Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

14.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила позбавити її батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO] та визначити його місце проживання разом з нею. У позові вказано, що відповідач має малолітнього сина - [PERSON], 2007 року народження. З часу народження дитини ним опікувалася його прабабуся - [PERSON], 1936 року народження. Мати дитини - [PERSON], вела аморальний спосіб життя, не переймалась долею дитини, не забезпечує йому належного виховання, уваги тощо. 13.06.2012 року на підставі розпорядження Зміївської районної державної адміністрації №27 її призначено опікуном над малолітнім [PERSON], оскільки прабабуся дитини померла, а його мати засуджена до позбавлення волі. Увесь цей час вона виховує дитину, створює належні умови для його розвитку та життєдіяльності. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON], досить холодно віднеслалася до дитини, не виявляє бажання виховувати сина та ухиляється від виконання батьківських обов'язків. З огляду на зазначене, та відсутність з боку відповідача будь-яких намірів виховувати сина та материнських почуттів, просила позов задовольнити [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та проханням задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності проти задоволення позову та позбавлення її батьківських прав не заперечувала. Третя особа - прокурор Забродін А.О. в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій вказав, що на задоволенні позову наполягає, просив справу розглядати за його відсутності. Представник третьої особи служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає, просила справу розглядати за її відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER], актовий запис №63. Запис про батька дитини проведено відповідно до ст. 135 Сімейного Кодексу України. ( а.с.5,10) [PERSON], 2007 року народження навчається у 1-Б класі Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №88 та проживає разом із [PERSON], за адресою: [ADDRESS], яка розпорядженням Зміївської районної державної адміністрації №273 від 13.06.2012 року призначена опікуном над неповнолітнім. ( а.с.7,9,14) 27.07.2014 року Зміївською районною державною адміністрацією складено висновок про неможливість передачі малолітнього [PERSON] для подальшого виховання матері - [PERSON] та прийнято рішення для підготовки документів для порушення питання про позбавлення [PERSON], батьківських прав. ( а.с.19) Висновком комісії з питань захисту прав дитини Зміївської РДА від 07.08.2014 року було визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. ( а.с.18) Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, лише у разі досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В силу ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, су дійшов висновку, що [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя тощо. В свою чергу позивач [PERSON] забезпечує малолітнього [PERSON], 2007 року народження всім необхідних для його нормального розвитку та життєдіяльності, що вказує на обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved