Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. [PERSON] позовній заяві з уточненими позовними вимогами зазначила та в судовому засіданні пояснила, що вона є внучкою [PERSON], яка померла 24.05.2013 року. За життя спадкодавець [PERSON] належно розпорядилася своїм майном та залишила заповітне розпорядження в користь позивачки. Після смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що розташоване в м. Косів вул. Франка, №50 Івано-Франківської області. Спадкове майно складалося з 3/10 частин житлового будинку (квартира №3) з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки площею 0,0660 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , земельної ділянки площею 0, 0110 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в м. Косів по вул. Франка, 50. Реєстраційною службою Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області було зареєстровано за нею право власності на 5/20 частин житлового будинку, що відповідає 5/6 частки - квартири №3 та господарських будівель і споруд: гараж Д 5/6 частки, 5/18 частина криниці №1, 5/18 частина огорожі №2-3, 5/18 частина вбиральні Г, що розташовані по вул. Франка, 50, в м. Косів Івано-Франківської області. Реєстраційною службою Косівського РУЮ 12.04.2016 р. також зареєстровано право власності на 5/6 частин земельної ділянки з загальної площі 660 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 5/6 частин земельної ділянки з загальної площі 110 кв.м. для ведення особистого селянського господарства , що розташовані по вул. Франка, 50 в м. Косів Івано-Франківської області. Відповідач, [PERSON] являється чоловіком спадкодавця. За ним визнано право власності на спадкове майно, а саме на 1/20 частку житлового цегляного будинку, загальною площею 177,3 кв.м., житловою площею 75,9 кв.м., тобто на 1/6 частину квартири № 3 з господарськими будівлями і спорудами -1/6 частину гаража «Д», 1/18 частину криниці №1, 1/18 частину огорожі №2-3 та на 1/18 частки вбиральні «Г» по вул. Франка, 50, у м. Косові; по 1/6 частині земельних ділянок: площею 110 кв.м , призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої у м. Косові по вул. Франка та площею 660 кв.м. призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , розташованої у м. Косові по вул. Франка, 50. Однак спільної згоди з відповідачем відносно порядку користування спадковим майном та виділу в натурі часток із майна , що є у нас у спільній частковій власності , вони не дійшли. Відповідач зайняв все приміщення в квартирі [ADDRESS] та чинить їй перешкоди в користуванні спадковим майном. Ключі від квартири знаходяться у відповідача. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів та просила їх допомогти вселитися в спадкову квартиру, але відповідач не реагує на їхні рекомендації. Іншого житла, крім спадкового, вона на праві власності не має. У зв"язку із негативною протиправною поведінкою відповідача по відношенню до неї, як власника 5/6 частин спірної квартири, а також через те, що вона не може проживати в цій квартирі, користуватися приміщенням, яке належить їй на праві власності. Просить позов задоволити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги заперечив та суду пояснив, що він дійсно перебував у шлюбі із спадкодавцем [PERSON], яка померла 24.05.2013 року. Коли вони почали проживати в квартирі, яка є предметом спору, то в ній нічого не було і вони разом приводили її до ладу. Після смерті дружини, право власності на більшу частину квартири перейшло до внучки [PERSON] Однак, з [PERSON] вони не можуть дійти до спільної згоди відносно порядку користування спадковим майном. Спадкова квартира є однокімнатною, він проживає в квартирі один. На грошову компенсацію за належну йому частку в майні він згідний, однак в більшому розмірі. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає необхідним позов задоволити із наступних підстав. Так, положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно копії заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 1737 від 04.08.2009 року (а.с.17), [PERSON], [INFO], заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося [PERSON], [INFO]. Однак, надала право довічного проживання в належній [PERSON] квартирі № 3, що знаходиться в м.Косові по вулиці Франка, 50, Івано-Франківської області - [PERSON]. Копіями державних актів на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 637871 та серії ЯМ № 637872 від 19.10.2012 року (а.с.12-13), стверджується той факт, що [PERSON], яка померла 24.05.2013 року, належала земельна ділянка площею 0,0660 га., цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вулиці Франка, 50, міста Косів, Косівського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер: 2623610100:01:005:0730 та земельна ділянка площею 0,0110 га., цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вулиці Франка, міста Косів, Косівського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер: 2623610100:01:005:0729. Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться [ADDRESS] (а.с.32-36), [PERSON] належить 3/10 частин житлового будинку (квартири № 3) з господарськими будівлями і спорудами: гаража Д та по 1/3 частині криниці № 1, огорожі №2-3, вбиральні Г. Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованих в реєстрі за №№ 944, 945 та 946 від 30.12.2013 року (а.с.9-11), [PERSON] являється спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла 24.05.2013 року. Однак, як вбачається з копії рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.03.2016 року по справі № 347/2139/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права на обовязкову частку у спадщині та визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу 30 грудня 2013 року: за реєстровим № 946 в частині належної [PERSON] 1/20 частки житлового цегляного будинку загальною площею 177,3 кв.м. житловою площею 75,9 кв.м., тобто щодо: 1/6 частки квартири №3 з господарськими будівлями і спорудами, а саме стосовно: 1/6 частки гаража «Д», 1/18 частки криниці №1, 1/18 частки огорожі №2-3 та щодо 1/18 частки вбиральні «Г» по вул. Франка, 50 у м. Косові; за реєстровим №945 щодо належної [PERSON] 1/6 частини земельної ділянки площею 110 кв.м., призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої у м. Косові по вул. Франка, кадастровий номер якого 2623610100:01:005:0729; за реєстровим №944 щодо належної [PERSON] 1/6 частини земельної ділянки площею 660 кв.м, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої у м. Косові по вул. Франка, 50, кадастровий номер якої 2623610100:01:005:0730. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які зареєстровані на підставі свідоцтв про право на спадщину, серії та номер 944, 945 та 946, виданих 30.12.2013 року, видавник: [PERSON], приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.03.2016 року по справі № 347/2139/14-ц (а.с.7-8), [PERSON] являється власником: земельної ділянки площею 110 кв.м., цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вулиці Франка, міста Косів, Косівського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер: 2623610100:01:005:0729; земельної ділянки площею 660 кв.м., цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по вулиці Франка, 50, міста Косів, Косівського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер: 2623610100:01:005:0730 та 5/20 частини житлового будинку, що відповідає 5/6 частки - квартири № 3 та господарські будівлі і споруди: гараж Д - 5/6 частка, 5/18 частина криниці № 1, 5/18 частина огорожі №2-3, 5/18 частин вбиральні Г, що знаходиться по вулиці Франка, 50, міста Косів, Косівського району, Івано-Франківської області. Відповідно до ухвали Косівського районного суду від 20.05.2016 року по справі №347/779/16, було проведено судову будівельно-технічну експертизу, з огляду на поставлені перед нею питання, судовим експертом складено Висновок № 290616 від 01.07.2016 року (а.с.52-63), про наступне: розподіл в натурі між двома співвласниками по 5/6 та 1/6 частині квартири №3; гаража 5/6 і 1/6 частки; криниці №1, 17/18 і 1/18 частки; огорожі №2-3 17/18 і 1/18 частки; вбиральні 17/18 і 1/18 частки, що розташовані по вул. Франка в м. Косів Івано-Франківської області - технічно неможливий. Встановлено, що дійсна вартість квартири № 3 з належними до неї будівлями і спорудами, що знаходиться на вул. Франка, 50 в м. Косові, Івано-Франківської області станом 01.07.2016 року становить 99767.00 грн. Вартість ідеальних часток співвласника 1: 5/6 частини квартири №3; гаража 5/6 частки; криниці №1, 17/18 частий; огорожі №2-3 17/18 частин; вбиральні 17/18, що розташовані по вул. Франка в м. Косів Івано-Франківської області становить 85293.00 грн. Вартість ідеальних часток співвласника 2: 1/6 частини квартири №3; гаража 1/6 частки; криниці №1, 1/18 частин; огорожі №2-3 1/18 частин; вбиральні 1/18, що розташовані по вул. Франка в м. Косів Івано-Франківської області становить 14474.00 грн. Вартість земельної ділянки площею 660.0 кв.м призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становить 59197.00 грн. Вартість ідеальної 1/6 частки співвласника 1 становить: 49331.00 грн. Вартість ідеальної 1/6 частки співвласника 2 становить 9866.00 грн. Вартість земельної ділянки площею 110.0 кв.м призначеної для ведення особистого селянського господарства, становить 118.00 грн. Вартість ідеальної 5/6 частки співвласника 1 становить 98.00 грн. Вартість ідеальної 1/6 частки співвласника 2 становить 20.00 грн. Отже, вартість всієї ідеальної 5/6 частки співвласника 1 становить: 85293.0+49331.0+98.0=134722.00 грн. Вартість всієї ідеальної 1/6 частки співвласника 2 становить: 14474.0+9866.0+20.0=24360.00 грн. Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені уст.16 ЦПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. При цьому, крім вказаних спеціальних норм, необхідно враховувати і загальні засади цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Частиною першою статті 346 ЦК України передбачені випадки, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, зазначений перелік не є вичерпним і право власності може бути припинене і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до положень ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частину у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту зазначеної норми закону вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Положеннями ст. 370 ЦК України врегульовано як питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, так і те, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що спірна квартира та господарські будівлі є неподільними, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, про що свідчить висновок № 290616 судової будівельно-технічної експертизи від 01.07.2016 року (а.с.52-63), крім того спільне володіння і користування є неможливим, так як це є однокімнатна квартира і неможливо встановити порядок користування спірною житловою площею. В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13 міститься правова позиція про те, що присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України і за відсутності згоди на таку компенсацію співвласника майна. При цьому, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з цього приводу пояснив, що він згідний на компенсацію за належне йому майно, однак в більшому розмірі. Проте відповідач не подав суду доказів, щоб обгрунтовували суму компенсації в розмірі 50000 гривень, а також не заперечив, що житло є в наявності в дітей від першого шлюбу, а також будинок в місті Косові, в якому він проводить ремонтні роботи. Про те, що в нього в наявності є житло свідчить пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач обіцяв виселитись з квартири до свого будинку коли закінчить ремонт. Крім того, свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживає в [INFO] та веде спільне господарство з [PERSON] Суд вважає, що припинення права [PERSON] на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника в даному конкретному випадку. Позивачка внесла на депозитний рахунок суду суму вартості 1/6 частини квартири №3 з господарськими будівлями і спорудами: 1/6 частину гаража "Д", 1/18 частину криниці №1, 1/18 частину огорожі № 2-3, 1/18 частину вбиральні "Г" по вул.Франка, № 50 у м.Косові Івано-Франківської області та за земельні ділянки по 1/6 частині: площею 110 кв.м. призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вулиці Франка, місто Косів, Івано-Франківської області, кадастровий номер якої: 2623610100:01:005:0729 та площею 660 кв.м. призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по по вулиці Франка, № 50, місто Косів Івано-Франківської області, кадастровий номер якої 2623610100:01:005:0730 в розмірі 24360 гривень, що стверджується квитанцією № 75 від 14.09.2016 року (а.с.92) та довела всі підстави зазначені у ч.1 ст.365 ЦК України. Згідно ст.191 ЖК України, житлові спори вирішуються відповідно до закону. Із змісту ч.1 ст. 116 ЖК України, випливає, що виселенню підлягають особи, які проживають з власником квартири і систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, підлягають виселенню з квартири без надання іншого жилого приміщення. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що в будинку постійні суперечки, сварки та бійки відносно спірної квартири. Неодноразово викликались представники поліції. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] систематично наносить образи, вчиняє сварки з [PERSON] та її мамою, наносить тілесні ушкодження, йому виносилися офіційні попередження про недопущення вчинення антигромадської поведінки, про що свідчать висновки Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 20.04.2016 року, від 13.06.2014 року, від 05.09.2014 року, від 16.07.2014 року, від 08.09.2013 року, від 23.06.2013 року, від 09.07.2013 року, заяви [PERSON] від 07.07.2016 року та відповіді Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 01.08.2016 року. Суд оцінивши в цій частині представлені докази позивачкою щодо неможливості спільного проживання в однокімнатній квартирі, бере до уваги також твердження [PERSON], що таке проживання може призвести до непоправимих наслідків. Тому суд вважає, що він підлягає виселенню та зняття з реєстрації з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1 ст. 86, ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 3500 гривень, витрати, пов"язані за проведення земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи в розмірі 6380 гривень, а також сплачений судовий збір в розмірі 1102,40 грн., згідно представлених суду квитанцій про оплату (а.с.1, 38, 69, 73). За таких обставин, суд і прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню в повному об"ємі. На підставі наведеного, ст.ст. 319, 321, 356, 358, 364, 365 ЦК України, ст. 191 ЖК України та

Outcome: approved