Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON], якому за життя рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів Київської області № 117 від 06.06.1989 року було дозволено оформити право власності на житловий будинок [ADDRESS]. За життя [PERSON] не скористався своїм правом щодо отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок. Останній до дня смерті проживав у даному будинку та був головою двору, який згідно погосподарських книг Торчицької сільської ради відносився до майна колгоспного двору, членами якого також були вони (позивачі). Всі вони на час припинення колгоспного двору та згідно діючих на той час ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність"члени двору набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках. Земельна ділянка на якій розташований житловий будинок не приватизована. Відсутність правовстановлюючого документу на вказаний будинок та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно не дає змоги оформити їм право власності на вказаний будинок, як спадкоємцям за законом. Позивачі просять визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку (право власності на 1/2 частину будинку як за членом колгоспного двору, та право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку) загальною площею 49,2 кв. метри житловою площею 22,6 кв. метри вартістю 79659 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача Торчицької сільської ради Чикирис С.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, суду пояснив, що на час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали [PERSON], [PERSON] - його дружина, та їх діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище якої - [PERSON]), [PERSON] (дошлюбне прізвище якої - [PERSON]). Відповідачі [PERSON] (з 15.04.2002), [PERSON] (з 18.08.2004), [PERSON] (з 12.08.1995 року ) вибули із вказаного двору і не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду подали заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи їх відсутність. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника відповідача Чикириса С.П., який в судовому засіданні позов визнав, зробивши про це усну заяву, оглянувши письмову заяву [PERSON] про підтримання позовних вимог, заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання позовних вимог та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Торчицької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] Ставищенського району Київської області, 1928 року побудови (відремонтований капітально в 1948 році), належав до колгоспного двору. Рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів Київської області № 117 від 06.06.1989 року [PERSON] - голові двору було дозволено оформити право власності на даний житловий будинок (а. с. 13). На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні [PERSON] (голова двору), [PERSON] - його дружина, та їх діти: позивач - [PERSON], відповідачі - [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище якої - [PERSON]), [PERSON] (дошлюбне прізвище якої - [PERSON]) - (а. с. 71-73). Відповідачі [PERSON] (з 15.04.2002), [PERSON] (з 18.08.2004), [PERSON] (з 12.08.1995 року) вибули із вказаного двору і не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору, і через сплив трирічного строку давності втратили право на її витребування (а. с. 74. 88) [INFO] року помер [PERSON], спадщину після його смерті прийняли позивачі [PERSON] - його дружина, та дочка - [PERSON] відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261, 1269, 1270 ЦК, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори відповідну заяву у встановлений шестимісячний строк. Інші спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовились від прийняття спадщину подавши про це відповідну заяву до нотаріальної контори у відповідності зі ст. 1273 ЦК України, [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли (а. с. 43-47). Відповідно до технічного паспорту загальна площа даного житлового будинку 49,2 кв. метри, житлова площа 22,6 кв. метри, вартість - 79659 гривень (а. с. 26-28). Земельна ділянка на якій розташований житловий будинок, не приватизована (а. с. 25). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя, як голова колгоспного двору, та позивачі [PERSON], [PERSON], як члени колгоспного двору, набули право власності на вищевказаний житловий будинок, кожен на 1/3 його частину, відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), а після смерті [INFO] року [PERSON] позивачі, крім того, набули право на спадщину за законом, кожен на 1/6 частину спірного житлового будинку, і оскільки представником відповідача - Торчицької сільської ради та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки Торчицька сільська рада та [PERSON], [PERSON], [PERSON] до пред'явлення позову про визнання права власності, визнання права на спадщину за законом і в судовому засіданні не оспорювали цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved