Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 20 вересня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції у Київській області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №77. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. В липні 2016 року стосунки між ними погіршилися. Вони припинили шлюбні стосунки, потім через рік їх поновили. Вони не можуть дійти згоди щодо місця проживання та по інших питаннях, між ними зникло взаєморозуміння та довіра. Навесні 2018 року вони остаточно припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач просить розірвати шлюб. В підготовче судове засідання позивач не прибула, до суду подала заяву, в якій позов підтримала, справу просить розглядати без її участі. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - "[PERSON]". Відповідач в підготовче судове засідання не прибув, до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав та справу просить розглядати без його участі. Додатково в заяві зазначив, що в квітні місяці 2018 року він з позивачем припинив шлюбні стосунки та разом вони не проживають , спільного господарства не ведуть, діти проживають з позивачем. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 20 вересня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 77 (а.с. 25). Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO](а.с. 8, 9). На даний час шлюбні стосунки сторони припинили та разом не проживають. Діти проживають з позивачем (а. с. 10). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач позов визнав, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст . 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Таким чином, [PERSON] слід повернути з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а саме - 352,40 гривень.

Outcome: approved