Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

03 грудня 2015 року ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про визнання договору укладеним на підставі нормативного акту обовязкової дії та стягнення суми заборгованості за надані послуги. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є наймачем квартири №14 у житловому будинку № 38а по вул.Береста Олексія в м.Мукачево та користується послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тому відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є фактичним споживачем послуг, які надані позивачем. Відповідно до рішень виконавчого комітету Мукачівської міської ради "Про визначення виконавців послуг" від 23.10.2012 №261 та від 29.01.2013 №19 позивача з 01.12.2012 року визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. На підставі акту прийому-передавання будинок №38а по вул.Береста Олексія в м.Мукачево переданий в управління та обслуговування ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс", після чого ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" почало надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тобто відповідач почав отримувати послуги. Обидві сторони у цих правовідносинах мають певні права та обовязки, а саме, позивач зобовязаний надавати споживачеві вказані послуги, а відповідач зобовязаний сплачувати кошти за отримані послуги. Перед початком надання таких послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» у відповідності до наказу №390 від 30.07.2012 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Про затвердження порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структур цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обгрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад було здійснено всі вичерпні і залежні від виконання послуг заходи, які спрямовані на укладення договору Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зокрема: здійснено публікацію даного договору в друкованих виданнях (газета Мукачівська ратуша, випуск №45(138) від 22.11.2012 року та газета Мукачево, випуск №48(948) від 29.11.2012 року) та на офіційному сайті товариства, розміщено інформацію на стенді будинку та неодноразово пропонувалося відповідачу по справі укласти письмовий договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, підготовлений виконавцем послуг на основі типового договору. Однак, відповідачка відмовилася від підписання договору. ТОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс» на виконання вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 було здійснене належне утримання будинку № 38а по вул. Береста Олексія в м.Мукачево. Оскільки в процесі переговорів між ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» та [PERSON] не досягнуто згоди щодо умов договору, то на підставі ст.20 ЗУ Про житлово-комунальні послуги позивач просить визнати договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору між ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» та [PERSON] укладеним з 01.12.2012 року, стягнути з останньої заборгованість за надані житлово - комунальні послуги за період з 01.12.2012 року по липень 2015 року в сумі 2130 грн. 01 коп. та судові витрати по справі повязані із оплатою судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 1218 грн. 00 коп., судові витрати по справі повязані із оплатою судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 1218 грн. -0 коп., та 487,20 грн. - витрати на правову допомогу. В судове засідання представник позивача не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився повторно за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішень виконавчого комітету Мукачівської міської ради "Про визначення виконавців послуг" від 23.10.2012 року №261 та від 29.01.2013 року №19 позивача з 01.12.2012 року визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 12, 13). Квартира № 14 в житловому будинку № 38а по вул.Береста Олексія у м.Мукачево, перебуває в комунальній формі власності. За вказаною адресою проживає [PERSON] з сімєю (склад сімї 3 чоловік). Договір найму не укладався (а.с. 14). Будинок № 38а по вул.Береста Олексія у м.Мукачево віднесено до переліку будинків, стосовно яких позивач здійснює послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі обєкта в управління з управління (з балансу) (а.с.15-18). Згідно розрахунку нарахувань за надані послуги за період з грудня 2012 року по липень 2015 року у відповідача [PERSON]М виникла заборгованість у розмірі 2130 грн. 01 коп. (а.с.21). Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій позивачем здійснено всі залежні від нього дії, які полягали в укладенні типового договору "Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", у спосіб передбачений статтею 634 Цивільного кодексу України (а.с.9). В свою чергу відповідач продовжував отримувати вказані послуги, що відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, що свідчить про фактичне виникнення цивільних прав та обовязків між сторонами. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків зокрема є договори та інші правочини, що стверджується актами та нарядами виконаних робіт, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642-643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Разом з позовною заявою до суду позивачем був наданий договір «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», підготовлений ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс». Дослідивши вищевказаний договір, суд приходить до висновку, що він відповідає типовому договору, а тому відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам законодавства. У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що в разі невизнання відповідачем (споживачем) права позивача (виконавця послуг) на укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Згідно розрахунку, станом на липень 2015 року за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 2130,01 грн., а тому враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів заперечення відповідача щодо неналежного виконання (надання) позивачем послуг та щодо правильності проведеного розрахунку, то на підставі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» слід стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позові вимоги ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» до [PERSON] про визнання договору укладеним на підставі нормативного акту обовязкової дії та стягнення суми заборгованості за надані послуги слід задовольнити повністю. Згідно з ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному випадку становить 2923 грн. 20 коп..

Outcome: approved