Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.02.2005 року по 14.09.2016 рік. Від шлюбу у них народилось дві доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що до 8 березня 2016 року він опікувався дітьми, виховував їх та утримував. Проте, 8 березня 2016 року [PERSON] разом із старшою донькою потрапив в дорожньо-транспорту пригоду і отримав тяжкі травми. В зв'язку з цим, він тривалий час був прикутий до ліжка, переніс багато операцій. [PERSON] замість того, щоб підтримувати його в тяжкий час, покинула його і розлучилася з ним. Разом з тим, незважаючи на свою хворобу, позивач не переставав сплачувати матеріальну допомогу дітям. Під час лікування, позивач просив своїх друзів привітати його дітей зі святом та передати подарунки, однак [PERSON] не приймала подарунки. Після того, як [PERSON] зміг рухатися, він намагався зустрітися з дітьми, проте відповідач постійно йому в цьому перешкоджала. Таким чином, всі спроби вирішити питання мирним шляхом не дали позитивного результату. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить: - зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з доньками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; - визначити наступний спосіб його участі у спілкуванні та вихованні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], згідно якого встановити зустрічі щосереди з 18.00 год. до 20.00 год.; щосуботи з 12.00 год. до 19.00 год. або неділі, на свята, з ночівлею у батька за бажанням дітей та за домовленістю між батьками дітей; необмежені спілкування дітей з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку; спілкування з дітьми в режимі відео зв'язку через мережу Інтернет. Слід зазначити, що спочатку [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав останнього. Потім до початку розгляду справи по суті [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей. Однак, згодом представник позивача-відповідача [PERSON] подав суду заяву про залишення її позову без розгляду. Так, ухвалою суду від 12 грудня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON], за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав був залишений без розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву з проханням винести рішення про часткове задоволення позову [PERSON] в частині надання йому побачення з дітьми один день на тиждень і визначити його сьомим днем неділя. Також просила розглядати справу без її участі та без участі її представника. В судове засідання представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтв про народження, вбачається, що сторони по справі є батьками двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10). Діти проживають разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2016 року позов [PERSON] був задоволений та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований 6 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 166. Також стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2016 року до досягнення старшою дитиною [PERSON], [INFO], повноліття (а.с. 6-8). Дане рішення суду набрало законної сили 27.09.2016 року. Матеріалами справи підтверджено, що з 11.07.2016-18.07.2016р.р., 10.05.2017-24.05.2017р.р., з 10.07.2017-21.07.2017р.р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні, в зв'язку з переломом великогомілкової кістки, вторинно-відкритого перелому обох кісток лівої гомілки. Травма була отримана 8 березня 2016 року в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Під час лікування переніс операцію (а.с. 41, 42, 44). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 54590123 (а.с. 45), вбачається, що станом на 01.03.2017 рік заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 2484,63 грн. Слід зазначити, що розмір аліментів визначений рішенням суду становить 2\~000, грн., а боржник сплачував щомісячно аліменти в розмірі 656,00 грн., тобто в меншій сумі ніж визначеній судом. Проте, суд звертає увагу, що в даний період [PERSON] перебував на лікуванні, тому в нього могло не вистачати коштів на сплату аліментів. Разом з тим, з наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивач 06.09.2017 року та 24.10.2017 переказав на рахунок відповідача аліменти в сумі по 2 000,00 грн. (а.с. 61). Отже, після закінчення лікування, видужання, позивач продовжив сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом. Суд критично ставиться до чеку про купівлю іграшок, оскільки з нього не вбачається, хто є покупцем та для кого ці товари. Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №26 Вінницької міської ради» від 12.09.2017 року, за час перебування [PERSON] в дошкільному закладі дитину приводить і забирає мати та бабуся [PERSON]. Батько [PERSON] жодного разу не приводив і не забирав дитину з дошкільного навчального закладу. Батько не цікавиться життям і вихованням своєї доньки та не приймає участі у матеріальному фінансуванні своєї дитини (а.с. 11). Відповідно до довідки КЗ «Навчально-виховний комплекс: Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія №6» від 10.05.2017 року, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], навчається в даному закладі з 1 вересня 2013 року. За період навчання [PERSON] приймає активну участь в житті класу. Вона є для дитиною найближчою й найдорожчою людиною, з якою дочка постійно спілкується, повністю довіряє. [PERSON] забезпечує дитині належні матеріальні та педагогічні умови для фізичного, морального й духового розвитку. Батько, [PERSON] за період навчання в закладі дочки в школу не навідувався, не відвідував батьківські збори, не цікавиться навчанням дочки та її вихованням. Жодного разу батько не виявив бажання поцікавитися навчанням та вихованням дочки (а.с. 46). Також [PERSON] не цікавиться навчанням дитини у Вінницькій дитячій школі мистецтв (а.с. 47). Разом з тим, з довідки № 532, виданої 26.10.2017 року КЗ «Навчально-виховний комплекс: Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія №6» (а.с. 60), зазначено, що [PERSON], батько [PERSON], впливає на доньку своєю зразковою, працьовитою, духовно багатою, інтелектуально і культурно розвинутою особистістю. Ці особисті якості впливають на дочку через постійне спілкування та спільну діяльність. [PERSON] забезпечує дитині належні матеріальні та педагогічні умови для фізичного, морального й духовного розвитку. Батько, за період навчання з 2013-2015 р.р. в закладі дочки в школі відвідував батьківські збори, цікавився навчанням дочки та її вихованням. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 27.11.2017 року визначено [PERSON] такий спосіб участі у вихованні дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]: щонеділі з 16-00 год. до 19-00 год., який є доцільним. Рекомендовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дітей та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров'я та інтересів дітей (а.с. 88-90). Також зі змісту даного висновку вбачається, що дитина [PERSON] на судовому засіданні у Вінницькому міському суді Вінницької області, а також на співбесіді з працівником служби у справах дітей повідомила, що бажає мати батька та спілкуватися з ним. Батько дітей [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що він у березні 2016 року попав у автомобільну катастрофу, протягом року лікувався, батько намагався спілкуватися з дітьми, але мати дітей [PERSON] чинила йому перешкоди у цьому. Батько зазначив, що аліменти сплачує на дітей, а заборгованість виникла у наслідок того, що мати у судовому порядку збільшила розмір аліментів, однак він намагається погасити заборгованість. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 6 9 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні положення містяться і в ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства". Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні (ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Статтями 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч.1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини,щомаютьістотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При вирішенні вимоги позивача про усунення перешкод у спілкуванні з доньками, суд зважає на вік дітей, відсутність взаємопорозуміння між батьками щодо участі і ролі кожного з них у вихованні доньок, та приходить до висновку про необхідність та доцільність встановлення участі батька у спілкуванні з доньками [PERSON] та [PERSON], відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 27.11.2017 року № 01-00-011-51225, однак із збільшенням часу на одну годину. Відмовляючи в решті позовних вимог позивачу, суд виходить з того, що діти є ще досить малими і більше потребує материнського догляду, а також з того, що органом опіки та піклування Вінницької міської ради не були досліджені умови проживання позивача [PERSON], а також можливість тимчасового проживання в даній квартирі малолітніх доньок. Визначаючи позивачу спосіб участі у вихованні дитини шляхом побачень та особистого спілкування, слід враховувати інтереси малолітніх дітей сторін, зокрема, вік найменшої донечки становить три роки, в звязку з чим в неї є денний сон, який відбувається 1 раз на день та має тривати 3 - 3,5 години. Оскільки дитина є досить незначного віку, зміна місця та приміщення для денного сну (у разі відбування денного сну в батька) може завдати їй стрес. Щодо вимоги про необмежені спілкування дітей з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку; спілкування з дітьми в режимі відео зв'язку через мережу Інтернет, то слід зазначити наступне. [PERSON] досягла трьох річного віку, в результаті чого, на думку суду, вона не взмозі самотійно спілкуватися з батьком по телефону, поштовим та електронним зв'язком, відеозв'язком. Щодо доньки [PERSON], то їй виповнилося 10 років, суд вважає, що вона сама може вирішувати чи бажає вона спілкуватися з батьком різними засобами зв'язку. Крім того, суду не було надано суду докази наявності в дітей особистих телефонів та можливості користуватися відео зв'язком через мережу Інтернет. Разом з тим, жодною нормою сімейного законодавства не передбачено такого обов'язку матері перед батьком дитини, як сприяти дітям в спілкуванні з батьком різними засобами звязку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей, знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 640,00 грн. витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial