Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком № 30 "Д" по вулиці О.Кобилянської (колишня вулиця Шаумяна) у місті Камянському (колишнє місто Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що їй на підставі договору про право забудови від 17 вересня 1970 року на праві власності належить будинок № 30 "Д" по вул. О.Кобилянської (колишня вул. Шаумяна) у м. Камянському (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. У БТІ її право власності зареєстроване в реєстровій книзі № 86 за реєстровим № 146632, згідно реєстраційного посвідчення від 07 лютого 1978 року. Розташований зазначений будинок на земельній ділянці, площею 0,0448 га, яка їй теж належить на праві власності, згідно державного акту на земельну ділянку ЯЄ № 971374 від 22 травня 2008 року. З моменту прийняття будинку в експлуатацію вона зареєстрована у належному їй будинку, окрім неї у якості члена сім'ї у будинку була зареєстрована [PERSON], [INFO], яку вона вдочерила та виховала. У 1993 році [PERSON] познайомилася зі своїм майбутнім чоловіком, з яким створила сім'ю та переїхала до нього у тому ж році, точної дати вона непам'ятає. З того часу [PERSON] не проживає [INFO] "Д" по вул. О.Кобилянської (колишня вул. Шаумяна) у м. Камянському (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області ні постійно, ні тимчасово, ні періодично. Ніякого інтересу до будинку, як місця проживання відповідачка не має, не підтримує жодних родинних відносин з нею, залишивши її на старість на самоті. Вона не чинила перешкод у користуванні житловим будинком, навпаки, просила не залишати її одну, але рішення [PERSON] про залишення місця зареєстрованого проживання було добровільним та остаточним. На протязі 25 років відповідачка не проживає у спірному будинку, не приймає участі у сплаті комунальних платежів і проведенні ремонтних робіт. З підстав реєстрації відповідача у її будинку вона позбавлена можливості отримати субсидію та вільно розпоряджатися своєю власністю. Окрім того, вона не може отримати обслуговування Територіального центру соціального захисту як одинока особа, а в силу віку та здоров'я, вона вкрай потребує сторонньої допомоги та догляду. \~ \~ \~ \~19 грудня 2018 року було \~ \~ \~ \~відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не зявилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач причину неявки суду не повідомила, відзив не подала, про місце та час розгляду справи відповідно до п.п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлена належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору про право забудови від 17 вересня 1970 року, посвідченого у Дніпродзержинській держнотконторі від 17 вересня 1970 року за № 1/4363 та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Дніпровської райради № 633 від 16 грудня 1977 року, на праві власності належить будинок № 30 "Д" по вул. О.Кобилянської (колишня вул. Шаумяна) у м. Камянському (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, право власності [PERSON] зареєстроване у Дніпродзержинському БТІ в реєстровій книзі № 86 за реєстровим № 146632, що підтверджується реєстраційним посвідчення м (а.с. 9), листом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" за вих. № 490 від 07 листопада 2017 року (а.с. 10), технічним паспортом (а.с. 13-18). Житловий будинок № 30 "Д" по вул. О.Кобилянської (колишня вул. Шаумяна) у м. Камянському (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, розташований на земельній ділянці за адресою: м. Кам'янське, вул. Шаумяна, 30"Д"-1, належній [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 971374 (а.с. 21). У будинку № 30 "Д" по вул. О.Кобилянської (колишня вул. Шаумяна) у м. Камянському (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, окрім позивача, зареєстрована відповідач, яка з 1993 року добровільно в ньому не проживає і не знялася з реєстрації за вказаною адресою без вчинення їй будь-яких перешкод, що підтверджується довідками за вих. № 1232 від 20 жовтня 2018 року та вих. № 1234 від 23 жовтня 2018 року (а.с. 11, 12), довідкою Дніпровського ВП за вих. № 46.2/12-12918 від 09 листопада 2018 року (а.с. 19), актом про не проживання відповідача № 12.25 від 20 жовтня 2018 року (а.с. 20), домовою книгою (а.с. 22-28). Факт реєстрації відповідача у спірному будинку порушує права та інтереси позивача, оскільки остання не має можливості реалізувати свої права як власника. На момент пред'явлення позову минуло більше 25-ти років, як відповідач добровільно залишила будинок позивача, проживаючи весь цей час за іншою адресою і не маючи потреби у даному житловому приміщенні, тому відповідно до ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачем зберігається її право на користування будинком позивача. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, як власником будинку, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користуваняі житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем її права на користування будинком позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved