Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

ПАТ "Фідобанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки -домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS], який належить відповідачам, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах суми заборгованості за договором кредиту № 056-П-В/51/08 за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами закону України "Про виконавче провадження", виселити всіх мешканців будинку і скасувати їх реєстрацію за вказаною адресою та стягнути судові витрати по справі. В обгрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до умов іпотечного договору № 056/08 від 22.09.2008 року [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку АБ "Факторіал-Банк", правонаступником якого є ПУАТ "Фідобанк" нерухоме майно-домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS], в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором кредиту №056-П-В/51/08 від 22.09.2008 року. Заборгованість за кредитним договором до даного часу [PERSON] не погашає і станом на 03.04.2014 року вона становить 336665,84 грн., що є підставою для звернення з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідачів заперечував проти позову з тих підстав, що сума заборгованості є необгрунтованою і простроченою, так як позов поданий позивачем до суду 05.05.2014 року, з якого слід обраховувати строк позовної давності, і це впливає на суму заборгованості. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.09.2008 року між АК "Факторіал Банк" та [PERSON] було укладено Договір кредиту №056П-В/51/08, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 30000,0 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, з кінцевим терміном повернення до 21.09.2015 року (а.с.11-12). В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22.09.2008 року між АБ "Факторіал" та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки №056/08, згідно якого вони надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння [ADDRESS] (а.с.5-9). 1/2 частина вказаного будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Красноградською державною нотаріальною конторою 22.07.1998 року, а інша 1/2 частина належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого нотаріусом Красноградської державної нотаріальної контори 04.10.2006 року (а.с.18-23) [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений договором, не здійснює, заборгованість не повертає. Станом на 03.04.2014 року заборгованість становить: 5174,82 доларів США - заборгованість за кредитом (по курсу НБУ станом на 03.04.2014 року -58173,26 грн), 12720,58 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом (по курсу НБУ-142999,67 грн.), 8141,87 доларів США - прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом (по курсу НБУ-91527,65 грн.), 19,39 доларів США - нараховані відсотки (по курсу НБУ-217,97 грн.), 43747,29 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту і відсотках, а разом 336665,84 грн.(а.с.4). Курс НБУ станом на 03.04.2014 року складає 11,2416 грн. за 1 долар США ПАТ "Фідобанк" 23.03.2009 року були передані всі активи та зобов'язання АК "Факторіал банк", внаслідок чого він є правонаступником всіх прав та обов'язків АК "Факторіал Банк" (а.с.34-36) Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Частиною 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п.2.3 Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває права звернення на предмет іпотеки, в тому числі достроково, у разі якщо зобов'язання, забезпечене іпотекою, не буде виконане повністю або частково (у разі несвоєчасної сплати процентів та/або частини кредиту) За змістом ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За умовами п. 4.3. Договору іпотеки, який був укладений між сторонами, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступник засобів: - на підставі рішення суду; або -на підставі виконавчого напису нотаріуса; -у позасудовому порядку, на підставі Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Частиною 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Проте ч. 2 ст. 35 Закону України „Про іпотеку" встановлено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для для реалізація права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Також в п.4.1 Іпотечного договору, укладеного між сторонами, зазначено, що позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя вважається застосованим тільки у разі пред'явлення цього Договору до відповідних компетентних органів з метою реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки, а тому не перешкоджає Іпотекодержателю застосовувати інші встановлені Іпотечним договором та законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, в разі, якщо іпотекодержавтель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду зметою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України „Про іпотеку". Статею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому своїм рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, як того просить позивач, або застосування процедури продажу, установленої ст. 38 Закону України „Про іпотеку". Що стосується початкової ціни продажу предмета іпотеки, то при її визначенні суд виходить з того, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), а тому вважає необхідним зазначити, що початкову ціну продажу предмету іпотеки необхідно встановити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок або житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Таким чином, відповідно до чинного законодавства, відповідачів належить зняти з реєстрації та виселити з будинку за адресою: [ADDRESS]. Стосовно заперечення відповідачів щодо суми заборгованості і строків позовної давності, суд вважає, що вони є безпідставними. У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до умов кредитного договору укладеного між [PERSON] і АК "Факторіал Банк" строк дії кредитного договору до 21.09.2015 року, тому суд вважає, що строк позовної давності у межах якого банк може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором спливає: за вимогами про стягнення кредиту - 21 вересня 2018 року, за вимогами про стягнення відсотків - 21 вересня 2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом 05.05.2014 року, отже на час звернення банку з позовом до суду по вимогам про звернення стягнення на предмет іпотеки в погашення заборгованості за кредитом, строк повернення якого визначений кредитним договором 21 вересня 2015 року, строк позовної давності ще не сплив. Кредитний договір між сторонами не розірваний і строк його дії не скінчився, а відповідачем [PERSON] кредитні кошти не повернуті, отже підстав для зменшення суми заборгованості, на які посилається представник відповідачів немає. Враховуючи вищевикладене, суд важає, що є всі правові підстави для задоволення вимог позивача. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню судові витрати по справі-сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір в сумі 3366,66 грн. На підставі ст.ст. 256,257,525,611 ЦК України, ст.ст.1,3,33,35,39,40 ЗУ "Про іпотеку", ст.ст.10, 57-60, 88, 213-215 ЦПК України суд, -

Outcome: approved