Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що на день складання позову його вік становить повних вісімдесят два роки, із дружиною [PERSON] він розведений та єдиним його доходом є пенсія за віком у розмірі 1 500 грн. 29 листопада 1976 року [PERSON] було усиновлено [PERSON] з присвоєнням йому прізвища [PERSON] та по батькові [PERSON]. Незважаючи на це, відповідач не надає належного догляду та матеріальної допомоги батьку. Наразі позивач проживає з колишньою дружином. [PERSON] також зазначає, що він є хворою людиною, потребує постійного лікування, на що необхідно чимало коштів. Крім того, позивач є інвалідом другої групи, в результаті чого йому необхідно проходити індивідуальну програму реабілітації інвалідів. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від сина жодної підтримки на прохання про надання допомоги, [PERSON] змушений був звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з дати подання позову і до його смерті. Ухвалою суду від 16 лютого 2018 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Проте, 26 лютого 2018 року було задоволено клопотання відповідача [PERSON] та змінено порядок розгляду справи шляхом заміни спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до підготовчого засідання. Запропоновано відповідачу в строк протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. На виконання вимог ухвали суду відповідачем було подано суду відзив (а.с. 47-49), відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Позивач зазначає, що він є хворою людиною та потребує постійного лікування, однак жодних доказів на підтвердження даних фактів не надає. Пенсія позивача перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб. Крім того, витрати пов'язані з лікуванням є додатковими витратими на батька, а не аліментами. Таким чином, позивач не довів свою потребу в матеріальній допомозі. Також відповідач звертає увагу на те, що [PERSON] тривалий час приймає участь у різних лотереях, розіграшах тощо, в результаті чого перераховує свої кошти. В разі не вистачання коштів, він забирає пенсію у колишньої дружини. Тобто, в дійсності матеріальної допомоги [PERSON] потребує не в зв'язку з необхідністю лікування, а через необхідність регулярно приймати участь у різного роду лотереях, розіграшах, акціях тощо. Відповідач добровільно здійснював витрати на лікування батька, коли той перебував у лікарні та йому було здійснено операцію. Відповідач також повідомляє, що він постійно оплачує комунальні послуги за квартиру, де проживає мати відповідача та позивач, забезпечує їх харчами та засобами гігієни. Щодо витрат відповідача, то з його заробітної плати відраховуються аліменти на утримання сина та він винаймає житло. Фактично [PERSON] немає можливості на надання додаткової матеріальної допомоги батьку. Окрім того, у позивача ще є троє дітей. Просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до нього про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. У визначений строк, відповіді на відзив, позивачем подано не було. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючи на обгрунтування, викладені у відзиві. Просили відмовити [PERSON] в задоволенні його позову. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON], його представник [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З відмітки, зробленої в паспорті громадянина України вбачається, що позивач [PERSON] народився [INFO] року та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Отже, на день розгляду справи позивачу виповнилося 82 роки. За даною адресою також зареєстровані його колишня дружина та відповідач (а.с. 15). Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК, позивач є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с. 8). Йому рекомендовано лікування у невролога та кардіолога. Згідно свідоцтва про усиновлення [PERSON], [INFO], 29 листопада 1976 року був усиновлений [PERSON], в зв'язку з цим прізвище прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]» (а.с. 13). Таким чином, позивач став батьком відповідача. Слід зазначити, що на час усиновлення позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з матір'ю відповідача [PERSON]. Проте, 1 серпня 2017 року даний шлюб було розірвано у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 14). З відомостей, вказаних у акті обстеження матеріально-побутових умов від 10.08.2017 року, судом встановлено, що позивач зареєстрований та фактично проживає в [ADDRESS]. Він розлучений та має сина [PERSON], який зареєстрований по цій же адресі, проте проживає за іншою. Також із заявником разом проживає колишня дружина [PERSON]. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду у м. Вінниці та отримує пенсію за віком в розмірі 1546,46 грн. Відповідно до рішення ЛКК № 72 від 07.08.2017 ВОПНЛ ім. Ющенка, [PERSON] може бути поселений в будинок-інтернат загального профілю (а.с. 16). Отже, позивач мав бажання поселитись у будинок-інтернат на повне державне утримання, проте йому було відмовлено, оскільки він має працездатного сина [PERSON], який зобов'язаний його утримувати і забезпечувати йому догляд (а.с. 22). Щодо стану здоров'я позивача, то воно є задовільне, він пересувається самостійно, потребує постійного стороннього догляду та поселення в будинок-інтернат загального типу (а.с. 17). Також для нього була 14.07.2017 року складена Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 1222/1722 (а.с. 20), згідно якої він потребує відновлювальної терапії, профілактичних заходів, медичне спостереження, соціально-побутової підтримки протягом двох років. Згідно відповіді Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 16.02.2018 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні з 06.09.1997 року та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 1759,86 грн. (а.с. 38-39). Матеріалами справи встановлено, що позивачем [PERSON] за період з вересня 2017 року по березень 2018 року витрачав пенсію шляхом переказів (а.с. 113). на наступні цілі: - 25.09.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ № 0241 на суму 379,00 грн. на користь ТОВ «Дозвілля ТМ»; - 07.10.2017 р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0084 на суму 399,00 грн. на користь ТОВ «Дозвілля ТМ»; - 09.10.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0091 на суму 558,00 грн. на користь ТОВ «Дозвілля ТМ»; - 16.10.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0174 на суму 568,00 грн. на користь ТОВ «Дозвілля ТМ»; - 23.10.2017 р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ № 0240 на суму 429,00 грн. на користь ТОВ «Дозвілля ТМ»; - 23.10.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0241 на суму 379,99 грн. на користь ТОВ «Дозвілля ТМ»; - 24.10.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0259 на суму 749,99 грн. на користь ТОВ «Книжковий Дім Люкс»; - 01.11.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ № 0002 на суму 261,00 грн. на користь ТОВ «Укркаталог»; - 08.11.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0009 на суму 739,99 грн. на користь ТОВ «Капітал і Сервіс»; - 09.11.2017 р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0088 на суму 729,99 грн. на користь ТОВ «Капітал і Сервіс»; - 05.12.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0037 на суму 258,00 грн. на користь ТОВ «Астролоджік»; - 08.12.2017 р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0091 на суму 758,00 грн. на користь ТОВ «Дозвілля ТМ»; - 08.12.2017р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0092 на суму 729,99 грн. н користь ТОВ «Капітал і Сервіс»; - 02.01.2018 р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0006 на суму 544,00 грн. ТОВ «Дозвілля ТМ»; - 02.01.2018р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0007 на суму 739,99 грн. на користь ТОВ «Капітал і Сервіс»; - 24.01.2018р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0224 на суму 379,99 грн. на користь ТОВ «Капітал і Сервіс»; - 08.02.2018р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0086 на суму 750,00 грн. на користь ТОВ «Капітал і Сервіс»; - 08.02.2018р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0087 на суму 265,00 грн. на користь ТОВ «Орбітарій»; - 14.02.2018р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0152 на суму 709,80 грн. на користь ТОВ «Поштовий клуб «Шанс»; - 12.03.2018р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0127 на суму 232,99 грн. на користь ТОВ «Ліга Звездочетів»; - 12.03.2018р. у ВЗ Вінниця №30 був прийнятий переказ №0128 на суму 399,99 грн. на користь ТОВ «Капітал і Сервіс». Аналізуючи вищевказані перекази, суд вбачає, що позивач всю свою пенсію витрачає на ігри, лотереї, в той час, коли пенсіонерам зазвичай не вистачає коштів на оплату комунальних послуг, купівлю ліків та продуктів харчування. Оскільки позивач дозволяє собі витрачати зазначені кошти щомісячно на ігри, то суд приходить до висновку, що його фінансовий стан є хороший та він може дозволити собі дані речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає на одній леснічній клітині. Відповідач опікується і позивачем, і його колишньою дружиною. Їй відомо, зі слів позивача, що багато коштів він витрачає на ігри, лотереї. Також, він показував буклети, за якими він перераховує кошти і надіється виграти велику суму грошей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. Відповідач був усиновлений позивачем, а вона на той час вже була повнолітня, тому він її не удочирив. Також пояснила, що у позивача є п'ятеро рідніх дітей, на яких він сплачував аліменти в розмірі 50% від заробітної плати. Вона і відповідач лише спілкуються із старшим сином, який деякий час надавав позивачу, як допомогу кошти, а після того, як він дізнався, що батько витрачає кошти на ігри, то став допомагати йому лише продуктами. Також додала, що її брат і вона опікуються як позивачем, так і його колишньою друджиною - її матір'ю, яка наразі лежача. Брат оплачує повністю витрати на комунальні послуги, купує продукти, ліки, повністю оплатив останню операцію позивачу. Крім того, зауважила, що позивач грає в ігри, лотереї тощо, витрачаючи на це всю свою пенсію, а також в разі потреби забирає пенсію і колишньої дружини. Додала, що [PERSON] нічого не потребує, оскільки він забезпечений всім необхіднім за рахунок відповідача в добровільному порядку. Слід зазначити, що [PERSON] в травні 2017 року зверталася до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з приводу сімейної сварки з колишнім чоловіком [PERSON] Працівниками поліції було опитано та проведено бесіду профілактичного характеру щодо неприпустимості насильства в сім'ї в подальшому, винесено офіційне застереження щодо неприпустимості насильства в сім'ї (а.с. 53). З письмових пояснень матері відповідача вбачається, що вона проживає разом з батьком відповідача. Зазначає, що [PERSON] був не єдиним сином [PERSON], так як в останнього були ще діти від інших жінок на утримання яких він постійно сплачував аліменти. [PERSON] працював слюсарем в ЖЕКу та майже всю свою мізерну заробітну плату він перераховував в якості аліментів своїм дітям. Щодо виховання позивачем [PERSON], то цим займалась вона, а позивач за будь-яку провину сина застосовував до нього покарання. Також, в зв'язку з наявністю у сина захворювання на «Енурез» позивач виганяв його на вулицю, де привселюдно змушував сушити матрац. Як наслідок покарань та знущань, відповідач перебував на лікуванні у Вінницькій обласній психіатричній лікарні ім. Ющенка. Також повідомляє, що близько року тому [PERSON] почав витрачати кошти на придбання різного роду товарів, інформацію про яку він отримував поштовим зв'язком та придбання яких дало можливість стати одним із учасників розіграшу різного роду призів, лотерей тощо. Відтоді він щомісячно витрачає майже всю свою пенсію на участь у вказаних акціях, розіграшах, лотереях, з метою виграти велику суму коштів. У випадках коли його пенсії не вистачає, він бере гроші в борг у сусідів та кредитних установах. Всі витрати по оплаті комунальних послуг за квартиру, в якій проживає вона і позивач, несе її син [PERSON], який також постійно відвідує їх та забезпечує їжею та ліками. [PERSON] часто хворіє, в зв'язку із чим знаходиться на лікуванні в різних медичних установах. Всі витрати на лікування позивача, здійснював її син. Відповідач та його представник [PERSON] зазначають, що [PERSON] постійно, самостійно, в добровільному порядку оплачує житлово-комунальні послуги квартири за період з липня 2017 року по січень 2018 року включно, де проживає позивач та його колишня дружина (матір відповідача). Даний факт не заперечується позивачем. На підтвердження цього, відповідачем надано рахунки за оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 67-73) та дублікати квитанції про оплату (а.с. 74-93). Досліджуючи майновий стан відповідача було встановлено, що [PERSON] працює у відокремленому підрозділі «Південно-Західна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з 25.09.2009р. В даний час працює електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду групи господарського забезпечення Вінницького ремонтно-експлуатаційного центру департаменту ресурсного забезпечення з місячною тарифною ставкою 4986 грн. (а.с. 95). При цьому з даного розміру заробітної плати вираховуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2500,00 грн. Даний факт підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2018 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення сином повноліття, а саме з 21.12.2017 року (а.с. 96). Факт реальної сплати аліментів підтверджено чеками (а.с. 97) та платіжним дорученням (а.с. 98). Також [PERSON] несе витрати на оплату орендованого житлового приміщення в сумі 1200,00 грн. щомісячно, що підтверджується Договором найму житлового приміщення, укладеного 2 грудня 2017 року (а.с. 99-100). Аналізуючи даний договір, суд приходить до висновку, що відповідач зареєстрований в квартирі позивача, проте проживає в орендованому житлі, що розташоване в [ADDRESS]. Факт оплати орендованого приміщення вбачається з розписок (а.с. 101-102). Суд звертає увагу, що відповідач та свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначили про те, що позивач має власних п'ятеро дітей. Під час розгляду справи було доведено лише існування трьох дітей позивача, а саме: - з отриманої відповіді від Погребищенського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 104); - з отриманої відповіді від Оратівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області встановлено, що позивач є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 105). Таким чином, суд приходить до висновку, що окрім відповідача у позивача є ще троє дітей, існування яких доказано матеріалами справи. Отже, вони також зобов'язані піклуватися про свого батька, забезпечувати його всім необхіднім, доглядати тощо. Суд звертає увагу, що позивач в своєму позові не зазначав про існування інших його дітей, чим бажав приховати від суду даний факт, який має значення для розгляду справи, так як впливає на визначення частки аліментів. Статтею 51 Конституції України визначено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Отже, матеріалами справи встановлено, що позивач є батьком відповідача, на підставі усиновлення. Частиною першою статті 207 СК України передбачено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 СК Кодексу. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини (ч. 3, 4 ст. 232 СК України). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли правові відносини як між батьком і сином. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги Отже, для призначення судом аліменті на утримання батьків, суд має дослідити, чи є позивач непрацездатним та чи потребує він матеріальної допомоги. Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком в розмірі 1759,86 грн. Даний розмір пенсії перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого державою на відповідний період для категорії осіб, до яких відноситься позивач. Жодних письмових доказів того, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, ні ним, ні його представником суду надано не було. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином, позивачем не було доведено факту потребування ним матеріальної допомоги від сина. Щодо посилання позивача на те, що він є хворою людиною та потребує чималих коштів на лікування, то слід зазначити наступне. Позиваче не було надано суду жодного документу, який би підтверджував розмір його витрат на лікування та розмір витрат вже понесених на лікування. Відповідачем в судовому засіданні зазначив, що він купує всі необхідні ліки для батька, а коли [PERSON] знаходився в лікарні та йому було здійснено операцію, то він її оплатив повністю. На підтвердження даного факту [PERSON] було надано суду чеки, квитанції, призначення лікарів (а.с. 55-66). Також [PERSON] додав, що за весь час перебування батька в лікарні, він постійно до нього довідувався, приносив їжу, тобто здійснював догляд за батьком. Суд звертає увагу, що дані факти позивачем в судовому засіданні були підтвердженні. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо твердження, що позивач є інвалідом другої групи та йому необхідно проходити індивідуальну програму реабілітації інвалідів, то суд критично ставиться до цього, оскільки це відносить до додаткових витрат. Відповідно до ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Крім того, в Індивідуальній програмі реабілітації інваліда, розроблено персонально для позивача, не вказано конкретних сум необхідних для реалізації даної програми. Разом з тим, позивач витрачає значну частину власних коштів на ігри, лотереї, а на оплату собі реабілітації в нього коштів не вистачає. Суд критично ставить до твердження [PERSON] про те, що він знаходиться на межі бідності, оскільки даний розмір пенсії отримує чимала кількість громадян України. Крім того, розміри пенсії визначаються з врахуванням коефіцієнту страхового стажу, заробітку, доплат тощо, тобто дані факти залежать лише від позивача. При цьому, якщо [PERSON] знаходить на межі бідності, то чому він витрачає значні кошти на ігри, лотереї, суду не зрозуміло. Зазвичай бідні люди собі дозволити цього не можуть. Слід наголосити, що позивач забезпечується всім необхідним для життя, за рахунок відповідача, а саме їжею, ліками, оплатою комунальних послуг та перебування в лікарнях. Таким чином, [PERSON] витрачає свою пенсію лише на особисті потреби, зокрема розваги. Статтею 205 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Також відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз'яснено судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Враховуючи вимоги вищевказаної статті, судом було з'ясовано, що позивач є батьком ще трьох дітей. [PERSON] не звертався в суд з позовом до інших своїх дітей з приводу стягнення з них аліментів на його утримання. Окрім того, він не зазначав про інших дітей в своєму позові. Слід наголосити, що в судовому засіданні було підтверджено існування лише трьох дітей, хоча відповідач стверджує, що їх п'ятеро. Отже, позивач має можливість отримувати матеріальну допомогу від всіх своїх дітей, а не лише відповідача. Доказів про отримання допомоги від інших дітей, суду не надано, хоча вони, як і відповідач, зобов'язані піклуватися про свого батька. Позивач не ставить питання про стягнення з них аліментів на своє утримання, хоча у свій час сплачував аліменти на їх утримання. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що старший син деякий час надавав позивачу кошти, однак коли дізнався, що батько витрачає кошти на ігри, то став допомагати йому лише продуктами. [PERSON] не надав суду доказів, що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування та того, а також, що відповідач матеріально забезпечений. Оглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення свідків, суд прийшов до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги для постійної участі у різного роду лотерей, розіграшах, акціях тощо. Фактично [PERSON] не несе жодних витрат з своєї пенсії, оскільки його лікування, витрати на утримання квартири, витрати на харчування та догляд, оплачує відповідач в добровільному порядку. Таким чином, суду не зрозуміло на які цілі позивач витрачає свою пенсію та в зв'язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Необхідно також звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі [PERSON] проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed