Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В жовтні 2015 року позивачка, яка є рідною бабусею малолітньої дитини, звернулася до суду до відповідача з наданням в подальшому уточненої позовної заяви про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його доньки [PERSON],[INFO], та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Позивачка вказує на те, що відповідач та її донька [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка після смерті матері ( [PERSON] померла [INFO]) проживає з позивачкою. Відповідач не виконує батьківського обов'язку щодо виховання доньки, не піклується про її здоров'я, фізичний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги, жодного разу не навідувався до доньки, не поцікавився долею дитини після смерті матері. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини. Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.02.2016 року позов задоволено, позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO] Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 року і до досягнення нею повноліття, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 21 листопада 2016 року заочне рішення скасоване. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 13.07.2016 року задоволено заяву [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , орган опіки та піклування виконкому ММР про усиновлення. Усиновлено громадянами України [PERSON] та, [PERSON] дитину [PERSON], [INFO] [PERSON] є рідною тіткою дитини ( сестра померлої матері), дитина з березня 2016 року проживає в їх родині, ввважає їх за батьків, а їх дітей [PERSON], 2005 р.н., та [PERSON] 2012 р.н. - братом та сестрою. Позивачка в судове засідання не з'явилася , направила своїх представників, які у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Наголосили суду на тому, що на теперішній час дитина проживає у повній родині , а батька погано памятає. Батько протягом останнього року не цікавився життям дитини, а коли у жовтні 2016 року забрав її зі школи і повіз до м.Одеса, де проживав тоді, то дитина злякался, бажала повернутися додому і до теперішнього часу боїться , що батько [PERSON] може забрати її знову. Просили позбавити відповідача батьківських прав , оскільки та родина, де проживає після смерті матері дитина зараз, піклується про неї як про рідну доньку, вони зробили усе можливе , щоб вилікувати дитину . Так дитина мала вади мовлення, страждала на астенію. На теперішній час завдяки зусиллям батьків і заняттям з логопедом та розвивальними вправами дитина добре розмовляє, вільно спілкується, успішно навчається в першому класі. Батько , знаючи про проблеми дитини, жодної допомоги в її вихованні, розвитку, моральному та психологічному, розумовому розвитку не надавав. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задволення позову. Зазначили, що батько не ухилявся від виховання і утриманя дитини, а навпаки, саме позивачка та [PERSON] переховували дитину від нього після смерті матері. Він бажає виховувати свою єдину дитину, надати їй освіту, піклуватися про неї, звісно проживати разом з донькою. Має постійну роботу водія, двокімнатну квартиру у Миколаєві, де проживає разом з матірю та вітчимом. Третя особа [PERSON] та його представник просили про задоволення позову. Зазначили, що чергова зміна родини для дитини , яка щойно почала нормально розвиватися та відчувати себе частиною повної родини, де про неї піклуються та люблять, знову призведе її до важкої психологічної травми . Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги, оскільки поведінка відповідача свідчить про його свідоме ухиляння від батьківських обовязків. Вислухавши пояснення учасників процесу, зясувавши думку дитини, представника органу опіки та піклування, вивчивши доводи позову, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2008 року донька позивачки [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на «[PERSON]». Від шлюбу народилась дитина - донька [PERSON], [INFO] Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 02.12.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та відповідачем. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з матір'ю. 08 вересня 2011 року рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Як свідчать надані відповідачем квитанції, щонайменше з 2013 року він щомісяця сплачував аліменти урозмірі 300 грн на місяць. в судовому засіданні зазначив, що вважав що повинен сплачувати мінімальні аліменти "як по закону", а про те, що стягнуто аліменти у більшому розмірі , не знав. [INFO] мати дитини [PERSON] померла. Після смерті дружини аліменти не сплачував, кошти на утримання дитини не надавав, як пояснив в судовому засіданні - не вважав за потрібне надавати кошти родичам колишньої дружини, з якими у нього неприязнені стосунки, до того ж знав, що у них дитина не буде голодувати. Відповідно до характеристик, відповідач за місцем свого проживання та останнього місяця роботи характеризується позитивно. Протягом 2010-2012 року тричі притягався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у нетверезому стані. Згідно інформації Дошкільного навчального закладу №10 від 26.10.2015 року, вихованням дитини, вихованкою ДНЗ займається бабуся [PERSON] Станом на час розгляду справи - дитина є ученицею першого класу ЗОШ № 46, вихованням та піклуванням займаються батьки [PERSON] та [PERSON] Згідно характеристики навчального закладу - дитина має достатній рівень навичок та знань, добре навчається, батьки слідкують за її навчанням. Разом з тим, станом на березень 2015 року згідно висновку псхолого-медико-педагогічної комсісії, дитина мала загальне недорозвинення мовлення ІІ ступеню, знижений рівень навчальних можливостей, невисоку працездатність, ознаки астенії. Рекомендовані заняття з психологом, спостереження у дитячого психіатра, офтальмолога. [PERSON] не заперечував, що не займався лікуванням доньки. Відповідно до висновку від 10.02.2016 року Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , 2008 р.н. Скласти акт обстеження житлово-побутових умов проживання батька [PERSON] не надалося можливим, в результаті неодноразових виходів за адресою його реєстрації двері ніхто не відкривав. Після отримання запрошення 03.12.2015 року [PERSON] разом зі своєю матірю звернулися до Служби у справаїх дітей адміністрації Центрального району з заявою " про наданні допомоги у реалізації права дитини жити та знаходитмся разом з батьком". Під час подання заяви батько вів себе агресивно, вживав нецензурну лайку. Після цього до служби не звертався, жодних пояснень стосовно ставлення до позбавлення батьківських прав не надав, а також не надав витребувані службою документи. Згідно соціально-психологічного висновку дитини від 15.12.2015 року, стосунки з бабусею є емоційно комфортними, неконфліктними, доброзичливими. Дитина відчуває з її боку піклування, любов, підтримку та захист, проявляє до неї теплі позитивні почуття. Стосунки з біологічним батьком є емоційно дискомфортними, між ними відсутній будь-який емоційний зв'язок. Дитина зазначає, що в неї немає батька [PERSON] , що такого вона не пам'ятає та не знає. Відповідно до висновку від 27.02.2017 року Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , 2008 р.н. Під час засідання [PERSON] вказано на неправдивість вказаної ним інформації щодо його необізнаності про позбавлення батьківських прав і про проживання в Миколаєві, адже він проживає в м.Одеса у новій родині. Згідно соціально-психологічного висновку дитини від 12.12.2016 року, дитина у новій родині почуває себе комфортно , ввавжає усиновлювачів своїми батьками, себе частиною їх родини. До заявника дівчинка відчуває страх, боїться , що він може її викрасти. Згідно соціально-психологічного висновку дитини від 14.04.2017 року, дитина у новій родині почуває себе комфортно , вважає усиновлювачів своїми батьками, вони її люблять, піклуються, допомагають з навчанням, спільно проводять дозвілля . 16.12.2016 року [PERSON] подарував дитині 1\\2 частину чотирикімнатної квартири, загальною площею 78,2 кв.м. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). За змістом абз. 2, 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»з подальшими змінами, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно висновку виконкому ММР , як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє дитині належної уваги, не цікавиться її здоров'ям, розвитком та подальшою долею, має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Дитина взагалі не знає його як свого рідного батька. Сприймає як батьків свою теперішню родину, де почувається комфортно- тому позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним. За участі спеціаліста педагога та у присутності представника органу опіки та піклування була заслухана думка дитини, яка пояснила, що живе з батьком [PERSON] та мамою [PERSON], братиком [PERSON] та сестричкою [PERSON], котиком та собачками. В родині їй комфортно, вона любить обох батьків, з задоволенням ходить до школи, більш за все любить грати з сестричкою [PERSON], до батька [PERSON] не хоче навіть підійти. За положенням п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківськихобов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька і можливо лише при доведенні винної поведінки останнього, його свідомого нехтування своїх батьківських обов'язків, а складні стосунки між батьками не повинні впливати на інтереси дитини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійсненні цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Справи щодо відібрання дітей і позбавлення батьківських прав неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому: Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава -відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004 -III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії» (K. A. v. Finland), № 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003 -I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії» (Moser v. Austria), № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», пп. 73- 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Але з попередньої поведінки батька не вбачається його готовність та бажання щодо співпраці з "соціального консультування" по психологічному стану дитини, її подальшого духовного розвитку. Адже , як він сам зазначав в судовому засідання, що знав і про мовні проблеми дитини, і про вади зору, але вважав, що не він повинен цим займатися - " у неї ж мама є, вона і повинна була займатися". Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди повинен врахувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В матеріалах справи достатньо даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дитини ( навіть до смерті матері - тоді ніхто не чинив перешкоди у побаченні з дитиною, він бачив доньку останній раз півроку потому) та даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - достовірно знаючи про звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав він не вчинив жодних дій щодо запобігання цьому. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з положеннями ст. 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Таким чином, думка дитини має бути з'ясована і врахована судом при розгляді справ, що стосується її прав, на що суд також звертає увагу. Дитина, хоча і є малолітньою, але їй виповнилося повних 8 років, чітко висловила своє ставлення до батька, під час перебування в залі судового засідання навіть не дивилася на батька, не підійшла до нього . На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходичи із наявності обставин самоусунення відповідача від участі у вихованні, утриманні, харчуванні, лікуванні, наданні освіти, спілкуванні з малолітньою донькою, тим більше яка залиилася без материнського піклування. До того ж, достовірно знаючи про місце проживання дитини, відповідач не вчиняв жодних дієвих заходів щодо побачення з дитиною, її підтримки після смерті матері . Суд не може прийняти до уваги його заперечення стосовно того, що він не зміг побачити доньку , бо декілька разів приходив, а йому не відчиняли двері. В той же час , як з'ясувалося під час розгляду справи, відповідачу в січні 2016 року вже було достовірно відомо про перебування справи у суді щодо позбавлення його батьківських прав, але він свідомо не зявлялвся ні на засідання комісії у справах дітей, де розглядалося питання , ні на засідання суду. Але не зрозуміло , яким чином він сподівався на повідомлення, якщо на той час він за місцем реєстрації в м.Миколаєві не проживав та повісток не отримував, а свою адресу проживання в м.Одесі повідомляти відмовлявся, газету "Рідне Прибужжя" , де здійснювався його виклик - він не читає. Суд не вважає за поважні його пояснення , що через наявність "багатьох нюансів в житті і проблем з роботодавцем, з яким уклав неофіційний трудовий контракт в м.Одеса" не міг приїхати в Миколаїв . Але через 9 місяців потому він усвідомив, що повинен повернути доньку і звернувся за правовою допомогою. Отже , за відсутності жодних поважних причин та пояснеь такого ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обовязків, нехтування викликами на засідання органу опіки та піклування щодо попереднього розгляду питання про позбавлення його батькіських прав - суд розцінює його поведінку саме як ухилення батька від виконання своїх обов'язків , свідоме нехтування ними, що є підставою для позбавлення [PERSON] батькіських прав. Адже його твердження, що більше таке не повториться - не є переконливими для суду. Більше того, навіть під час судових засідань, відповідач спочатку стверджував, що не знав про смерть колишньої дружини близько півтора місяці, а коли з'ясувалося, що дізнався вже через тиждень - не зміг пояснити, для чого говорив неправду.Як не зміг пояснити і те, що спочатку стверджував, що не знав про позбавлення його батькіських прав аж поки не забрав дитину зі школи в жовтні 2016 року, а потім зясувалося, що він чекав повідомлення з Служби у справах дітей з грудня 2015 року. До того ж, суд враховує і поведінку відповідача під час судового засідання ( висловлювання нецензурную лайкою, підвищення голосу навіть під час допиту доньки, поведінку його матері , з якою буде проживати і дитина в разі проживання з батьком, яка відвідувала судові засідання з портретом померлої [PERSON] в присутності її близьких родичів, а також писала офіційні заяви до навчальних закладів де навчалася дитина - про дійсні причини загибелі її матері, що не є етичним). Для малолітньої дитини, яка отримала психологічну травму у вигляді спочатку розлучення батьків, потім смерті матері, перебування у спокійній та доброзичливій атмосфері родинного затишку є життєво необхідним як для фізичного, так і психічного здороя та розвитку. Відповідач можливість та спроможність створити такі умови для дитини - суду не довів. Натомість, Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони приватними чи державними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини ( ч.1 ст. 3 Конвенції). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основу відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч.1 ст. 18 Конвенції). Враховуючи вищевикладене, обставини життя дитини, що склалися на час вирішення даної справи , виходячи насамперед з найвищих інтересів дитини , суд вважає за доцільне позбавити відповідача його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.164 СК України. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що на час вирішення справи, дитина перебуває на утриманні родини [PERSON], а не позивачки, а вони вимог про стягнення аліментів не заявляли, то у задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання дитини - слід відмовити. Відповідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial