Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

05 липня 2019 року представник акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22 червня 2016 року відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 9095,35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов`язання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 28 травня 2019 року виникла заборгованість в сумі 22542,43 грн., в тому числі: 7669,80 грн. - заборгованість за кредитом, 4970,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 8896,91 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1005,22 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Просить стягнути з відповідача дану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 1921 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 22 червня 2016 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно із якою останній ознайомився та підтвердив свою згоду на те, що дана Генеральна угода разом з наданими банком Умовами та правилами, тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Із вищевказаної угоди вбачається, що банк надав відповідачу терміновий кредит на строк 24 місяці з 22 червня 2016 року по 30 червня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 9095,35 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 2,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у визначені в заяві, Умовах та правилах строки (а.с.54). Пунктами 2.1, 2.2 Генеральної угоди передбачено, що погашення заборгованості позичальником здійснюється щомісячними платежами в розмірі 480,88 грн., починаючи з 1 по 25 число місяця. При порушенні клієнтом строків погашення заборгованості більше як на 31 день по зобов`язаннях, строк виконання яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, рахується простроченою, клієнт сплачує банку штраф в розмірі 1005,22 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов`язання за договором, позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплаті винагороди Банку. Статтями 526, 527, 530 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 22 червня 2016 року вбачається, що заборгованість відповідача по кредиту станом на 28 травня 2019 року становить 22542,43 грн., в тому числі: 7669,80 грн. - заборгованість за кредитом, 4970,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 8896,91 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1005,22 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди (а.с. 4). Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови укладеного із позивачем договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та процентами за його користування, тому її разом із штрафом слід стягнути з відповідача. При цьому суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу з наступних підстав. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов`язання. Відповідно до статті 549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії слід відмовити, позаяк встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач просить стягнути з відповідача штраф. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. З огляду на вище викладене, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 8896,91 грн. Підсумовуючи вище викладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 13645,52 грн., в тому числі: 7669,80 грн. - заборгованість за кредитом, 4970,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1005,22 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 22 червня 2016 року, відповідач суми боргу не оспорив, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом на загальну суму 13645,52 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено у сумі 8896,91 грн. (13645,52*100/22542,43 = 61 %) - задоволено позов. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 грн.(1921х 61:100= 1171,81 грн.)

Outcome: partial