Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що 17 листопада 2006 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року її чоловіка [PERSON] на земельну ділянку площею 2,855 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області і належала [PERSON] згідно державного акта на право власності на землю. 11 січня 2007 року [PERSON] склала заповіт: «все моє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право заповідаю: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях», який посвідчено секретарем Бесідської сільської ради. [INFO] року в селі Бесідка Ставищенського району Київської області померла [PERSON], спадщину після її смерті прийняли вони, її діти. [PERSON] за життя не отримала державного акта на право власності на земельну ділянку на своє ім'я, та не зареєструвала своє право, тому земельна ділянка кадастровий № [NUMBER] зареєстрована в Державному земельному кадастрі за померлим [INFO] року [PERSON]. 03 серпня 2017 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно через відсутність правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на вказану земельну ділянку на ім'я спадкодавці та його реєстрації відповідно до законодавства. Позивачі просить суд визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року матері [PERSON] на 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 2,8549 га цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [INFO] року [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року [PERSON] виданого 17 листопада 2006 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою за реєстром №3522 та згідно Державного акта на право власності на землю на бланку серія [NUMBER] виданого Бесідською сільською радою на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Бесідської сільської ради від 26 березня 2001 року та зареєстрованого 12 травня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №63, вартістю 82200,50 гривень. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, представник позивачів подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у відсутність позивачів. Представник відповідача Ставищенської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, до суду адміністрація подала лист про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника адміністрації. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Матеріалами справи встановлено, що 17 листопада 2006 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою за реєстром №3522 на бланку [NUMBER] на ім'я [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER], після смерті [INFO] року її чоловіка [PERSON] на земельну ділянку площею 2,855 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області і належала [PERSON] згідно державного акта на право власності на землю [NUMBER] виданого на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Бесідської сільської ради від 26 березня 2001 року та зареєстрованого 12 травня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №63 (а.с. 21). 11 січня 2007 року [PERSON], склала заповіт: «все моє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право заповідаю: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях». Заповіт посвідчено секретарем Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області [PERSON] за реєстром №2, що підтверджується дублікатом заповіту (а.с. 20). Заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі за №43159871, що підтверджується інформаційною довідкою (а.с. 35). [INFO] року в селі Бесідка Ставищенського району Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 34 зв). Спадщину після її смерті прийняли позивачі, діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується спадковою справою щодо майна померлої заведеною в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі (а.с. 32-36). Всупереч діючим на той час вимогам закону ( статті 125,126 ЗК України) [PERSON] за життя не отримала державного акта на право власності на земельну ділянку на своє ім'я, та не зареєструвала своє право, тому земельна ділянка кадастровий [NUMBER] зареєстрована в Державному земельному кадастрі за померлим [INFO] року [PERSON], що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3211440292018 (а.с. 22-24). На час внесення відомостей про вказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру, які відповідають існуючим характеристикам об'єкта в натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів (ст. 11 ЗУ «Про Державний земельний кадастр») земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], право на яку посвідчено державним актом на право власності на землю [NUMBER] від 12.05.2001 року, має дійсну площу - 2,8549 га, що підтверджується довідкою від 09.04.2018 року державного кадастрового реєстратора (а.с. 25). 03 серпня 2017 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №653/02-31, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно через відсутність правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на вказану земельну ділянку на ім'я спадкодавці та його реєстрації відповідно до законодавства, що підтверджується копією вказаної постанови (а.с. 26). Відповідно до висновку експерта вартість земельної ділянки становить 82200,50 грн (а.с. 27). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 126 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 вказаного Кодексу). Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1220, 1223 частини 3 Цивільного Кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 статті 1225 вказаного Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як встановлено ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України (16.01.2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається із п. "г" ч.1 статті 81 Земельного Кодексу України ( від 25 жовтня 2001 року) громадяни набувають права власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину або ж державної реєстрації права на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину. Згідно статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час їх внесення до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів в натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. З урахуванням положень ст. ст. 15 ч. 1, 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Підпунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання прав. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя набула право власності на вищевказану земельну ділянку, а тому це право в силу статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті останньої, а позивачі в своє чергу отримали кожен право на 1/3 частини вказаної ділянки як спадкоємці за заповітом, і оскільки відповідачем позов визнається, то він підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позову кожен із позивачів сплатив судовий збір в сумі 274 грн. (а. с. 1-2). А відтак позивачам із Державного бюджету слід повернути 50 відсотків сплаченої суми судового збору, що становить 137 грн. кожному. Згідно із ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Outcome: approved