Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ПАТ «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в якому просить стягнути з ПАТ «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 390 497, 35 гривень; стягнути з [PERSON] на її користь 19 172,42 гривень втрати товарної вартості, а також стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати в розмірі 14 500 гривень пропорційно до заявлених позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2019 року о 22 годині 40 хвилин внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] було завдано шкоди її транспортному засобу TOYOTA Camry, номерний знак [NUMBER] , що підтверджуються довідковими даними про ДТП та відповідним рішенням суду, звітом про оцінку шкоди та листуванням між сторонами. Зазначила, що страхова компанія надала безпідставну відмову у виплаті страхового відшкодування, хоча компанії були надані всі необхідні для цього документи. На момент розгляду справи компенсацію не виплачено. Відповідач ПрАТ "СК АСКО ДС" позов не визнало, просило в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У наданому суду відзиві заперечення грунтуються на тому, що на момент укладення договору страхування застрахована особа [PERSON] вже мав чинний договір страхування з іншою страховою компанією, що автоматично робить нікчемним договір страхування із ПрАТ "СК АСКО ДС". До того ж, згідно експертного висновку виявлено, що покази учасників ДТП [PERSON] та [PERSON] є неспроможними, що також виключає підстави для здійснення страхових виплат. Відповідач [PERSON] , надавши суду пояснення на позов, вказав, що вимоги позивача є слушними, оскільки він на момент ДТП мав чинними лише один комплекс правочинів із однією страховою компанією - ПрАТ "СК АСКО ДС", попередній договір страхування із ПрАТ "СК "УПСК" було розірвано, страховий платіж повернуто, повідомлення про ДТП заявляв тільки одній страховій компанії - ПрАТ "СК АСКО ДС". Вважає безпідставним заперечення відповідача ПрАТ "СК АСКО ДС". В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду заяву про слухання справи без її участі, на позові наполягає у повному обсязі. Представник позивачки, який був присутній у судових засіданнях до оголошення перерви, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник ПрАТ "СК АСКО ДС", який також був присутній в судових засіданнях до оголошення перерви, в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про продовження слухання справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника, який був присутній у судових засіданнях до оголошення перерви, надійшла заява про продовження слухання справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Суд, враховуючи наявність заяв від сторін, вважає можливим завершити розгляд справи без застосування звукозапису в порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2019 р. між ПрАТ "СК АСКО-Донбас Північний" та фізичною особою [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АО/3683103. Разом із цим між ПрАТ "СК АСКО-Донбас Північний" та фізичною особою [PERSON] було укладено Договір страхування відповідальності власників наземного транспорту В№332314. Відповідно до умов ч. А п. 5 цього договору у разі настання страхового випадку страховик взяв зобов`язання виплатити суму до 300 000 грн. за одним страховим випадком. А відповідно до п. 13.6.3 загальний розмір збитку зменшується на суму передбаченого договором розміру відшкодування ОСЦПВВНТЗ. Суд встановив, що 11 липня 2019 р. о 22 годині 40 хвилин по вулиці Бєлякова, 151 у місті Мелітополі Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення двох транспортних засобів TOYOTA CAMRY, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , а також WOLKSVAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , через що автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Згідно Постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2019 р. по справі №320/5735/19 [PERSON] визнано винним у скоєні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Довідкою про ДТП від 25.07.2019 р. також підтверджуються вказані факти про ДТП, пошкодження ТЗ тощо. Судом встановлено, що 31 липня 2019 року (сторонами дана обставина визнана) позивачка звернулася до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування в сумі 318 305,93 гривень, що розрахована відповідно до звіту автотоварознавця. Згідно звіту про визначення розміру матеріального збитку, завданого володільцю колісного транспортного засобу №34/19, складеного 29 липня 2019 р. спеціалістом-автотоварознавцем О.І. Рожко, матеріальний збиток, завданий [PERSON] , складає 337 478 гривень 35 копійок. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 318 305 гривень 93 копійки. Згідно страхового акту від 26.07.2019 р. №798/19 ГО встановлено, що подія ДТП від 11.07.2019 р. не є страховим випадком з причини неповідомлення [PERSON] про інший діючий договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладений із ПрАТ "СК "УПСК". Згідно абзацу 2 пункту 3 частини 1 статті 989 ЦК України якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Відповідачем ПрАТ "СК АСКО ДС" надано суду висновок експерта №031-07(Е)/19, згідно якого експерт Півень В.В. вказує, що за умови, якщо контакт між автомобілями ТOYOTA CAMRY, номерний знак [NUMBER] та WOLKSVAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] , і мав місце (що не виключається), то пояснення водіїв є неспроможними, може вказувати на інше місце виникнення ДТП. Згідно відповіді №46 від 27.05.2020 р. на адвокатський запит адвоката Богданова Є.В. ПрАТ "СК "УПСК" повідомило, що укладений 14.11.2018 р. між ПрАТ "СК "УПСК" та [PERSON] договір страхування АМ/6801775 було розірвано з 13.06.2019 за ініціативою і заявою [PERSON] , та 14.06.2019 р. страховий платіж в сумі 264,02 грн. було повернуто страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням 404 від 14.06.2019 р. Систему законодавства про страхування складають акти цивільного законодавства, головне місце серед яких належить ЦК України, у якому страхуванню присвячена окрема глава 67, яка містить положення, що є загальними для всіх видів договорів страхування. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, тобто є спеціальним нормативним актом у сфері страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів. Питання правозастосування норм права у випадку колізії висвітлено у Листі Міністерства юстиції України від 26.12.2008 N 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії». До спірних відносин повинен застосовуватись Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не Цивільний кодекс України, оскільки Закон було видано пізніше Кодексу, а також Закон є спеціальним нормативно-правовим актом. Також згідно п. 2.1 ст. 2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. В свою чергу ст. 17 Закону містить припис щодо повідомлення страхувальником страховика про існування інших договорів страхування, однак не містить норми про нечинність договору страхування у випадку недотримання цієї вимоги. Таким чином, у відповідності до приписів спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/3683103 не є нечинним. Окрім того, з метою врегулювання цієї проблеми протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 року № 464/2020 було затверджено «Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. 2.1 зазначеного порядку наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиний централізованій базі даних МТСБУ про інші внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування. Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Приписами ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, відповідно до якого така підстава як наявність другого полісу страхування ЦПВ укладеного щодо одного забезпеченого транспортного засобу відсутня. Згідно ч. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Разом із цим, посилання представника ПрАТ "СК АСКО ДС" на вказане положення Закону, як на підставу нікчемності договору страхування, який було укладено з [PERSON] , є необґрунтованими, оскільки відсутні будь-які докази про те, що останній приховав від страховика відомості, що такий об`єкт уже застрахований. Суд також не приймає до уваги пояснення відповідача щодо посилань на висновок експерта, оскільки висновок експерта не може бути покладеним в основу відмови для здійснення виплати, так як ще до цього висновку страхова компанія прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з причин нікчемності договору страхування. До того ж рішення суду про визнання винним страхувальника у події ДТП не скасовано. Тому висновок експерта не спростовує наявність вини страхувальника [PERSON] , а отже, виникнення обов`язків страховика перед [PERSON] . Також суд критично оцінює висновки, викладені у проведеній на замовлення ПрАТ "СК АСКО ДС" експертизі, оскільки факт ДТП підтверджується постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.07.2019 р. по справі №320/5735/19, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] , водія автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2013 р.в., номерний знак [NUMBER] , притягнуто його до відповідальності та стягнуто штраф в сумі 384,20 грн. на користь держави. Якщо вина водія застрахованого транспортного засобу підтверджується постановою суду, то суд при розгляді справи про відшкодування шкоди не може брати до уваги експертні дослідження, які спростовують вину страхувальника. До таких висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: № 752/11891/16-ц від 04.12.2019 року; № 376/2399/16-ц від 30.10.2019 року; № 645/1484/16-ц від 16.01.2019 року. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] , допитаної у судовому засіданні, оскільки вона не тільки не спростувала факт приховування відомостей [PERSON] про інші договори страхування, але й є працівником компанії - відповідача. Вказане свідчить про незаконну відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування. Зазначена правова позиція підтверджується судовою практикою по аналогічним справам, яка викладена в ухвалах ВССУ від 15.06.2016 та 10.12.2015 р.р., по справам № 667/789914 та 6-32069ск15, та ухвалою від 17.02.2016 року. У відповідності до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та додає до неї певний, визначений цим Законом, пакет документів. За таких обставин, судом встановлено, і сторонами не заперечувалось, що [PERSON] вчасно повідомив про ДТП та [PERSON] вчасно надала відповідачу ПрАТ "СК АСКО ДС" всі необхідні документи для виплати їй страхового відшкодування по ДТП, а вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, суд приходить до висновку що вимоги позивача про стягнення з ПрАТ "СК АСКО ДС" на її користь заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 318 305,93 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 1194 ЦПК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «СК «АСКО ДС» втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 19 172,42 (дев`ятнадцять тисяч сто сімдесят дві) гривні 42 коп. задоволенню не підлягають. Втрату товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 19 172,42 (дев`ятнадцять тисяч сто сімдесят дві) гривні 42 коп. слід стягнути з особи, винної в спричиненні шкоди, а саме з відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано. Пунктом 36. 5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). Суд приймає подані представником позивача розрахунки розміру пені, збитків, інших судових витрат, що проведені у відповідності до вимог закону та є правильними. Відповідачем не було наведено контррозрахунків, тому суд приймає їх за основу. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29). Оскільки позивачі при подачі позову про захист прав споживачів звільнені від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 3 904 грн. 97 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати, а саме витрати на оплату вартості звіту про визначення вартості збитку в розмірі 2 500 грн. (а.с.51 квитанція № 34/19). Витрати на правову допомогу в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 коп., які позивач просить стягнути з відповідачів на його користь, не підлягають задоволенню, оскільки вказані витрати не підтвердженні відповідними доказами їх понесення.

Outcome: partial