Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Костенко О.М. звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] померла тітка позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , проте своїх спадкових прав не оформив. [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів позивачці земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5100 га, що розташована на території Турівської сільської ради Згурівського району Київської області. Позивачка спадщину за заповітом прийняла. Також позивачці відкрилась спадщина за законом на все майно померлого. Іншим спадкоємцем померлого була його тітка, мати позивачки [PERSON] , яка від прийняття спадщини відмовилась. [PERSON] померла [INFO] . До складу спадщини за законом входить житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221986401:01:004:0035 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3400 га, кадастровий номер 3221986401:01:004:0034, які розташовані по [ADDRESS] . Позивачка спадщину у встановленому законом порядку прийняла. Позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірне майно у звязку із ненаданням доказів перебування із спадкоємцем у родинних відносинах, а також відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність спадкового майна померлому. Так, бланк Державного акту серії КВ б/н на право власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, пошкоджений. Позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в досудовому порядку через відсутність підтвердження родинних відносин з померлим та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що позивачка [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] , визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на спірні житловий будинок та земельні ділянки та не стягувати з відповідача судові витрати. В підготовчому судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити. В підготовче судове засідання відповідач Турівська сільська рада свого представника не направила. Про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлений у встановленому законом порядку. Турівський сільський голова Волочнюк В.Я. направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради, позовні вимоги визнав повністю. Суд визнав можливим розглядати справу без участі учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи\~ визнання позову відповідачем. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, як таке, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та прийняте судом, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Позовні вимого підтверджуються наступними доказами, дослідженими в підготовчому судовому засіданні. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що із позивачкою [PERSON] добре знайомі, оскільки її рідна тітка [PERSON] та двоюрідний брат [PERSON] проживали в с. Турівка. Мати позивачки [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, вони народились в с. Турівка. Позивачка та її мати часто гостювали у рідні в с. Турівка. [PERSON] був одиноким, інших родичів крім позивачки та її матері [PERSON] він не мав. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Свідоцтва про право власності на житловий будинок [PERSON] не отримала, право власності на будинок не зареєструвала. В силу п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні спору про визнання права власності на спадковий житловий будинок суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом,\~ визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] фактично належав на праві власності [PERSON] . Свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ на житловий будинок [PERSON] , як власник, не отримувала, право власності на житловий будинок своєчасно не зареєструвала в реєстраційних органах. На момент побудови житлового будинку у 1960 році чинне законодавство\~не\~передбачало\~обовязкового отримання\~ свідоцтва\~ про\~право власності на\~будинок та державної реєстрації права власності на нього, а тому підтвердженням належності [PERSON] на праві власності спірного житлового будинку є відповідні записи погосподарських книг (а.с.35-36).\~ Право власності\~у такому\~випадку визнається дійсним,\~незалежно від\~наявності державної \~реєстрації права\~власності. Також [PERSON] згідно Державного акту серії КВ б/н на право власності належала земельна ділянка для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,59 га, яка розташована в [ADDRESS] . Земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221986401:01:004:0035 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3400 га, кадастровий номер 3221986401:01:004:0034 (копія Державного акту а.с.26, копії витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки а.с.27-32). Пунктом 1 Перехідних положень ЗК України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України\~від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України\~"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Державний акт пошкоджено, його бланк є зіпсованим (копія Державного акт а.с.26). Стаття 126 ЗК України, в редакції яка діяла до 01 січня 2013 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину за заповітом прийняв її син [PERSON] , який був єдиним спадкоємцем померлої. Спадщина складалась з належних померлій на праві власності житлового будинку та земельних ділянок. Своїх спадкових прав [PERSON] не оформив (копія свідоцтва про народження а.с.12, копія свідоцтва про народження а.с.15, копія спадкової справи № 154/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] а.с.79-89). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть а.с.11). Після смерті [PERSON] позивачці, як єдиному спадкоємцю померлого, відкрилась спадщина за законом. Позивачка спадкує як спадкоємець п`ятої черги, так як вона є двоюрідною сестрою померлого. Спадкоємцем третьої черги була тітка померлого, мати позивачки - [PERSON] , яка від спадщини відмовилась на користь позивачки. Крім того, [PERSON] померла [INFO] . Позивачка спадщину у встановленому законом порядку прийняла та її спадкові права ніким не оспорюються (копії свідоцтв про смерть а.с.11,12, копії свідоцтв про народження а.с.13,16, копії свідоцтва про одруження а.с.14,17,18, копія спадкової справи № 278,2014 до майна померлої [INFO] [PERSON] а.с.52-78). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. В силу ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~ 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1 265\~ЦК України\~у п`яту\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають інші\~родичі спадкодавця\~до шостого\~ступеня споріднення\~включно,\~причому родичі\~ближчого ступеня\~споріднення усувають\~від права\~спадкування родичів\~подальшого ступеня\~споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу.\~ Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008\~ N 7 передбачено, що відповідно\~ до\~ статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності\~ на\~ землю\~ або\~ іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.\~«г»\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЗК\~України\~громадяни України\~набувають\~права\~власності на\~земельні\~ділянки\~на підставі прийняття спадщини. Позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірне майно, у звязку із ненаданням доказів перебування у родинних відносинах з померлим [PERSON] , а також ненаданням правовстановлючих документів, які б підтверджували належність вказаного вище майна на праві власності померлому (нотаріальна відмова - а.с.5). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч.\~1\~ст.\~315\~ЦПК\~України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. \~Відповідно до\~ч.\~1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК\~України\~кожна особа\~має\~право\~звернутися до\~суду\~за\~захистом свого\~особистого\~немайнового\~або майнового\~права\~та\~інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. В ході судового розгляду судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрилась спадщина на наступне майно: житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221986401:01:004:0035, що розташована по [ADDRESS] ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3400 га, кадастровий номер 3221986401:01:004:0035, що розташована по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] належить до спадкоємців за законом, так як є двоюрідною сестрою померлого. Факт перебування померлого [PERSON] та позивачки [PERSON] у родинних відносинах підтверджується показами свідків, що були заслухані судом. Позивачка спадщину за законом у встановленому законом порядку прийняла. Спадкоємці першої та другої черги відсутні. Єдиний спадкоємець третьої черги [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась на користь позивачки. Встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився, спадкові права позивачки ніким не оспорюються, Через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вищевказане нерухоме майно, а також відсутність доказів родинних відносин з померлим, позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, а тому її порушені права підлягають судовому захисту. Суд вважає за необхідне, встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є двоюрідною сестрою [PERSON] , померлого [INFO] , та визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221986401:01:004:0035, що розташована по [ADDRESS] ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3400 га, кадастровий номер 3221986401:01:004:0035, що розташована по [ADDRESS] . Не застосовувати до відповідача Турівської сільської ради. ст. 141 ЦПК України та понесені позивачкою судові витрати залишити за нею. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме грошові кошти в розмірі 976,13 грн.

Outcome: approved