договору. В разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом (частиною кредиту) Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожний день прострочення (п. 6.5. Кредитного договору). [PERSON] неналежним чином виконувала свої кредитні зобов'язання перед Банком, що також не заперечується представником відповідача, у звязку з чим, станом на 12.11.2014 року за Кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 386 119,76 грн. (триста вісімдесят шість тисяч сто дев'ятнадцять грн. 76 коп.), в тому числі: прострочений кредит - 164 965,23 грн., прострочені проценти - 58 225,38 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 162 929,15 грн. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Уклавши з ПАТ "МетаБанк" кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись в строки, що передбачені умовами договору. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 4.2. Іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки за цим договором шляхом реєстрації за собою права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Частиною 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", на яку Позивач посилається в обгрунтування вимог про виселення Відповідачів, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою іпотекодержателя суд вправі винести рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Вимоги Банку про виселення з квартири усіх осіб, які в ньому мешкають, були вручені 31.07.2014 року. Окрім того, кредитні кошти були надані [PERSON] за кредитним договором № 632301247699А від 17.07.2009 року на споживчі цілі - придбання нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], яке було передано банку в іпотеку за іпотечним договором № 9323012476901 від 17.07.2009 р. Зазначене нерухоме майно було придбано [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Від 17.07.2009 року за реєстром № 1082, про що зазначено в п. 1.4. Іпотечного договору, тобто в день його укладення. Так, на час укладання договору іпотеки квартири в ній не були зареєстровані неповнолітні діти, але згодом 04.08.2009 року, в порушення п. 3.1.7. Іпотечного договору, [PERSON] зареєструвала своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], тобто після придбання вищезазначеної квартири. Тому позовні вимоги в частині звернення стягнення та виселення законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо заяви представника відповідача про застосування судом ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру пені. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано. Статтею 22 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що рішення Конституційного Суду України підлягають безумовному виконанню всіма державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування, установами, організаціями, підприємствами, їх посадовими особами, об»єднаннями громадян та громадянами. Згідно приписів ст. 23 Закону України «Про Конституційний Суд України» невиконання рішення Конституційного Суду України тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Тому, при розгляді даної справи суд врахував правові позиції, викладені в рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань». Судом встановлено, що правовідносини між ПАТ "МетаБанк" та [PERSON] виникли з приводу надання їй банком споживчого кредиту. Зі змісту рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року вбачається, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір, так і приписи його ч.2 ст. 627 ЦК України щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. В розділі 3.2 рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначено: «Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов»язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов»язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов»язання)». В останньому абзаці мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року вказано: «Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності». Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Водночас, згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до пункту 27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Підтримуючи заяву про зменшення розміру пені представник Відповідача зазначає на те, що Відповідач має двох неповнолітніх дітей, не має постійної роботи, стягнення пені є надто значною сумою. Представник Позивача заперечує проти заяви про зменшення розміру пені та вказує на те, що представником Відповідача не надано суду доказів щодо скрутного майнового стану Відповідача, також вказує на те, що [PERSON] після отримання кредиту 17.07.2009 р., у березні 2010 року повністю припинила виконувати зобов'язання по Кредитному договору (тобто через 8 місяців після отримання кредиту), загальна сума заборгованості за Кредитним договором перевищує вартість предмету іпотеки. Також, Позивач вказує на те, що допущення [PERSON] прострочення погашення кредиту та процентів створює для Банку негативні наслідки, що виражаються у неотриманні АТ "МетаБанк" вигоди через прострочення Позичальником виконання Кредитного договору у розмірі 123916,34 грн., які Банк не стягує. Враховуючи ступінь виконання зобов'язання за Кредитним договором Відповідачем, а також те, що представником Відповідача не надано суду належних доказів щодо скрутного майнового стану Відповідача, допущення Відповідачем прострочення виконання зобов'язання створюють для Позивача негативні наслідки, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 81464,57 гривень, що буде відповідати засадам законності, справедливості та розумності. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь Позивача підлягає стягненню сума сплачених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial