Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № 001-13012-200612 від 20.06.2012 року ПАТ "Дельта Банк" шляхом акцептування надав [PERSON] споживчий кредит у сумі 2508,00 грн. на придбання товарів (послуг), у суб'єкта господарювання, про що свідчить меморіальний ордер №26130874 від 21.06.2012 року, який підтверджує перерахування кредитних коштів відповідно до рахунку фактури №0001-01 від 20.06.2012 року. У відповідності до договору відповідач [PERSON] зобов'язаний погашати кредитну заборгованість щомісячно не пізніше 20 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 363 грн. у відповідності до графіку платежів на відкритий рахунок [NUMBER]. Однак, відповідач не виконує взятих на себе договірних зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 11.04.2014 року заборгованість по кредиту в сумі 3711,85 грн., в тому числі тіло кредиту - 2758,80 грн., заборгованість за відсотками - 0,12 грн., заборгованість за комісіями - 952,93 грн., яку просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить розглядати справу у його відсутності, позов задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак надіслав на адресу суду копію квитанцій про погашення заборгованості та судового збору, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд у відповідності до вимог ст. ст.169,224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строку, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Судом встановлено, що 20.06.2012 року між ПАТ "Дельта Банк" правонаступником якого є ТзОВ "Комерційний Банк "Дельта" та [PERSON] укладено кредитний договір № 001-13012-200612, згідно якого банк шляхом акцептування надав [PERSON] споживчий кредит у сумі 2508,00 грн. на придбання товарів (послуг), у суб'єкта господарювання, про що свідчить меморіальний ордер №26130874 від 21.06.2012 року, який підтверджує перерахування кредитних коштів відповідно до рахунку фактури №0001-01 від 20.06.2012 року. Відповідно до п. 2.3 Договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за перші десять місяців ставка встановлена на рівні 0,01% річних, починаючи з одинадцятого місяця користування кредитом процентна ставка встановлюється на рівні 36,50%. Як вбачається з розрахунку заборгованості, така нарахована станом на 11.04.2014р. і після цього позивачем не уточнялась, позовні вимоги не збільшувались. З копій квитанцій наданих відповідачем вбачається, що в період з 28.04.2014р. по 31.10.2014р. заборгованість, яка зазначена позивачем в позовній заяві погашена відповідачем в повному обсязі, в тому числі повернуто позивачу і сплачений судовий збір. Зазначене підтверджується наступними копіями квитанцій: №34880934 від 28.04.2014 року (погашено 100 грн.); квитанція №36056361 від 29.05.2014 року (погашено 100 грн.); квитанція №37053079 від 27.06.2014 року (погашено 100 грн.); квитанція №37820351 (погашено 100 грн.); квитанція №38736538 (погашено 100 грн.); квитанція №26 від 31.10.2014 року (погашено 3211,85 грн.) та квитанція №27 від 31.10.2014 року, якою погашено заборгованість за сплату судового збору при поданні позовної заяви. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити у зв'язку з повним погашенням заборгованості відповідачем.

Outcome: dismissed