Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7 853,39 грн. та 90 000,00 грн. моральної шкоди, стягнення витрат по оплаті судового збору, посилаючись на те, що 26.04.2016 року о 17.00 год. в м.Івано-Франківську по вул.Галицька, неподалік будинку 90, керуючи автомобілем [NUMBER] відповідач [PERSON] недотримуючись правил дорожнього руху в наслідок чого автомобіль [NUMBER] зазнав суттєвих механічних пошкоджень. Винуватцем даної ДТП є [PERSON], який визнав свою вину повністю, а тому було оформлено європротокол. Відповідно до акту № АО-1305/1 здачі-прийняття роботи(надання послуг) від 13.05.2016 року вартість матеріального збитку заподіяного позивачеві як власнику т/з становить 12 490,00 грн. Станом на 07.08.2017 року страховою компанією, в якій застрахований відповідач ПАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта позивачеві було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4636,61грн. Загальна сума матеріальних збитків спричинених позивачеві (власнику автомобіля) в результаті ДТП , що мала місце 26.04.2016 року становить 7853,39 грн. Станом на 07.08.2017 року жодних взаєморозрахунків відповідача [PERSON] з позивачем не проводились, відповідач відмовляється від відшкодування завданих йому збитків. Крім матеріальної шкоди позивачеві було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у звязку із протиправною поведінкою щодо позивача, а також душевних стражданнях у звязку із пошкодженням належного позивачеві майна автомобіля. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 90 000 грн. А тому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 7853,39 грн., моральну шкоду у розмірі 90 000 грн. та судові витрати. 28.01.2019 року позивач подав заяву про зменшення розміру моральної шкоди, відповідно до якої просив про стягнення в його користь моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. (а.с.69, 70). Позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про зменшення розміру моральної шкоди, просив задоволити в повному обсязі(а.с. 67). Представник відповідача послався на розсуд суду, оскільки, позовної вимоги до\~ ПАТ НАСК ОРАНТА не заявлено, а страховою компанією було сплачено страхову суму відповідно до дослідження № ВО4857ВА-3 від 20.05.2016 року(а.с 73). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 57, 66). Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду 26.04.2017 року о 17.00 год в м. Івано-Франківську по вул. Галицькій не подалік будинку 90 водій автомобіля [NUMBER], внаслідок чого т/з позивача зазнав суттєвих механічних пошкоджень(а.с.24). Відповідно до дослідження № [NUMBER] 3 від 20.05.2016 року, складеного спеціалістом ТОВ Гарант АСІСТАНС, який діє на підставі Агентської угоди №08-03-26/15-01-10 від 01.03.2010 р., за заявою [PERSON] від 26.04.2016 року про проведення автотоварознавчого дослідження розмір матеріального збитку завданого власнику КТЗ:\~ Paugeot 301 д.н.з. [NUMBER] становить 4 636,61 грн.(а.с.75-77). Страхове відшкодування в розмірі 4636,61грн. ПАТ НАСК ОРАНТА було виплачено позивачеві, про що у судовому засіданні повідомив представник страхової компанії та підтвердив сам позивач. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. П.4 вищезазначеної постанови передбачено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. \~ Статтею 3 Закону №1961-IV передбачено, що обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоровю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди.\~ Згідно ст. 5 Закону №1961-IV обєктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, пов»язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.\~\~\~\~\~\~Окрім того, за змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як вбачається з матеріалів справи позивач не погоджувався з розміром виплаченого страхового відшкодування в сумі 4\~ 636,61 грн., оскільки, відповідно до [PERSON] № АО-1305/1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.05.2016 року загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ становить 12 490,00 грн. ПДВ 0,00 грн. Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ 12 490,00 грн. (а.с.31). Та 29.07.2016 року звернувся із заявою до Голови правління НАСК Орантапро перегляд суми страхового відшкодування на основі [PERSON] № АО-1305/1 (а.с.27). Листом від 11.08.2016 року №09-02-12/9289 позивача повідомлено про те, що згідно страхового [PERSON] №ОЦВ-16-3378/1НАСК ОРАНТА та поданої заяви позивача про страхове відшкодування, Страховиком 18.07.2016 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 4 636,61 грн. на рахунок АППБ Аваль. Крім того, зазначено, що позивачем до НАСК Оранта подано документи по ремонту з ПП [PERSON]О., що свідчить про те, що транспортний засіб Paugeot 301 д.н.з. [NUMBER], ремонтувався не на спеціалізованому для даної моделі транспортного засобу станції технічного обслуговування. А тому відсутні підстави для здійснення перегляду розміру страхового відшкодування, згідно наданих документів по ремонту з ПП [PERSON]О.(а.с.28). 10.02.2017 року позивач звернувся із скаргою до Моторно(транспортного) страхового бюро України для перевірки в частині дотримання страхового законодавства НАСК Оранта\~ щодо бездіяльності та невиплати позивачу суми відшкодування за страховим випадком(а.с.29), на що отримав листа №4.2-10/6038 відповідно до якого [PERSON] було розяснено, що у випадку незгоди з прийнятим страховиком рішенням, спір між позивачем та страховиком може бути вирішений у судовому порядку(а.с.30). Як вбачається з позовної заяви позивач звертається до суду з позовом до НАСК Оранта проте позовної вимоги до страхової компанії не заявляє жодної. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] різницю між загальною вартістю матеріального збитку потраченого на відновлення свого транспортного засобу відповідно до [PERSON] №АО-1305/1 від 13.05.2016 року та виплаченим страховим відшкодуванням - у розмірі 7 853,39 грн. Як вбачається з [PERSON] №АО-1305/1 від 13.05.2016 року наданим ПП Грицак [PERSON] вартість робіт по ремонту т/з Paugeot 301 д.н.з. [NUMBER] становить - 12 490 грн., згідно дослідження № [NUMBER] 3 проведеного аварійним комісаром [PERSON] матеріальний збиток завданий власникові КТЗ Paugeot 301 д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, складає : 4 636,61 грн. (а.с.31). Ремонт транспортного засобу Paugeot 301 д.н.з. [NUMBER] здійснювався ПП [PERSON]О., який не є спеціалізованою станцією технічного обслуговування для даної моделі транспортного засобу. Крім того, [PERSON] №АО-1305/1 від 13.05.2016 року наданий ПП Грицак [PERSON], не містить інформації щодо фізичного зносу т/з, а тому є неналежним доказом та не може бути підставою для стягнення шкоди. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП 7 853,39 грн. матеріальної шкоди - різниця між загальною вартістю матеріального збитку потраченого на проведення відновленого ремонту транспортного засобу відповідно до [PERSON] №АО-1305/1 від 13.05.2016 року та виплаченим страховим відшкодуванням є не обгрунтованою та не підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31\~ березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Враховуючи стан здоровя позивача, оскільки в ході судового розгляду було доведено протиправність діяння відповідача, яке виразилось у спричиненні матеріальної шкоди позивачу, так як вказаними діями відповідача завдано позивачу значних душевних страждань, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] завданої моральної шкоди слід задоволити частково, стягнувши з останнього в користь позивача 2 000 грн. спричиненої йому моральної шкоди. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача сплаченого судового збору, то вона підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд прийшов до висновку, що до задоволення підлягає позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 640,00 грн. судового збору. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до постанови пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року №4, Пленуму Верховного Суду України від 31\~ березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 01.07.2004\~№\~1961-IV, ст.ст. 15, 23, 280, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України,

Outcome: approved