Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом обґрунтовуючи його тим, що 25.08.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським вчинено виконавчий напис за №17256 про звернення стягнення у рахунок заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості у сумі 539258,38 грн. Оскільки виконавчий напис не є рішенням суду, посилаючись на ст.47 Конституції України та ст.228 ч.2 ЦК України, просив визнати його таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення, оскільки такі є безпідставними та необґрунтованими. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що нотаріус діяв в межах наданих йому повноважень, а тому підстав для задоволення позову не вбачає. Третя особа в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24.05.2012 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого позивачкою отримано кредитні кошти в сумі 350000 грн., з метою забезпечення виконання даного договору 24.05.2012 року між сторонами укладено договір іпотеки, за яким позивачка передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Відповідно до умов п.4.5 та 4.5.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, право визначення підстав та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. 14.06.2017р. відповідачем на адресу позивача надіслано вимогу про повернення заборгованості, а в разі залишення вимоги поза виконанням, роз'яснено звернення стягнення на предмет іпотеки, яка отримана позивачем 22.07.2017р. (а.с.50). 25 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським вчинено виконавчий напис, зареєстрований за №17256, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], власником якої є позивач, в рахунок погашення заборгованості за період з 15.10.2014р. по 31.05.2017р. на загальну суму 539258,38 грн. 20.10.2017 року, за вказаним виконавчим написом нотаріуса, старшим державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції у Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 54948823. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" встановлено право іпотекодержателя розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення; стягнення на предмет іпотеки може бути звернуто, зокрема, за виконавчим написом нотаріуса. Постанова Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року містить перелік документів, необхідних для отримання виконавчого напису нотаріуса, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, осиної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України "про іпотеку" ; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", ст. 33 Закону України "Про іпотеку", Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України № 1172 від 29.06.1999 року , Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про нотаріат" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 вказаного Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Так, п. 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Водночас позивач не оспорює наявності заборгованості за кредитним договором та її безспірності. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов'язком суду. Сторона позивача не надала відповідних доказів. Клопотання про витребування документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, до суду не надходило. А тому, суд позбавлений можливості перевірити викладені в позовній заяві обставини. При цьому, суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Крім того, підставами для позову про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконання повністю чи частково, або про повернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса можуть бути виключно: відсутність у боржника реального боргу або наявність меншого боргу, ніж зазначено у виконавчому написі, відсутність права звернення на предмет іпотеки для задоволення його вимоги за кредитним договором, неправильність визначення кредитором суми заборгованості та іншої відповідальності боржника, щодо стягнення якої вчинений виконавчий напис. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Позивач стверджує, що не можуть бути застосовані норми ст.33 Закону України «Про іпотеку», ст.87 Закону України «Про нотаріат» та Постанова Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, оскільки вони у правовідносинах з громадянами протирічать Конституції України. Судом такої невідповідності не встановлено, як не встановлено і нікчемності положень п.4.5.2 Договору іпотеки, тому суд ці доводи позивача відхиляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed