Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського міського суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошлях" на його користь грошові кошти в сумі 72500 грн.. В обгрунтування позовних вимог вказує, що на виконання умов п. 2.1 договору про безвісоткову зворотну фінансову допомогу №170914 від 17.09.2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Автошлях", позивач вніс на розрахунковий рахунок відповідача 27000 грн.. За умовами вказаного договору, Позичальник повинен повернути Позикодавцю в строк до 17 березня 2015 року отриману від нього суму грошових коштів в розмірі 27000 грн.. Крім того, на виконання умов п.2.1 договору про безвісоткову фінансову допомогу №160615 від 16.06.2015 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Автошлях" позивач вніс на розрахунковий рахунок відповідача 45500 грн. За умовами вказаного договору, Позичальник повинен повернути Позикодавцю в строк до 10 липня 2015 року отриману від нього суму грошових коштів в розмірі 45500 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 вересня 2014 року між [PERSON] та ТОВ "Автошлях" в особі директора [PERSON] укладено договір про безвісоткову фінансову допомогу №170914, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику у користування на термін, визначений нижче, суму грошових коштів без нарахування процентів або інших видів компенсації як плати за користування наданими коштами (звортну безвідсоткову фінансову допомогу), а Позичальник зобов"язується повернути отриману грошову суму в порядку і термін, передбачені даним договором. Сума грошових коштів, яка надається Позичальнику, становить 27000 грн. Термін повернення встановлений до 17 березня 2015 року. Крім того, 16 червня 2015 року між [PERSON] та ТОВ "Автошлях" в особі директора [PERSON], укладено договір про безвісоткову фінансову допомогу №160615, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику у користування на термін, визначений нижче, суму грошових коштів без нарахування процентів або інших видів компенсації як плати за користування наданими коштами (зворотну безвідсоткову фінансову допомогу), а Позичальник зобов"язується повернути отриману грошову суму в порядку і термін, передбачені даним договором. Сума грошових коштів, яка надається Позичальнику, становить 45500 грн. Термін повернення встановлений до 10 липня 2015 року. Згідно з п. 1.1. кожного з договорів позикодавець надає підприємству поворотну фінансову допомогу, а підприємство зобов"язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Правовою основою для отримання поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відповідно до ст.ст.1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" надання коштів у позику відноситься до фінансових послуг. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього ж Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб"єктами підприємницької діяльності. Як визначено пунктом 1 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону, фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 5 цього ж Закону можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно - правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Отже, законодавством України передбачено можливість надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (послуги, позики) лише фінансовими установами, а у вичерпних випадках - організаціями (юридичними особами та фізичними особами - суб"єктами підприємницької діяльності. В жодному разі позикодавцем не може виступати фізична особа. Як встановлено судом, згідно виписки із Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, що особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені підприємства є [PERSON] і докази про наявність інших уповноважених осіб відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин - це правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Таким чином суд приходить до висновку, що договори про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є нікчемними. Позивач у справі не вправі був укладати договори безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, оскільки не мав належного обсягу цивільної дієздатності а відтак, позивачем порушено ч. 2 ст. 203 ЦК України. Крім того, суд не приймає до уваги квитанції про внесення поворотної фінансової допомоги від засновника [PERSON] на загальну суму 72500 грн., оскільки не дають можливості вважати їх належними доказами на посвідчення виникнення позикових відносин між сторонами. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed