Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського національного морського університету в якому просила зобов`язати Одеський\~національний морський\~університет укласти\~з [PERSON] \~трудовий договір\~про призначення\~ [PERSON] на\~посаду доцента\~кафедри «Цивільне\~та трудове\~право» Навчально-наукового\~морського гуманітарного\~університету Одеського\~національного морського\~університету та\~видати наказ,\~яким [PERSON] \~прийняти на посаду доцента кафедри «Цивільне та трудове право» Навчально-наукового морського гуманітарного університету Одеського національного морського університету; стягнути з Одеського національного морського університету на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року до дня укладення трудового договору про призначення [PERSON] на посаду доцента кафедри «Цивільне та трудове право» Навчально-наукового морського гуманітарного університету Одеського національного морського університету; стягнути з Одеського національного морського університету на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.; стягнути з Одеського національного морського університету на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у загальному розмірі 5 000,00 грн.; стягнути з Одеського національного морського університету на користь [PERSON] суму судового збору у загальному розмірі 2 522,40 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 26.08.2016 року між [PERSON] та Одеським національним морським університетом було укладено трудовий контракт, який є трудовим договором, за яким [PERSON] була призначена на посаду доцента кафедри «Цивільне та трудове право» Одеського національного морського університету на строк з 01.09.2016 року по 31.08.2020 року. Відповідно до наказу від 06.07.2020 року №102 вк/о [PERSON] була звільнена з вказаної посади 31.08.2020 року, на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, тобто, у зв`язку із закінченням терміну контракту. Відповідно до п.2 Наказу в.о. ректора Одеського національного морського університету Руденко С.В. «Про затвердження штатної структури та кількісного складу кафедр у 2020-2021 навчальному році» від 03.08.2020 року №147-орг від 21.08.2020 року № 156-огр, завідувачам кафедр до 10.08.2020 року необхідно було підготувати та додати ректору службові записки щодо прийняття на роботу на нові посади НПП, які відповідно до положення про порядок конкурсного відбору деяких категорій науково-педагогічних працівників Одеського національного морського університету вважаються вакантними до проведення конкурсу на них. Однак, як зазначає [PERSON] , внаслідок того, що позивач не була внесена завідуючим кафедрою в службову записку, та внаслідок того, що конкурс на вакантні посади фактично не проводився, [PERSON] не змогла поновитися на посаді, оскільки відповідач ухилявся від укладення з нею трудового договору, незважаючи на те, що кількість ставок за посадами була збільшена саме з метою працевлаштувати позивача та незважаючи на те, що всі інші працівники кафедри були поновлені на своїх посадах. Такі дії відповідача позивач вважає порушенням своїх трудових прав за захистом яких вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Зазначені дії відповідача, як вважає позивач, спричинили їй моральні страждання, які [PERSON] оцінює в 5000 грн. Ухвалою суду від 16.11.2020 року позов залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 30.11.2020 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання 26.01.2021 року. 26.01.2021 року у зв`язку з необхідність підготовки відзиву відповідачем, розгляд справи відкладено на 08.02.2021 року. 08.02.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити и у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивача було звільнено з посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору, про що [PERSON] було відомо, та про що вона була завчасно попереджена. З огляду на стислі строки та необхідність укомплектувати університет кадрами, щоб розпочати семестр, інші працівники, на підставі поданих ними заяв були прийняті на роботу за строковими трудовими договорами до проведення конкурсу на зайняття посад науково-педагогічних працівників. Оскільки, відповідач не отримував від позивача будь-яких письмових заяв щодо прийняття на роботу, то Університет був позбавлений можливості оформити прийняття позивача на роботу чи відмову у такому прийняті. У вересні 2020 року, весь штат науково-педагогічних працівників був укомплектований. Щодо завдання моральної шкоди, то представник відповідача посилається на те, що позивачем не доведено ані самого факту моральних страждань, ані того, що вони спричинені відповідачем. 08.02.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 02.03.2021 року. 22.02.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача посилається на те, що твердження позивача про її намагання звернутися до керівництва університету з метою участі у конкурсному відборі не відповідають дійсності, оскільки жодних письмових звернень з цього приводу від [PERSON] до ОНМУ не було. Також, твердження позивача про те, що збільшення кількості ставок по кафедрі відбулося саме з метою її працевлаштування теж не відповідає дійсності. Оскільки в наказі про таке збільшення, прізвище [PERSON] не зазначено. При прийомі на роботу інших звільнених працівників кафедри, кандидатура позивача не розглядалась через відсутність її заяви про прийняття на роботу та через відсутність вакантної посади. Щодо не внесення кандидатури позивача до службової записки, то при виборі складу кафедри враховувалися професійні якості працівників, їх досвід, дотримання дисципліни та інше, а позивача за попередній період праці в ОНМУ свої посадові обов`язки виконувала несумлінно. 02.03.2021 року в судовому засіданні була допитана у якості свідка доцент кафедри кафедри «Цивільне та трудове право» Навчально-наукового морського гуманітарного університету Одеського національного морського університету [PERSON] , яка підтвердила розірвання трудових договорів усіх працівників кафедри та їх поновлення на посаді на підставі їх особистих заяв, які були написані на спеціальних бланках, що видавалися відділом кадрів на підставі даних відповідної службової записки завідуючого кафедрою та підтвердила факт наявності вакантних посад до проведення конкурсу через необхідність укомплектувати університет кадрами, щоб розпочати семестр. Щодо подачі [PERSON] заяви про прийняття її на роботу, то свідок наявність такої заяви не змогла підтвердити. Розгляд справи відкладено на 10.03.2021 року. 10.03.2021\~року в судовому засіданні були допитані у якості свідків начальник відділу кадрів Одеського національного морського університету [PERSON] яка підтвердила обставини звільнення та наступного працевлаштування співробітників кафедри на підставі службової записки та їх особистих заяв. Також в судовому засіданні був допитаний у якості свідка завідувач кафедри «Цивільне та трудове право» Навчально-наукового морського гуманітарного університету Одеського національного морського університету [PERSON] , який підтвердив обставини звільнення та наступного працевлаштування співробітників кафедри, на підставі сформованого ним списку та їх особистих заяв, а також те, що [PERSON] з письмовою заяву про прийняття її на роботу до Університету не зверталась та не була включена у вказаний список. Розгляд справи відкладено на 29.03.2021 року. 29.03.2021 року за клопотанням представника позивач, розгляд справи відкладено на 29.04.2021 року. 29.04.2021 року представником позивача до суду подано письмові пояснення, в яких представник просив задовольнити позов повністю, посилаючись на те, що відповідачем умисно було позбавлено позивача можливості звернутися до ОНМУ з заявою про прийняття її на роботу, оскільки така заява повинна була бути написана лише на відповідному бланку, який надавався відділом кадрів лише на підставі даних службової записки, куди позивача не було внесено завідуючим кафедрою одноособово без належного обговорення на засіданні кафедри. Розгляд справи відкладено на 24.05.2021 року. 24.05.2021 року представником відповідача до суду подані додаткові письмові пояснення, в яких представник просив відмовити у задоволенні позову повністю. В судовому засіданні 24.05.2021 року представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до ст. 23 КЗпП України, частини 11 ст. 55 Закону України "Про вищу освіту" між Одеським національним морським університетом з [PERSON] було укладено контракт від 26 серпня 2016 р. № 102. Наказом ректора Одеського національного морського університету від 30.08.2016 року №237 вк/о [PERSON] призначена за результатами конкурсу на умовах контракту на посаду доцента кафедри «Цивільне та трудове право» Одеського національного морського університету на строк з 01.09.2016 року по 31.08.2020 року. Відповідно до наказу в.о. ректора Одеського національного морського університету від 06.07.2020 року №102 вк/о про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] була звільнена з вказаної посади 31.08.2020 року, на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням терміну роботи та службової записки начальника ВК. Відповідно до п. ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до п. 2,3 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Тобто, позивача було прийнято на посаду доцента кафедри «Цивільне та трудове право» з 01 вересня 2016 року на визначений строк відповідно до ст. ст. 21, 23 КЗпП України за погодженням сторін, а термін закінчення контракту чітко визначений конкретною датою - 31.08.2020 року. Укладаючи контракт про прийняття на роботу за строковим трудовим договором, позивачка таким чином виявила свою волю на укладення строкового трудового договору і на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на якій його було укладено. Порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу и установи, організації будь-якої форми власності, виду діяльності та галузевої належності, врегульовано Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170. Пунктом 3 Положення № 170 передбачено, що прийняття (наймання) на роботу працівників через укладення з ними контракту роботодавцем або уповноваженим ним органом, фізичною особою може здійснюватися у випадках, прямо передбачених законами. Частиною 1 ст. 53 Закону України „Про вищу освіту передбачено, що науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність. Частиною 3 ст.54 Закону України „Про освіту зазначено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники мають права та обов`язки, передбачені законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти. Посада позивача - доцент кафедри відноситься до переліку основних посад педагогічних працівників закладів вищої освіти (ст. 55 Закону України "Про вищу освіту"). У трудовому договорі фіксуються робочий час, конкретний перелік та обсяг видів робіт (стаття 60 Закону України «Про освіту). Відповідно до ч. 11 ст. 55 Закону України "Про вищу освіту", під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти. Частиною 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що в окремих випадках вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році. Наказом в.о. Ректора ОМНУ від 03.08.2020 року №147-орг затверджено з 01.09.2020 року штатну структуру ставок кафедр Університету, за яким на кафедрі Цивільне та трудове право було затверджено наступний штат: завідувач кафедри -1; доцент 3; старший викладач -2. На підставі службової записки від 06.08.2020 року на ім`я в.о. Ректора ОМНУ від завідуючого кафедри Цивільне та трудове право [PERSON] , на виконання наказу № 147-орг, останній просив дозволу на оформлення наступних осіб до роботи на 2020-2021 н.р.до конкурсного заміщення вакантних посад але не пізніше 31.08.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на посаді доцентів кафедри долею ставки 1.0, [PERSON] зав. Кафедрою, ставка 1.0, [PERSON] і [PERSON] як старші викладачі, ставки 1.0. Зазначені працівники кафедри 19.08.2020 року (окрім [PERSON] ) написали та подали до відділу кадрів заяви про прийняття їх на відповідні посади працівників кафедр на відповідні ставки до конкурсного заміщення вакантної посади у встановленому порядку з 01.09.2020 року по 31.08.2021 року. Наказом в.о. ректора ОМНУ від 21.08.2020 року №156-орг, збільшено кількість ставок науково педагогічного складу кафедри ЦТП на 0,75 ставки доцента. Співробітником кафедри ЦТП [PERSON] заяви про прийняття її на відповідну посаду на 0,25 ставки та на 0,75 ставки написані та подані до відділу кадрів 25.08.2020 року. В умовах обмежень, зумовлених карантином, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», процедура проведення повноцінного конкурсу на зайняття посад науково-педагогічних працівників, як доведено суду була неможливою, так як могла бути проведена лише після закінчення дії обмежень, встановлених зазначеною Постановою Кабінету Міністрів України, а тому відповідачем конкурс на зайняття посад науково-педагогічних працівників в 2020 році не проводився. З матеріалів справи вбачається, що наказом №135 вк/о від 28.08.2020 року вказані працівники кафедри ЦТП були прийняті на роботу з 01.09.2020 року по 31.08.2021 року на відповідні посади до конкурсного заміщення вакантних посад. Як доведено в судовому засіданні, відповідач не отримував від позивачки будь-яких письмових заяв про прийняття її на роботу, більше того, сама позивач підтверджує, що така заява нею не була написана та не подавалась до відділу кадрів. При цьому, позивача посилається на те, що відповідачем умисно було позбавлено позивача можливості звернутися до ОНМУ з заявою про прийняття її на роботу, оскільки така заява повинна була бути написана лише на встановленому бланку, який надавався відділом кадрів лише на підставі даних службової записки, куди позивача не було внесено завідуючим кафедрою, який прийняв це рішення одноособово без належного обговорення на засіданні кафедри, як це передбачено п.7.16 Положення про кафедру «Цивільне та трудове право» №2-04-69. Оскільки типової форми заяви про прийняття на роботу та способу її подачі закон не встановлює, як не передбачає і обов`язкове подання заяви про прийняття на роботу взагалі, але з метою дотримання передбачених ст. 5-1 КЗпП України гарантій щодо вільного вибору виду діяльності та враховуючи обмежені можливості дострокового розірвання строкових трудових договорів, на переконання суду, у разі бажання запропонувати свою кандидатуру для роботи у навчальному закладі на визначений строк, позивачка мала б або власноруч подати відповідну заяву до адміністрації або надіслати її поштою. Лише в цьому випадку відповідач міг би розглядати кандидатури та прийняти рішення про прийняття відповідних осіб на роботу, на підставі письмових документів, які свідчать про волевиявлення кандидата, що і було зроблено по відношенню до інших працівників кафедри. При цьому, за відсутності заяви про прийняття на роботу або будь-якої письмової пропозиції щодо укладення контракту роботодавець не мав можливості оформити прийняття на роботу або відмову. Посилання ж позивача на те, що до розгляду відділом кадрів відповідача приймалися лише заяви, написані на спеціальних бланках, які надавалися лише особам, які були зазначені в службовій записці, не підтверджені належними доказами, а відтак, судом до уваги не приймаються. На осіб, працюючих за строковими трудовими договорами, у випадку припинення трудових відносин за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України не поширюється гарантії захисту працівника у вигляді переважного права на залишення на роботі або у разі поворотного прийняття на роботу, передбачені в статті 42 та 42-1 КЗпП України. Такі гарантії надаються лише у випадку звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників. Тому ствердження позивачки про переважне право на залишення на роботі або першочергове прийняття на роботу є безпідставним. Отже, суду доведено, той факт, що [PERSON] , не реалізувавши своє право на подачу заяви про прийняття її на відповідну подачу у відповідача, позбавила останнього можливості цю заяву розглянути, а відтак, суд не вбачає в діях (бездіяльності) Відповідача порушення норм чинного законодавства України. За таких обставин, суд доходить висновку про необгрунтованість позову [PERSON] в частині зобов`язання Одеського національного морського університету укласти з [PERSON] трудовий договір про призначення [PERSON] на посаду доцента кафедри «Цивільне та трудове право» Навчально-наукового морського гуманітарного університету Одеського національного морського університету та видати наказ, яким [PERSON] прийняти на посаду доцента кафедри «Цивільне та трудове право» Навчально-наукового морського гуманітарного університету Одеського національного морського університету; та в частині стягнення з Одеського національного морського університету на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року до дня укладення трудового договору про призначення [PERSON] на посаду доцента кафедри «Цивільне та трудове право» Навчально-наукового морського гуманітарного університету Одеського національного морського університету, а тому залишає ці вимоги без задоволення. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн, то згідно з ч. 1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої тільки внаслідок порушення її прав. Частиною 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проте, суду не доведено вчинення відповідачем протиправних дій по відношенню до позивача. У постанові Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Стверджуючи про те, що відповідачем позивачеві завдано моральну шкоду, [PERSON] не обґрунтовує в чому полягає ця шкода, не доводить факту завдання їй моральних страждань саме Відповідачем, душевних переживань та психологічного розладу, наявності втрат немайнового характеру, не обгрунтовує спричинення моральних страждань у зв`язку з діями Відповідача, не зазначає, якими доказами це підтверджується. Так, позивачем не доведено проявлення ініціативи та спроб працевлаштування за фахом в інші підприємства, установи, тощо. Позивачка не надає доказів звернення до Центру зайнятості, який створений з метою сприяння працевлаштуванню та надання допомоги на випадок втрати роботи. За таких обставин, суд вважає вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не обгрунтованими та залишає їх без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позовних вимог без задоволення судові витрати, які поніс позивач, з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed