Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

У жовтні місяці 2016 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що 18 квітня 2006 року між акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений договір кредиту № МL-001/073/2006. Згідно з кредитним договром позичальником отримано кредит в сумі 31 890 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру на строк до 16.04.2021 року, зі сплатою відсотків із плаваючою відсотковою ставкою в розмірі 4,49% річних. Однак позичальник [PERSON] належним чином своїх зобов»язань за договором не виконувала, і банком на підставі пункту 1.9 кредитного договору направлено вимогу дострокового виконання зобовязань за кредитним договором. Вказана вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів, однак залишилась невиконаною. Станом на час звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед банком складає 12 961,37 доларів США, в тому числі 11904,11 доларів США основної суми кредиту, відсотків в сумі 1057,26 доларів США. Просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку. В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якої вказала, що між нею та акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») 18.04.2006 року укладено кредитний договір № МL-001/073/2006, з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до умов якого позивач отримала в кредит грошові кошти в сумі 31890,00 доларів США, на строк до 16.04.2021 року, зі сплатою відсотків із плаваючою відсотковою ставкою в розмірі 4,49% річних. При укладанні вказаного договору банком грубо порушені встановлені вимоги законодавства, зокрема банк не надав позивачу достовірних відомостей стосовно сукупної вартості кредиту, занизивши його вартість на момент укладення договору, крім цього умови договору про валюту кредиту є несправедливими щодо позивача, як слабшої сторони договору, оскільки у звязку із різким підняттям курсу долара США стосовно гривні фактично призвели до зміни ціни послуги у бік її підвищення, що надало переваги банку. Оскільки без вказаних умов договір не міг бути укладеним, кредитний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст.11,18 Закону України «про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 29.11.2016 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та обєднано для спільного розгляду із первісним позовом. Ухвалою суду від 27.01.2017 року провадження у справі зупинено у звязку із призначенням судово-економічної експертизи. Ухвалою суду від 26.02.2018 року відновлено провадження у справі із звязку із наданням висновку судово-економічної експертизи. 14.03.2018 року ПАТ «ОТП Банк» надав відзив на зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним, в якому вказав, що кредитний договір містить всю інформацію, яка є обовязковою відповідно до Закону України Про захист прав споживачів», у редакції що діяла на момент укладення кредитного договору, також зазначив що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, таким чином сторони укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладенні договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна валютного курсу не настане. В судовому засіданні представник позивача-відповідача заявлені вимоги первісного підтримав просить його задоволити та стягнути з відповідача 12961,37 доларів США, в тому числі 11904,11 доларів США основної суми кредиту, відсотків в сумі 1057,26 доларів США, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку, подала заяву про слухання справи за її відсутності, в задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічну позовну заяву задоволити в повному обсязі. Суд, заслухавши доводи представника позивача-відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом установлено, що 18.04.2006 року [PERSON] та акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») року укладено кредитний договір № МL-001/073/2006, відповідно до умов якого [PERSON] отримала в кредит грошові кошти в сумі 31890,00 доларів США, на строк до 16.04.2021 року, зі сплатою відсотків із плаваючою відсотковою ставкою в розмірі 4,49% річних. 17 квітня 2014 року позичальником укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № МL-001/073/2006, відповідно до якого доповнено кредитний договір графіком платежів. 24 квітня 2014 року між позичальником та банком укладено додатковий договір № 2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відповідно до якого на період з 24.04.2014 року по 23.04.2014 року встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 7,00% річних, а з 24.07.2014 року і до повного виконання боргових зобовязань встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 11,00% річних, графік платежів викладено в новій редакції. Відповідач зобов»язувалась прийняти належним чином використати та повернути позивачеві вказані кредитні кошти у строки, визначені в кредитному договорі. Станом на 03.08.2016 року заборгованість позичальника перед кредитором становить: по основній сумі кредиту 11904,11 доларів США та відсоткам 1057,26 доларів США. Відповідно до статуту, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 19.04.2013 року (протокол № 62) ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна». У відповідності до положень статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Як убачається з зустрічної позовної заяви, [PERSON] заявлені вимоги про недійсність правочину з підстав, передбачених ст.ст.11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі Закон). За змістом положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 18.04.2006 року) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Таким чином, станом на дату укладення кредитного договору законодавцем не встановлено вимоги про те, що детальний розпис сукупної вартості кредиту повинен бути викладений лише як окремий документ. Тобто, згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: розміру процентної ставки, порядку її нарахування; переліку, розміру й бази розрахунку комісій та неустойки; періоду внесення платежів; порядку зарахування сплачених коштів. Заборону надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України встановлено Законом України від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» який набрав чинності 16 жовтня 2011 року. З огляду на правила дії законів у часі недодержання вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які внесені 22 вересня 2011 року, не може бути підставою для визнання нікчемними умов кредитного договору, укладеного 18 квітня 2006 року до набрання чинності цих змін. Частиною 5 ст.11, п.10 ч.3 ст.18 Закону передбачені положення за якими до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є умови, зокрема, про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами першою, другою статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим п. 1.11.1. кредитного договору від 18.04.2006 року сторони погодили, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах встановлених цим договором. Слід зазначити і те, що незмінюваність курсу гривні по відношенню до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні по відношенню до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути не відомим позивачеві. Таким чином, підписуючи спірний кредитний договір, позивач повинна була усвідомлювати можливість збільшення обсягу її зобов'язань за цим договором у гривневому еквіваленті у випадку зростання курсу долара США по відношенню до гривні, та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Посилання позивача на те, що їй не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту, також не є підставою для визнання кредитного договору недійсним в розумінні ст.ст.11,19 Закону, оскільки кредитний договір містить графік погашення кредиту із зазначенням розміру щомісячного платежу в доларах США на весь час дії договору. Цей документ підписаний сторонами, є невідємною частиною договору, та виконувався позивачем з моменту укладення кредитного договору і до часу розгляду справи судом. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржники зобовязані виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед банком. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно висновку судово-економічної експертизи від 20.02.2018р. № 622/17-26 заборгованість за кредитним договором № МL-001/073/2006 від 18.04.2006 року становить 12700,96 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом 11600,58 доларів США, 1007,54 долари США, заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість по кредиту 32,84 долари США. За наведених обставин підлягає стягненню з відповідача розмір заборгованості 12 700,96 доларів США, з них заборгованості за кредитом 11 660,58 доларів США, заборгованість за відсотками 1007,54 доларів США, 32,84 доларів США заборгованість за відсотками нарахованим на прострочену заборгованість та судовий збір в сумі 4784,75 грн. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] належить відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: partial