Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

03 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач вказав, що він зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Окрім нього в квартирі зареєстровані син [PERSON] , [INFO], та колишня дружина [PERSON] , [INFO] .. Відповідачка у даному житлі не проживає з лютого 2018 року, її речей в квартирі немає, вона не несе витрат по утриманню квартири. Її реєстрація в квартирі утворює матеріальні проблеми, пов`язані з утриманням квартири, та створює перешкоди у розпорядженні своїм майном. Ухвалою від 06.05.2019 до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] , постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 22.05.2019 до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON] , з кола учасників виключено третю особу [PERSON] . У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав вказаних у позовній заяві. Додатково пояснив, що з відповідачкою їх шлюб розірвано. Відповідачка проживає з іншим чоловіком. У квартирі він проживає з сином [PERSON] . Відповідачка не проживає у квартирі з лютого 2018 року. Вона не оплачує комунальні послуги. У квартирі вона була востаннє в листопаді 2018 року. У квартирі є незначні речі відповідачки, основні свої речі вона забрала. Замки в квартирі замінені, ключів від квартири у відповідачки немає. Він не бажає, щоб відповідачка там проживала, оскільки вона не має на те права. Ця квартира надавалася його батькові. До цієї квартири відповідачка нічого не доклала. У 2012 році було розпочато приватизацію квартири, однак оформлення документів не завершено; документи зникли. Відповідачка заперечила проти позовних вимог. У задоволенні позову просила відмовити. В наданому відзиві вказала, що після реєстрації шлюбу вони з позивачем та сином зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Вели спільне господарство та утримували зазначену квартиру. Певний час позивач лікувався від алкозалежності, не працював, не мав постійного доходу. Всі витрати на його лікування та утримання квартири здійснювались нею. У 2014 році вона спільно із позивачем та сином почали процес приватизації квартири [ADDRESS] , однак оформлення документів не завершено. Вказана квартира є її єдиним житлом. Після погроз з боку позивача, побоюючись фізичного насилля, змушена шукати прихистку у друзів, де постійно проживати не може. З січня 2018 року перебувати у квартирі та мати доступ до речей, які там зберігаються й досі, могла лише за відсутності позивача. 13.02.2019 шлюб ніж ними розірвано. Позивач самовільно, без узгодження з нею, змінив замки вхідних дверей. З питанням припинення протиправних дій позивача вона зверталась до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області. У судовому засіданні відповідачка додатково пояснила, що позивач створив неможливі для неї умови проживання в квартирі. Позивач її гнобив та дійшло до того, що вона боялася там спати вночі. З лютого 2019 року вона постійно не проживає в квартирі через неможливість там знаходитись. Після того як вона вимушено залишила квартиру через нестерпні для неї там умови проживання, вона надавала сину грошові кошти на оплату комунальних послуг. Вона оплачує інтернет. У квартиру прийти з тим, щоб взяти свої речі, вона може лише коли там є її син, сама вона там боїться знаходитись. На даний час вхідні замки змінено та ключа від квартири в неї немає. У квартирі залишилися її речі нажиті протягом всього життя, а саме пральна машинка, холодильник, м`ясорубка, інші речі. Вона на даний час проживає з іншим чоловіком. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Будучи допитаним у якості свідка, суду показав, що сторони його батьки та він з батьком проживає в квартирі [ADDRESS] . Через те, що батько тривалий час зловживав спиртними напоями у них з матір`ю виникали конфлікти. Потім батько зраджував матері. Якийсь час батьки не спілкувалися більше року. Його мати на даний час не проживає в квартирі, бо батько не дає їй можливості там проживати. У неї немає ключа від квартири. У квартирі залишилося багато речей матері. Мати оплачує послуги інтернету. На даний час мати проживає з іншим чоловіком. Свідок [PERSON] суду показав, що позивач його двоюрідний брат. Йому відомо, що відповідачка близько року не проживає в квартирі. За комунальні послуги кошти сплачують батьки позивача. Йому відомо, що між сторонами виникали конфлікти. Відповідачка проживає з іншим чоловіком. Про всі обставини він знає переважно зі слід матері позивача. Свідок [PERSON] , товариш позивача, суду показав, що відповідачка близько двох років не проживає в квартирі позивача. Зі слів позивача знає, що між сторонами були сварки з приводу квартири. Одного разу, будучи на вулиці, він чув сварку між сторонами. За комунальні послуги були борги. Відповідачка проживає з іншим чоловіком. Дослідивши докази, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що 09.03.1978 виконавчим комітетом Бердичівської міської ради було видано ордер №8 на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . До складу сім`ї входили: [PERSON] - голова сім`ї, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син ( а.с. 10). Відповідно до довідки ПП "Житлоремекс 2" від 26.11.2018 за №1445, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO]., разом з ним зареєстровані: дружина - [PERSON] [INFO]., син - [PERSON] , [INFO] ( а.с. 16). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.02.2019, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.17). Згідно довідки МК ВЖРЕП №7 №292 від 21.05.2019, [PERSON] 23.04.2012, згідно розпорядження органу приватизації по м.Бердичеву на праві спільної сумісної власності прийняла участь в оформленні приватизаційних документів на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер [ADDRESS] . На момент оформлення документів склад сім`ї 3 (три) чоловіка (а.с.52). Із заявою про оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] , звертався [PERSON] .. На заяві підпис наймача та повнолітніх членів сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.53) Те що до органу приватизації надійшла заява на приватизацію квартири [ADDRESS] підтверджує і розпорядження органу приватизації. (а.с.54) Свідоцтво про право власності на житло належним чином не оформлено, не зареєстровано згідно законодавства. (а.с.55) Згідно акту ПП "Житлоремекс 2" від 23.11.2018, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO]., разом з ним зареєстровані: дружина - [PERSON] [INFO]., син - [PERSON] , [INFO]. ПП "Житлоремекс 2" поступила заява від [PERSON] про те, що його колишня дружина - [PERSON] не проживає в квартирі з 2018 року, на протязі 8 місяців, що підтвердили сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ( а.с. 15). Між тим, зазначені в акті відомості спростовуються довідкою ПП "Житлоремекс 2" від 20.05.2019 за №109, в якій вказано, що 23.11.2018 було видано акт щодо непроживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначений акт містить недостовірну та недостатню інформацію, записану зі слів [PERSON] , зазначившого [PERSON] , як колишню дружину, перебуваючи з нею у шлюбі на момент звернення, а також те, що з опитаних сусідів підтвердити інформацію погодилось двоє. Звернення [PERSON] та [PERSON] , які є зареєстровані у зазначеному приміщенні, прямо суперечать твердженням сусідів. Зазначена інформація не може бути безперечним підтвердженням факту непроживання [PERSON] за місцем реєстрації, (а.с.50). Відповідно до вимог ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року, заява № 30856/03, KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, § 41-42). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів відсутності відповідачки в квартирі без поважних причин понад 6 місяців, або ж наявності у відповідачки іншого постійного місця проживання. Дослідженими доказами судом встановлено, що тимчасова відсутність відповідачки за місцем її реєстрації пов`язана із неможливістю проживати в житлі через неприязні відносини з позивачем, небажання позивача того, щоб відповідачка проживала в квартирі, відсутністю у відповідачки ключів від квартири, а не з суб`єктивною відмовою відповідачки від свого права на проживання у спірній квартирі. Наявність конфлікту між сторонами щодо житла доводиться показаннями свідків та цю обставину підтвердили сторони. Факт проживання відповідачкою з іншим чоловіком після розірвання шлюбу не може бути беззаперечною підставою для втрати нею права на проживання в квартирі за місцем її реєстрації. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Outcome: dismissed