Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 02.04.2006 року між ним та ВАТ КБ "Надра" було укладено кредитний договір, відповідно до якого ним було позичено суму в розмірі 81 567,00 доларів США під 9,5 % річних, комісія (щомісячна) 0,35%, строк дії договору 240 місяців, кінцевий термін повернення кредиту - 01.10.2026 року, мінімальний платіж - 1 211 доларів США щомісячно, строк сплати - 10 число кожного місяця. Під час укладання договору йому не було надано підписаний банком графік погашення кредиту, що унеможливило перевірку правильності умов кредитування. На виконання основного зобов'язання за кредитним договором було укладено Іпотечний договір від 02.10.2006 року і Договір поруки від 02.10.2006 року. У 2012 році працівники відповідача проінформували його про наявність у нього заборгованості з погашення кредиту. На початку 2013 року він звернувся до банку щодо графіку погашення кредиту та можливості реструктуризації його заборгованості, якщо така є. Працівник банку провів розрахунок, який показав, що ним (позивачем) неправильно сплачується мінімальний платіж - мінімальний платіж за його умов кредитування (на 20 років) має бути значно меншим від 1 211 доларів США. Ним було проведено приблизний розрахунок по мінімальному платежу 1 211 доларів США в місяць, та з'ясував, що за таких умов погашення його кредиту відбуватиметься не протягом 20 років, на які він брав кредит, а протягом 10 років. Після цього він звернувся до відповідача і у січні 2013 року йому надали розрахунок, відповідно до якого кінцевим терміном погашення кредиту ним є не 01.10.2026 року, а 10.11.2017 року. Таким чином, відповідач на стадії укладання кредитного договору не надав йому достовірної інформації, хоча б у вигляді графіку погашення заборгованості, створив передумови для безпідставного отримання з нього подвійної суми за кредитними зобов'язаннями. При укладенні кредитного договору з ним, відповідачем було введено його в оману щодо істотних умов договору - а саме строку погашення кредиту та суми щомісячного мінімального платежу. Він звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до умов договору, провести перерахунок всіх проведених ним платежів станом на 2013 рік, перевірити наявність підстав для стягнення з нього пені та штрафів, що здійснювалися банком в цей період, скасувати нарахування йому пені та штрафів, що були здійснені банком за нібито "несвоєчасне погашення кредиту (а насправді - "за неповне внесення мінімального платежу" та надати йому прозорий та зрозумілий графік погашення кредиту, провести звірку з урахуванням всіх проведених ним на користь банку платежів. Замість належної відповіді на поставлені питання банк надіслав йому відписку, у якій визнав факт неправильного розрахунку мінімального платежу за договором, однак, чомусь заявив про його відмову від підписання додаткової угоди, хоча ним надавались банку навіть примірники такої угоди для впорядкування їх з банком взаємовідносин і припинення тероризування його представниками банку, що вимагають "погасити заборгованість". При цьому, працівники банку усно, з посиланням на "програму банку" підтвердили новий розмір мінімального платежу та запропонували йому здійснювати оплату, виходячи з нового розміру мінімального платежу в сумі близько 740 доларів США на місяць, що він і робив у 2013 році. В подальшому, в 2014 році йому зателефонували з банку та запросили "для реструктуризації заборгованості", при цьому працівник відповідача знову проінформував його, що в нього (позивача) наявна заборгованість, оскільки не сплачується мінімальний платіж в розмірі 1 211,00 доларів США щомісячно, що в свою чергу тягне нарахування на суми "недоплати" штрафів та пені, що збільшує його заборгованість перед банком. Таким чином, він зрозумів, що банк продовжує нараховувати платежі, виходячи з 1 211 доларів США, і ніякого "перегляду" умов не здійснено, його (позивача) вкотре ввели в оману та ошукали. Навесні 2014 року він звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про визнання всіх договорів з банком недійсними, влітку справа була передана до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю. Знаючи про проблеми по його кредитному договору, про справу в суді, називаючи спірні питання "помилкою", відповідачем за весь цей період не було здійснено перегляду мінімального платежу, ніяких переговорів не пропонували провести, додаткову угоду не пропонували укласти, його пропозиції проігнорували та продовжували нараховувати заборгованість. Наприкінці листопада 2014 року в м. Кіровоград, на адресу його батьків було доставлено лист з постановою про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь відповідача суми 1 058 101,59 грн. за виконавчим написом нотаріуса, який було вчинено 16.09.2014 року. Постанова не містила інформації ні про нотаріуса, ні про сам виконавчий напис. 16.11.2014 року йому вдалося ознайомитися з документами виконавчого провадження, з'ясувати дані нотаріуса, якого в подальшому проінформував листом про безпідставність вчинення виконавчого напису, та подав позов до адміністративного суду. Наявні у виконавчому провадженні документи свідчили, що відповідачем було введено в оману нотаріуса, ВДВС щодо відсутності спору між сторонами, щодо місця його проживання, яким з 2006 року є [ADDRESS], про що знав банк. Враховуючи явно недобросовісну позицію відповідача,

Outcome: dismissed