Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в яком упросить стягнути з відповідача кошти за невиконання договірного зобов'язання та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 01.09.2011 року між ним та ТОВ «АПЕК» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №0108-11. За цим договором він передав підприємству 50 тис. грн., які підприємство зобов'язувалося повернути до 30.12.2011 року. По теперішній час підприємство не провело розрахунок у зв'язку з чим він просить стягнути борг з урахуванням індексу інфляції - 50 640 грн., пеню - 21 445,74 грн. Також позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. завдану відповідачем, яку обґрунтовує душевними стражданнями, які він зазнав у зв'язку з неправомірною поведінкою відповідача. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився про час та дату розгляду справи повідомлявся своєчасно. Просив суд розглядати справу без його участі та надав суду пояснення до позову, де зазначає, що позов визнає частково у частині стягнення основного боргу. У задоволенні позову, щодо стягнення індексу інфляції, пені та моральної шкоди просить відмовити, пов'язує це з тим, що позивач був основним фінансовим донором та основним постачальником сировини, замовником та реалізатором продукції ТОВ «АПЕК» . (а.с.42-43) Із матеріалів справи вбачається, що 01.09.2011 року між [PERSON] та ТОВ «АПЕК» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №0108-11 за яким [PERSON] надав підприємству допомогу у розмірі 50 тис. грн.(а.с.50-52) Надходження коштів до ТОВ «АПЕК» підтверджується квитанцією №1 від 05.08.2011, прибутковим касовим ордером №1 від 05.08.2011 (а.с. 10) Судом встановлено, що ТОВ «АПЕК» не виконував свої зобов'язання перед позивачем, що підтверджується надісланими йому повідомленням-претензією про погашення заборгованості за договором. (а.с. 12) Вислухавши позивача, дослідивши письмові пояснення відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суми позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 статті 1049 встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частина 1 ст.1050 ЦК України зазначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Отже, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 50 000 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем визнано, а відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 640 грн. Відповідно ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного Банку, що діяла в період, за який сплачується пеня. Оскільки відповідач не погасив заборгованість, яка у нього утворилась перед позивачем, останній нарахував відповідачеві пеню на підставі пункту 4.2. договору, яка складає 21 445, 74 грн. Отже, згідно з розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня в сумі 21 445, 74 грн. Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України «Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини…». Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" зазначено, „ що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:... в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків". Суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 300 грн. Оскільки суд частково задовольнив позов позивача, то відповідно до ст.. 88 ЦПК України до часткового відшкодування підлягають судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ця стаття за своєю суттю є гарантією права власності. ("Маркс проти Бельгії")Поняття "майно" має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу, у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть розглядатися як майнові права, а отже, майно ("Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів) Під дію статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив. Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має «легітимне сподівання» («Кечко проти України, «Федоренко проти України») на отримання майна, за наявності однієї з умов: якщо є достатнє правове підґрунтя у національному законодавстві, що підтверджує вимогу («Брезовец проти Хорватії», «Рисовський проти України», «Жигальов проти Росії»).

Outcome: partial