Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] 12 квітня 2021 року звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якій зазначив, що у шлюбі з відповідачкою [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2020 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Також стягуються з нього на користь відповідачки аліменти на її утримання в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2020 року і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Вказав, що на день звернення до суду із позовною заявою ситуація у його житті кардинально змінилася. Вказану суму аліментів, як на утримання дитини, так і на утримання відповідачки, сплачувати не має можливості, оскільки змінився його матеріальний стан. Просить зменшити розмір аліментів на дитину, що стягуються за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2020 року та стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить припинити право відповідачки на утримання аліментів з нього, які були присуджені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2020 року. Ухвалою від 05 травня 2021 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Представник позивача\~у судовому\~засіданні просила\~позовні вимоги\~задовольнити повністю,\~з підстав\~зазначених у\~позовній заяві. Пояснила, що основною підставою для зменшення розміру аліментів є погіршення майнового стану позивача порівняно із тим, який існував на час ухвалення рішення про стягнення із нього аліментів. З метою погашення заборгованості по аліментах він змушений був взяти позику в брата. На даний час він несе витрати оренду житла для особистого проваживання та на утримання квартири, де проживає його матір. Відповідачка заперечила проти задоволення позову, мотивуючи тим, що майновий стан позивача не змінився, він проживає у квартирі його матері, яка протягом останніх 15 років живе в Іспанії. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом установлено, документально підтверджено свідоцтом про народження серії [NUMBER] , що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11 листопада 2020 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньї дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, постановлено стягувати з позивача на користь відповідачки у даній справі аліменти на її утримання в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2020 року і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Згідно із рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2021 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст. 141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Згідно з положеннями ст.ст.1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). За правилами ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до правової позиції, викладеної в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що його матеріальний стан погіршився через втрату підзаробітку, який мав на час прийняття рішення про стягнення аліментів, а враховуючи пандемію коронавірусу у нього виникають труднощі з пошуком нової роботи. Також посилається на утворення значної суми заборгованості зі сплати аліментів на утриманння дочки та колишньої дружини, що підтверджує його неплатоспроможність і погіршення фінансового стану, й потребу з метою погашення заборгованості отримання грошових коштів у позику. На підтвердження своїх позовних вимог про зменшення розміру аліментів та зміну майнового становища позивач надав суду: індивідуальні відомості про себе з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; квитанції про оплату комунальних послуг за грудень 2020 року від 04.02.2021; розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.03.2021; розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.04.2021; квитанції про погашення заборгованості зі сплати аліментів від 09.04.2021; боргову розписку від 05.04.2021, згідно якої позивач взяв в позику у [PERSON] грошові кошти в сумі 22000 грн, які зобов`язується повернути до 31.12.2021. Разом з тим, як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2020 [PERSON] визнав, що працював неофіційно і його щомісячний дохід становив 15000 грн. Відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, підтверджують ту обставину, що позивач з 2018 року офіційно непрацевлаштований, однак не свідчать про втрату ним заробітку, який він мав на час винесення рішення про стягнення аліментів. Розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, згідно з якими в [PERSON] утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 16916 грн 66 коп та на утримання колишньої дружини в розмірі 4736 грн 66 коп не підтверджують факт погіршення його матеріального стану, а свідчать про неналежне виконання батьківських обов`язків позивачем та спробу ухилення від виконання рішення суду. Так, згідно з вказаними розрахунками позивач з вересня 2020 року по 31 березня 2021 року добровільно не вніс жодних коштів на погашення заборгованості зі сплати аліментів, хоча під час розгляду справи про стягнення аліментів, рішення у якій ухвалено пізніше - в листопаді 2020 року, визнав свою платоспроможність. Лише після відкриття виконавчого провадження 08 лютого 2021 року та утворення сукупної суми заборгованості, яка перевищує суму платежів більше 6 місяців, та можливості застосування державним виконавцем заходів впливу, передбачених ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", позивач погасив суму заборгованості. Доводи позивача щодо наявності у нього боргових зобов`язань перед його братом задля погашення заборгованості по сплаті аліментів, що суттєво погіршило його матеріальне становище, суд вважає безпідставними, оскільки така заборгованість виникла з вини позивача у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів, а тому не мають правового значення для зменшення розміру аліментів. Також не заслуговують до уваги посилання позивача щодо проживання у квартирі матері, за користування якою останній щомісячно зобов`язаний сплачувати комунальні послуги, оскільки на час винесення рішення про стягнення аліментів він проживав за вказаною адресою та мав обов`язок щодо сплати комунальних послуг. Крім того, згідно доданих квитанцій №6, №7, власником особового рахунку та платником комунальних послуг є мати позивача [PERSON] . Таким чином, позивачем не доведено погіршення свого матеріального становища після винесення рішення про стягнення аліментів, не надано жодного доказу на підтвердження обмежень позивача у фізичній праці та відсутності у нього можливості працювати, а тому в частині позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити. За встановлених обставин суд не вбачає підстав і для зменшення розміру аліментів на утримання дружини. Щодо заявлених позовних вимог в частині припинення стягнення аліментів на утримання дружини, суд звертає увагу на наступне. Так, позивачем позовні вимоги обґрунтовані нормами ст. 82 СК України. Вказаною нормою передбачені підстави припинення права одного з подружжя на утримання в разі отримання такого утримання внаслідок непрацездатності та матеріального стану такого подружжя, а саме: за станом здоров`я, за матеріальним станом, за досягненням певного віку. Тобто цією законодавчою нормою передбачені підстави припинення утримання, отриманого на підставі ст.76 СК України. В той же час у відповідачки право на утримання від позивача виникло на підставі ч. 2 ст.84 СК України, а саме проживання відповідачки з дитиною до досягнення нею трьох років. При цьому, законодавцем у ст. 85 СК України визначено вичерпний перелік підстав, за яких право колишньої дружини на утримання припиняється, а саме: в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою, або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини; якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Судом встановлено, що підстави для припинення права дружини на утримання, що передбачені ст. 85 СК України, на даний час у позивача відсутні. Норми статті 82 СК України на виниклі між сторонами відносини не розповсюджуються. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів існування підстав для припинення права дружини, з якою проживає дитина до досягнення трьох років, на утримання, а тому в задоволенні позову і в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed