Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

13.10.2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги позивач мотивує тим , що 21.01.2015 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка в тому числі складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані в м.Яремче по вул. Січових Стрільців,1. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудований спадкодавцем на підставі рішення [PERSON] міської ради №71 від 14.06.1989 року та Будівельного паспорта на забудову земельної ділянки. В порядку спадкування за заповітом позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га, на якій розташований успадкований будинок. Позивач зазначає, що прийняв спадщину після смерті матері, подавши до нотаріуса відповідну заяву у встановлений законом шестимісячний строк. Відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок послужило підставою відмови йому державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому просить визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з вищезазначених підстав. Представник відповідача - [PERSON] міської ради, якого було повідомлено належним чином про час і місце судового розгляду , в попереднє судове засідання не зявився, надіславши клопотання про розгляд справи у відсутності представника ради, в якому також зазначає, що [PERSON] міська рада позовні вимоги визнає. За змістом ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку , встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем [PERSON] міською радою не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено наданими копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про смерть, позивач [PERSON] є сином померлої 21.01.2015 року [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори [PERSON] 07.03.1995 року, [PERSON] заповіла позивачу все належне їй майно. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина на збудований нею житловий будинок №1 з господарськими будівлями і спорудами по вул. С.Стрільців. Позивач прийняв спадщину в порядку, предбаченому ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини в [PERSON] державну нотаріальну контору у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, а саме - 22.05.2015 року, що стверджується наданою копією витягу про реєстрацію спадкової справи. Окрім юридичного оформлення свого права на спадщину (подання у встановлені строк та спосіб відповідної заяви до державної нотаріальної контори), [PERSON] прийняв спадщину фактично за життя та після смерті матері проживав (проживає) та був зареєстрований у спірному житловому будинку, здійснює поточний ремонт, веде підсобне господарство, оплачує комунальні послуги тощо. Спадковим майном є садибний ( індивідуальний ) житловий будинок № 1 по вул. Січових Стрільців в м.Яремче Івано-Франківської області, на який видано технічний паспорт 17.12.2007 року. Рік побудови будинку - 2002-й. Згідно наданих копій, будівнитво будинку здійснено [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 14.06.1989 року № 71 про виділення земельної ділянки під будівництво в м.Яремче по вул. Залізнична ,1 ( на даний час Січових Стрільців, рішення від 17.10.1990 року № 106 ) та Будівельного паспорта на забудову земельної ділянки. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га по вул. Січових Стрільців, 1 в м. Яремча, належала [PERSON] на підставі Державного акту серії ЯД № 825908 від 06.07.2006 року. В порядку спадкування за заповітом [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину від 27.09.2015 року на зазначену земельну ділянку. Однак, акт прийняття будинку в експлуатацію та свідоцтво про право власності на збудований будинок відсутнє, що позбавляє позивача можливості оформити на успадкований будинок свої спадкові права в нотаріальному порядку, що стверджується постановою державного нотаріуса [PERSON] міської державної нотаріальної контори № 486/02-31 від 27.09.2015 року. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із статтею 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із п. 1 [PERSON] ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлені під час розгляду справи, зясовано наступне: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Згідно із даними технічного паспорту часом завершення спорудження будинковолодіння є 2002 рік, з урахуванням чого суд визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Суд встановив, що спірне будинковолодіння № 1 по вул. Січових Стрільців в м. Яремче було споруджено в 2002 році , а отже, в силу положень описаних вище нормативних актів та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності спадкодавця [PERSON] на спірне будинковолодіння не залежало від державної реєстрації цього права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Зважаючи на те, що спірне будинковолодіння № 1 було збудоване на підставі рішення виконкому та будівельного паспорта, є придатним для проживання і в ньому на даний момент проживає позивач із членами своєї сім`ї, воно не є самочинним будівництвом в силу положень ст. 376 ЦК України. Оскільки позивач іншим шляхом не може здійснити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання в порядку спадкування за заповітом за ним право власності на житловий будинок №1 в м. Яремче по вул. С.Стрільців з господарськими будівлями і спорудами. На підставі наведеного та

Outcome: approved