Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом в якому просили зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок оплати за послуги з водопостачання та водовідведення з нарахування суми заборгованості за період з 01 квітня 2013 року до 01 квітня 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовані наступним, 29.04.2016 року Мар'їнський районним судом Донецької області був винесений судовий наказ 2н/237/32/16 про стягнення з позивачів на користь відповідача заборгованості по оплаті комунальних послуг у розмірі 15 665,72 грн. та суму судового збору у розмірі 783,29 грн. Ухвалою Мар'їнський районним судом Донецької області судовий наказ 2н/237/32/16 було скасовано. Після цього позивачі звернулися до КП "Міська служба єдиного замовника" для того, щоб дізнатись про розмір щомісячних платежів, де їм було повідомлено, що заборгованість за ними нараховується та її необхідно сплатити. У добровільному порядку відповідач не хоче провести перерахунок суми заборгованості за період з квітня 2013 року до квітня 2016 року. Позивачі у судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами не погоджується. У зв'язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Квартиронаймачами квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Між сторонами склалися фактичні договірні відносини з надання комунальних послуг, які надає відповідач, а позивач їх оплачує, що підтверджується копією особистого рахунка № 253 від 25.04.2016 року, який складений відповідачем на ім'я позивача [PERSON], як споживача послуг за адресою [ADDRESS] За визначенням ст. 1 Закону України від 24.06.2004 року "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно дост. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі ст. ст.66, 67 Житлового кодексу України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 68 Житлового кодексу України, п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського фонду вносяться щомісячно. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 4ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Рішення, як і доказування, не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані суду відомості, суд доходить висновку про те, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено джерело виникнення заборгованості позивача, натомість позивачами доведено те, що їх цивільне право порушене відповідачем та вірно обрано спосіб захисту його прав. За таких обставин суд дійшов висновку, що інформацію про наявність заборгованості не можна вважати достовірною, така порушує особисті права позивачів та завдає їм шкоди, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved