Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до вищевказаних відповідачів, в якій просить скасувати рішення Роздільнянської міської ради "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Роздільнянської міської ради" від 24.12.2013 року № 1457-VI, визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності на земельну ділянку від 26.01.2014 року № 16774722, видане на підставі незаконного рішення міськради на ім'я [PERSON], зобов`язати громадянку [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою територіальної громади м.Роздільна площею 0,002 га за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу (знесення) самовільно встановленої бетонної огорожі вказаної земельної ділянки з боку [ADDRESS] та повернути територіальній громаді м.Роздільна самовільно заняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до присадибної ділянки [PERSON] В позові [PERSON] вказав, що є суміжним землекористувачем з відповідачами [PERSON] та [PERSON] З [PERSON] у них існує спір щодо меж земельних ділянок, так як остання винесла за межі своєї земельної ділянки паркан, що створює їм перешкоди в користування провулком для проїзду на транспорті. Крім цього, у них є спір, що до межі, яка безпосередньо проходить між їх ділянками. Однак не дивлячись на наявність цих спорів, які неодноразово розглядались Роздільнянською міською радою, в порушення вимог ст.106 ЗК України, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Держкомзему №376 від 18.05.2010 року [PERSON] приватизувала земельну ділянку за адресою [ADDRESS] розміром 0,0482 га без їх згоди як суміжних землекористувачів. В порушення вимог ст.198 ч.2 ЗК України не погоджувались з ним межі земельних ділянок і під час кадастрової зйомки. Крім цього вказував, що розмір земельної ділянки, яку приватизувала [PERSON] значно більший від розміру земельної ділянки, на приватизацію якого вона мала право. [PERSON] в установленому законом порядку в користування було надано 810 кв.м землі на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 19.05.1994 року, від частини земельної ділянки в розмірі 0,0518 га вона відмовилась на користь доньки [PERSON] Вважає, що земельна ділянка [PERSON] збільшилась за рахунок того, що вона самовільно захопила 0,02 га земель загального користування, чим обмежила право проїзду до їх житлового будинку і без проекту самочинно збудувала металевий паркан на бетонній основі. Також вказував невідповідність геодезичної зйомки земельної ділянки [PERSON], так як господарчі будівлі відповідача знаходяться на межі вздовж металевої огорожі, а згідно плану вони значно відступають від межових знаків. Тому вважають, що відповідач Роздільнянська міська рада не мала права затверджувати технічну документацію [PERSON], а реєстраційна служба не мала права видавати їй свідоцтво про право власності і тому просив його позовні вимоги задовольнити, скасувати незаконні документи щодо приватизації землі [PERSON], зобов'язати відповідача демонтувати бетонну огорожу та повернути самовільно захоплену земельну ділянку територіальної громади. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, суду пояснили, що дана справа не повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, позивач є неналежним позивачем стосовно повернення землі громади із користування [PERSON] Приватизація землі [PERSON] здійснена законно, в установленому законом порядку. [PERSON] викликався для участі в процедурі узгодження меж земельних ділянок, однак не з'явився, про що було складено відповідний акт і про це зазначено в Акті прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 12.08.2013 року. Також [PERSON] вказувала , що вона не виходила за межі свого землекористування при будівництві паркану вздовж земельної ділянки по провулку, що засвідчено актами перевірки за участю власника землі - Роздільнянської міської ради. У них існує тривалий конфлікт з позивачем стосовно користування проїздом по провулку , однак вона ніякими діями права на проїзд [PERSON] не обмежувала. Тому просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідач Роздільнянська міська рада також позов не визнали. Просили відмовити в задоволенні позову [PERSON], так як порушень земельного законодавства при приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] відповідачем [PERSON] не встановлено. При встановленні паркану [PERSON] не порушені межі земельної ділянки, забезпечений проїзд по провулку вздовж будинку [PERSON] до будинку [PERSON] Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду надала по справі заперечення (а.с.91) , в яких вказала, що позовна заява не стосується її особисто і ніяких вимог до неї позивач не заявив, а тому вона є неналежним відповідачем по справі. Крім цього вважає, що [PERSON] є неналежним позивачем стосовно вимог щодо захисту порушених прав територіальної громади Роздільнянського району Одеської області.(а.с.92) В подальшому суду надала заяву по слухання справи без її участі.(а.с.93) Представник відповідача відділу Держкомзему в Роздільнянському районі [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що відділ Держкомзему при оформленні документів на земельну ділянку [PERSON] діяв в межах закону, так як до технічної документації на землю було надано акт прийомки-передачі межових знаків, до якого було долучено акт про проведення дій по встановленню межових знаків без участі суміжного землекористувача [PERSON] При цьому до акту було надано акт про належне повідомлення [PERSON] про проведення вказаних дій, що давало підстави [PERSON] приватизувати земельну ділянку без згоди [PERSON] Третя особа - реєстраційна служба по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про час та місце слухання справи повідомлені належним чином через кур'єра, в судове засідання не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, давши оцінку законності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель. Згідно ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.9). За вказаною адресою згідно рішення Роздільнянської міської ради від 24.11.1992 року [PERSON] надано в користування під будівництво житлового будинку земельну ділянку площею 880 кв.м., (а.с.99), а також на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 2.12.1994 року додатково за вказаною адресою [PERSON] надано в користування земельну ділянку площею 480 кв.м. під огородництво (а.с.100). Всього в користування передано земельну ділянку площею 1360 кв.м. Будинок 1996 року забудови, згідно технічного паспорту на будинок фактично в користуванні на момент проведення інвентаризації будинку в 1996 році закріплена земельна ділянка площею 1143 кв.м. (а.с.107) На теперішній час земельна ділянка не приватизована . Відповідач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.70) та власником земельної ділянки за вказаною адресою, яка межує з земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS]. Так судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 19.05.1994 року було надано в користування земельну ділянку площею 810 кв.м по [ADDRESS] Одеської області (а.с.10) Згідно рішення Роздільнянської міської ради від 23.06.2010 року припинено право користування [PERSON] частиною земельної ділянки площею 0,05 га в [ADDRESS] та переведено дану земельну ділянку в землі запасу Роздільнянської міської ради і присвоєно цій земельній ділянці юридичну адресу [ADDRESS], а в подальшому дану земельну ділянку передано в користування донці [PERSON] - [PERSON] (а.с.57) Таким чином в користуванні [PERSON] залишилась земельна ділянка згідно вищевказаних рішень Роздільнянської міської ради в розмірі 310 кв.м.(810 кв.м. - 500 кв.м. ) Із наданих суду матеріалів справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існує земельний спір стосовно меж земельної ділянки [PERSON] та розміру її земельної ділянки . В 2012 році [PERSON] звела паркан вздовж скрізного проїзду Г-образної форми з [ADDRESS], який згідно пояснень позивача став перешкодою для проїзду транспорту [PERSON] По даному питанню неодноразово проводились обстеження земельних ділянок та існуючого міжквартального проїзду [ADDRESS] (а.с.62-69) Згідно актів комісійного обстеження від 02.08.2013 року 10.12.212 року проїзд відповідає вимогам ДБН стосовно ширини проїзду і складає 4,80 кв.м., крім того комісією не встановлено фактів самовільного зайняття громадянкою [PERSON] міжквартального проїзду. Безпосередня межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] не змінювалась і закріплена парканом 20-30 років тому. Однак дані висновки комісії по обстеженню земельних ділянок протирічать іншим доказам по справі, які досліджувались судом. Так судом встановлено, що на момент проведення приватизації землі [PERSON] в липні-грудні 2013 року межі її земельної ділянки по [ADDRESS], як і її розмір, не були визначені та узгоджені із суміжними землекористувачами. В ході розгляду справи суду не надано документів, які б підтверджували законність користування [PERSON] земельною ділянкою саме площею 0,0482 га по [ADDRESS], комісією при обстеженні земельних ділянок не встановлено за рахунок чого фактичний розмір земельної ділянки [PERSON] збільшився, що не виключає і її збільшення за рахунок земель міжквартального проїзду, так і за рахунок землі [PERSON], так як розмір фактичного землекористування позивача [PERSON] менший від розміру земельної ділянки, яка за рішеннями Роздільнянської міської ради передавалась йому в користування в 1992 та 1994 роках. Крім цього судом витребувано матеріали технічної інвентаризації по [ADDRESS] в різні періоди часу і із них вбачається, що згідно технічної інвентаризації 1989 року (а.с.182) за вказаною адресою рахувалась земельна ділянка площею 810 кв.м., згідно технічної інвентаризації 2009 року розмір земельної ділянки збільшився до 977 кв.м. (а.с.153), при цьому змінилась конфігурація земельної ділянки і порядок проходження безпосередньої межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] Однак не дивлячись на наявність земельного спору 11.07.2013 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки загальною площею 0,0482 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] для визначення кадастрового номеру земельної ділянки та внесення відомостей до Державного земельного кадастру. (а.с.18) Розмір земельної ділянки визначений в більшому розмірі на підставі фактичного землекористування [PERSON], що підтверджується актом від 12.08.2013 року . (а.с.62) Згідно з статтею 198 Земельного кодексу України (далі - Кодекс) при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із наданих суду матеріалів геодезичної зйомки встановлено її невідповідність кадастровому плану земельної ділянки (а.с.31, 96). Так від точки А до точки В межа проходить вздовж земельної ділянки [PERSON] Згідно актів обстеження земельної ділянки та акту виносу меж в натурі господарські будівлі [PERSON] знаходяться на межі вздовж старої металевої огорожі, тоді як по плану ці будівлі значно відступають від межових знаків, визначних у кадастровому плані. В порушення вимог ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка з суміжними землекористувачем [PERSON] не погоджувалась , акт погодження на місцевості позивачем не підписувався, не узгоджувався та Роздільнянською міською радою не завірявся. Далі згідно акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 12.09.2013 року межі земельної ділянки [PERSON] були закріплені в натурі (на місцевості) . Згідно даних акту при його складенні був відсутній суміжний землекористувач [PERSON] , про що було складено акт від 11.09.2013 року .(а.с.12) Згідно акту від 11.09.2013 року, [PERSON] в назначений для проведення дій по встановленню меж час відсутній вдома, що унеможливило підписання акту прийому передачі межових знаків, [PERSON] згідно акту був повідомлений про приїзд спеціаліста рекомендованим листом 04.09.2013 року. Даний акт підписаний [PERSON] та [PERSON].(а.с.27) Копія листа про виклик [PERSON] для участі в підписанні акту прийомки -передачі межових знаків долучено до матеріалів справи.(а.с.28) Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція). Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Однак в порушення вимог Інструкції [PERSON] про час та місце проведення робіт по встановленню межових знаків належним чином не був повідомлений, про що повідомив в суді, відповідачі по справі також не наддали суду доказів належного сповіщення [PERSON] одним із способів, вказаних в інструкції. Крім того відповідач [PERSON] підтвердила в суді, що в день проведення цих робіт [PERSON] був вдома. На приєднаному до матеріалів справи листі виклику та квитанції про відправлення повідомлення відсутні також дані про належне сповіщення позивача. Оскільки [PERSON] не був належним чином сповіщений про закріплення межовими знаками меж земельної ділянки, то підстав для проведення цих дій у його відсутність не було. 24.12.2013 року рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області №1457 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови. (а.с.11) На підставі вищевказаних рішень на ім'я [PERSON] 26.01.2014 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0482 га по [ADDRESS] Одеської області.(а.с.72) Дана земельна ділянка зареєстрована на ім'я [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності.(а.с.73) Однак суд вважає, що законних підстав для винесення рішення Роздільнянською міською радою 24.1.22013 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] і надання таким чином їй права на приватизацію земельної ділянки без згоди землекористувача сусідньої земельної ділянки [PERSON] у ради не було, оскільки межі земельних ділянок позивача та відповідача належним чином не визначені , є розбіжності в площі земельної ділянки , яка приватизована відповідачем [PERSON], законодавство щодо порядок вирішення даних питань не дотриманий . Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7 (із змінами і доповненнями) передбачає, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Тому рішення Роздільнянської міської ради від 24.12.2013 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови винесене з порушенням вимог ч.2 ст.103, ч.1 ст.106, ч.2 198 ЗК України та вищевказаної інструкції, а тому воно підлягає скасуванню. Оскільки підлягає скасуванню рішення Роздільнянської міської ради від 24.1.2013 року, належить визнати недійсним і свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку, видане на ім'я [PERSON] 26.01.2014 року з відповідним скасуванням державної реєстрації. Стосовно вимог позивача про знесення самовільно збудованого паркану [PERSON] та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки , то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. За змістом ст.152 ч.2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків . Згідно з п.3.19* ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови. У разі, якщо через відсутність таких правил питання огорожі ділянок залишається неврегульованим, внаслідок чого можуть виникати конфлікти з питання влаштування парканів, їх конструкцій, для вирішення конкретної ситуації можуть застосовуватись положення Земельного кодексу України щодо добросусідства. В той же час, слід враховувати, що в будь-якому випадку, огорожа присадибної ділянки не повинна виступати за червону лінію вулиці. Судом по даній справі скасовано правовстановлюючі документи на землю [PERSON] в зв'язку з тим, що по її земельній ділянці не узгоджені та невизначені межі, а тому спірним є і розмір земельної ділянки, яку бажає отримати у власність [PERSON] . Однак до компетенції суду не входить встановлення меж земельних ділянок. Відповідно до ч.3 ст.158 Земельного кодексу України до компетенції органів місцевого самоврядування відноситься вирішення земельних спорів у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок. Тому до вирішення спірних питань щодо меж та розмірів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] підстав вважати , що зведений [PERSON] паркан встановлений з порушенням меж і має місце самовільне захоплення земельної ділянки у суду не має. Також суд вважає, що належить відмовити в позові до [PERSON], відділу Держкомзему в Роздільнянському районі, так як позивачем будь-яких вимог до вказаних відповідачів по справі не заявлено. Судовий збір по справі складає 243,60 кв.м, який сплачено позивачем при зверненні до суду, а тому при задоволенні позову частково з відповідачів [PERSON] та Роздільнянської міської ради належить стягнути вказаний збір на користь позивача в рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: partial