Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ "НАСК "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 07.06.2013 року в м.Києві сталась ДТП за участю автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER], водій якого під час висадки пасажирів не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Субару» д.н.з. [NUMBER], не пропустив автомобіль «Деу», що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.06.2013 року водія автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Власником транспортного засобу «Субару» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON], яка уповноважила [PERSON] на підставі довіреності від 08.04.2014 року користуватися, розпоряджатися автомобілем та вчиняти інші дії визначені у довіреності. Оскільки відповідальність власника автомобіля, з вини якого сталась ДТП, згідно договору обов'язкового страхування наземного транспорту №АВ/ 9547593 від 25.11.2012 року була застрахована у ВАТ "НАСК "Оранта", позивачем 01.07.2013 року було подано заяву про страхове відшкодування, на підставі якої відповідачем було прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування у сумі 6033 грн. 03 коп. Однак, станом на день подання позову до суду позивач не отримав від відповідача суми страхового відшкодування, у зв'язку з чим був вимушений звернутись до суду з позовною заявою та просив стягнути з ВАТ "НАСК "Оранта" 6033 грн. 03 коп. страхового відшкодування, 1422 грн. 62 коп. пені, 1398 грн. 45 коп. втрат від інфляції та 3% річних у сумі 226 грн. 11 коп. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити з підстав та мотивів зазначених у ній. Відповідач в судове засідання 25.05.2015 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, однак його представник подав до суду письмові заперечення в яких позовних вимог не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом представнику позивача роз»яснювались положення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 27 ЦПК, однак представник позивача наполягала на тому, що до початку розгляду справи по суті подала суду усі докази у підтвердження та обгрунтування вимог позову і цих доказів достатньо для ухвалення судом рішення на користь її довірителя. З постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2013 року судом встановлено, що 07.06.2013 року о 17.40 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Опель» д.н.з. [NUMBER] в м.Києві, рухаючись по вул. Старовокзальній, 7-А, всупереч п.п. 1.5, 15.13 ПДР України під час висадки пасажирів не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Субару» д.н.з. [NUMBER], не пропустив автомобіль «Деу» (ІІ 55 83 ІІ), що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 26.06.2013 року [PERSON] було визнаний винним у скоєнні вказаної ДТП (а.с.7). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є встановленим і доказуванню не підлягає. Встановлено, що матеріали справи не містять копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Субару». У той же час відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 08.04.2014 року власником транспортного засобу - автомобіля «Субару» д.н.з. [NUMBER] є - [PERSON], яка вказаною довіреністю уповноважила [PERSON] та/або [PERSON] бути її представниками з певними повноваженнями, користуватися та розпоряджатися на власний розсуд транспортним засобом - автомобілем «Субару» д.н.з. [NUMBER] (а.с.11). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що внаслідок вчиненої ДТП [PERSON] завдав механічних пошкоджень транспортному засобу «Субару» д.н.з. [NUMBER], що вбачається з постанови Шевченківського райсуду від 26.06.2013 року, тоді як [PERSON] є власником іншого транспортного засобу «Субару» з іншим д.н.з. [NUMBER]. Суд припускає, що у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2013 року наявна описка, однак належних та допустимих доказів її виправлення суду не надано. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована в ВАТ "НАСК "Оранта" на підставі полісу №АВ/ 9547593 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується заявою про страхове відшкодування та листами ВАТ "НАСК "Оранта", у яких відповідач визнає факт укладання згаданого договору страхування (а.с. 8, 9, 12). Позивач звертався до ВАТ "НАСК "Оранта" із заявою про виплату страхового відшкодування. З листів ВАТ "НАСК "Оранта" від 13.01.2014 року, від 10.12.2014 року вбачається, що згідно страхового акту №ОЦВ-13-7527/1 ВАТ "НАСК "Оранта" та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, страховиком найближчим часом буде здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 6033 грн. 03 коп. на рахунок ПАТ «Правекс-Банк», отримувачу платежу - [PERSON] (а.с.9, 12). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Відповідно до ст.17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Згідно ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи ту обставину, що шкода завдана в даній ДТП саме власнику транспортного засобу [PERSON], яка є в даному випадку потерпілою особою, а також виходячи з приписів норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких страхове відшкодування виплачується потерпілій особі, суд приходить до висновку, що [PERSON] є неналежним позивачем у справі, його майнові права не є порушеними, а тому він не має права вимоги до ВАТ "НАСК "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування. Окрім того, залишилась недоведеною суду належними та допустимими доказами обставина завдання механічних пошкоджень вналідок вказаної ДТП саме транспортному засобу «Субару» д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed