Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду . в обгрунтування позову зазначає про те, що 15 травня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП банк" ( правонаступником якого є ПАТ "ОТП банк" було укладено Кредитний договір № ML-503 /021/2008 , відповідно до якого банк надав позивачу кредит в сумі 141032,54 дол.США на оплату комісії банку 1382,54 дол.США та на купівлю нерухомого майна 139650,00 дол.США строком до 15 травня 2028 року. 15 травня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП банк" ( правонаступником якого є ПАТ "ОТП банк" було укладеного договір поруки SR -503/021/2208 , за яким поручитель зобов"язалася відповідача за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов"язань перед Кредитором. Крім того 18 липня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП банк" ( правонаступником якого є ПАТ "ОТП банк" було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії . відповідно до якого [PERSON] отримав 30000дол.США на фінансування поточної діяльності позичальника. З метою забезпечення виконання умов вказаного вище договору 18 липня 2008 року між ЗАТ "ОТП банк" ( правонаступником якоє є ПАТ "ОТП банк"та [PERSON] укладено Договір поруки № SR -SME 503/196/2008 , відповідно до якого Поручитель зобов"язалася відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобов"язань перед Кредитором та Кредитним договором . в повному обсязі таких зобов"язань. Єдиним засобом платежу. який застосовуєтьс при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. оскількі оспорювані договори укладені в іноземні валюті дол.США , просить визнати вказані договори недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені виоги за вищевикладеними обставинами та просила позов задовольнити. Представник відповідача та третьої особи просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність . Вислухавши пояснення сторін, дрслідивши матеріали справи , судом встановлено наступне . 15 травня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП банк" ( правонаступником якого є ПАТ "ОТП банк" було укладено Кредитний договір № ML-503 /021/2008 , відповідно до якого банк надав позивачу кредит в сумі 141032,54 дол.США на оплату комісії банку 1382,54 дол.США та на купівлю нерухомого майна 139650,00 дол.США строком до 15 травня 2028 року. 15 травня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП банк" ( правонаступником якого є ПАТ "ОТП банк" було укладеного договір поруки SR -503/021/2208 , за яким поручитель зобов"язалася відповідача за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов"язань перед Кредитором. Крім того 18 липня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП банк" ( правонаступником якого є ПАТ "ОТП банк" було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії . відповідно до якого [PERSON] отримав 30000дол.США на фінансування поточної діяльності позичальника. З метою забезпечення виконання умов вказаного вище договору 18 липня 2008 року між ЗАТ "ОТП банк" ( правонаступником якоє є ПАТ "ОТП банк"та [PERSON] укладено Договір поруки № SR -SME 503/196/2008 , відповідно до якого Поручитель зобов"язалася відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобов"язань перед Кредитором та Кредитним договором. Статтею 99 Конституції України встановлено , що грошовою одиницею України є гривня . При цього не встановлено якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку , встановлених законом . Тобто , відповідно до законодавства , гивня має статус універсального платіжного засобу , який без обмежень приймається на всій території України , однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України . Основним законодавчим актом , який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет КМУ « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» . Стаття 1054 ЦК України передбачає , що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець ) зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому у відповідності із ст..2 Закону України «Про банки та банківську діяльність « кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Ст.47 та ст..49 цього Закону визначають операції банків і розміщення залучених коштів від свого імені , на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти , яка використовується . Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2ст.5 цього ж Декрету . Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій , письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій , що затверджене Постанової Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ мають право здійснювати операції з валютними цінностями , серед яких : -неторговельні операції з валютними цінностями ; -операції готівковою іноземною валютою ( купівля,продаж,обмін) .що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти , які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами ; -ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті та клієнтів нерезидентів у грошовій одиниці України ; -залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України ; -залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках ; -інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України . З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті . Щодо вимог підпункту «г»п.4 ст. 5 Декрету КМУ , який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті , якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі , то на сьогодні не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті . Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу , затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року № 483 , використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється , якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк( ця норма стосується лише тих операції уповноваженого банку на здійснення яких НБУ видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями . Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій , єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій , отриманої у встановленому порядку . Тому при розгляді даного спору про визнання недійсним договору про надання кредиту в іноземній валюті суд враховує , що у разі наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу НБУ ,здійснення кредитної операції у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства . Крім того ,не існує жодних підстав для застосування ст..652 ЦК України для визнання недійним договору поруки , оскільки позивачкою за зустрічним позовом не надано жодної істотної обставини для розірвання договору поруки . У відповідності до вимог ст.. 559 ЦК України існує вичерпний перелік осбавин за якими припиняється порука . Жодне із положень ст..559 ЦК України не може бути застосоване до договірних правовідносин , які склалися між банком та відповідачами за первісним позовом . Згідно вимог ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання . При зверенні до суду позивач не надав жодних доказів щодо недотримання сторонами вимог передбачених ч.1-3,5 ,6 ст.203 ЦК України Вищенаведними нормами ЦК України визначено підстави, за умови навності яких правичин визнається недійсним, а також те. що тільки за наявності таких підстав є необхідною передумовою для визнання правочину недійсним. За наведеного вище, доводи сторони позивача є безпідставники та необгрунтованими, а спірні договори відповідають нормам чинного законодавства - в зв"язку з чим підстави для задоволення позовних вимог - відсутні, в задоволення яких слід відмовити.

Outcome: dismissed