Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

ТОВ «Алекскредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №2709330 від 16.09.2019 року в сумі 23258,01 гривень. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16.09.2019 року між ТОВ «Алекскредит» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №2709330. Відповідно до п.1.1 Договору невід`ємною його частиною є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця. Вказаний договір було оформлено у порядку передбаченому розділом 4 Правил та відповідно до п.5.1 та п.5.2 Правил, сторони домовились, що договір укладається в електронній формі шляхом використання Електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач належним чином виконав умови договору позики та перерахував на картковий рахунок позичальнику кредитні кошти у розмірі 12000 гривень, які останній зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування коштами до 04.10.2019 року. Згідно п. 1.6 договору визначено ставки нарахування процентів, відповідно до якого базова процентна ставка за один день користування кредитом -1,7%; акційна ставка або за програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,02%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00 %. Відповідач отримані грошові кошти в передбачені строки не повернув, внаслідок чого станом на 22.04.2021 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 23258,01 гривень, з яких: 12000 гривень - заборгованість за сумую кредиту; 3672 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за базовою процентною ставкою за один день користування кредитом 1,7% за період з 17.09.2019 року по 04.10.2019 року; 6000 гривень заборгованість по простроченими відсотками за користування кредитом за спеціальною процентною ставкою за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту 3% за період з 05.10.2019 року по 21.10.2019 року, нарахована у порядку ст. 625 ЦК України; 1214,40 гривень - інфляційні втрати за сумую кредиту, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України; 371,61 гривень - інфляційні втрати по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2021 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача на позово подано відзив, у якому просить залишити позовну заяву без задоволення, так як її не підписано належним чином, а додані докази не завірені належним чином. З урахуванням ст.ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерццію" не надано жодних доказів, який би свідчив про укладення електронного договору між позивачем та відповідачем, а саме: не надано заявки відповідача на отримання кредиту в сумі 12000 гривень, доказів надсилання і отримання пропозиції укласти електронний договір та отримати кредит, відповідь про прийняття (акцепт) пропозиції укласти електронний договір, доказів вчинення дій позивачем та відповідачем, що свідчили б про підписання кредитного договору. Тому до позовної заяви додано лише документи, які підготовлені одноосібно позивачем, носять інформаційний характер і не підтверджують волевиявлення відповідача щодо бажання отримати кредит, узгодженої суми кредиту, погодження з несправедливими умовами кредитування (зокрема необгрунтованого великими відсотками за користування кредитними коштами), узгодженого порядку надання кредиту та його повернення. Позивачем не надано жодного доказу, який підтверджував би волевиявлення відповідача укласти кредитний договір, узгодження з позивачем суми кредиту, строків його надання, відсотків за користування кредитом, порядку повернення кредитних коштів. На підтвердження надання відповідачу кредиту надано лише лист №4639-ВП від 23.03.2021 року, який не належить до розрахункових документів та не може підтверджувати факт переказу коштів, оскільки не містить інформацію щодо: платника та отримувача коштів (їх найменування, банківські реквізити), не вказано призначення платежу. Тому з наявних у справі документів неможливо встановити факт і дату видачі кредиту та суму коштів, що була видана. Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України нарахування відсотків за кредитом після спливу строку кредитування припиняється, то і стягнення з відповідача 3,00% за період з 05.10.2019 року по 21.10.2019 року в сумі 6000 гривень є незаконним, а тому така позовна вимога не підлягає задоволенню. Разом із тим, позивачем було допущено істотне порушення прав відповідача, як споживача фінсових послуг, через невиконання позивачем вимог закону щодо надання відповідачу повної, своєчасної та достовірної інфоримації про послугу (зокрема про спеціальну процентну ставку за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту 3,00 % за період з 05.10.2019 року по 21.10.2019 року та орієнтовну сукупну вартість кредиту), що є предметом договору №2709330, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негатичні наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.09.2019 року між позивачем ТОВ «Алекскредит» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання кредиту №2709330. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статтю 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснення в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У справі, що розглядається, судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач направила фінансовій установі заявку щодо можливості отримання кредиту на суму 12000 грн, прийняла оферту фінансової установи на суму кредиту 12000 гривень, узгоджений строк 18 днів до 04.10.2019 року, проценти за користування кредитом 1,7% та підписала її одноразовим ідентифікатором PS2709330. З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем, даний кредитний договір відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до 1.10 Договору про надання кредиту №2709330 кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.4. Договору в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника. Матеріали справи не містять даних про картковий рахунок [PERSON] . Листом ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" вих. №4639-ВП від 23.03.2021 року ТОВ "Алекскредит" повідомлено, що 16.09.2019 року відповідно до договору ВП-220817-1 від 22.08.2017 року було здійснено за дорученням ТОВ "Алекскредит" успішні перекази коштів на суму 12000 грн, маса картки [NUMBER] , код авторизації [NUMBER], номер транзакції в системі WayForPay - [NUMBER]. Однак, вказана довідка не містить даних що перераховані кошти в сумі 12000 грн саме на карту [PERSON] , оскільки код авторизації [NUMBER] відрізняється від номера договору про надання кредиту №2709330, а інших даних щодо рахунку відповідачки чи даних ідентифікації карткового рахунку позивачем суду не надано. Крім того, за умовами укладеного договору (п. 1.3) саме кредитодавець, тобто ТОВ "Алекскредит" надає позичальнику кредитні кошти в сумі 12000 грн, натомість на підтвердження надання позичальнику кредитних коштів посилається на лист ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" вих. №4639-ВП від 23.03.2021 року. Таким чином, обґрунтованими є доводи про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи із банківських установ, щодо здійснення кредитодавецем перерахунку на її картковий рахунок кредитних коштів в сумі 12000 гривень. Виходячи з наведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати залишити в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed