Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Калинської сільської ради про скасування рішення Калинської сільської ради , свідоцтва про право власності на землю, державної реєстрації земельної ділянки та знесення самовільно збудованої частини будівлі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є приватним підприємцем, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серія [NUMBER] , видане державним реєстратором. Йому, на праві власності в цілому належить торгово-виробничий комплекс в [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво на право власності № 07 від 29 серпня 2005 р. видане виконавчим комітетом Калинівської сільської ради. У зв`язку з переходом права власності на торгово-виробничий комплекс, йому 21.06.2005 р. рішенням 14 сесії четвертого скликання Калинівської с/ради була виділена земельна ділянка пл. 0,11 га на умовах договору оренди, для обслуговування торгово-виробничого комплексу в [ADDRESS] . 19 червня 2008 року рішення № 385 Калинівської с/ради внесено зміни до чотирнадцятої сесії четвертого скликання Калинівської с/ради від 21.06.2005 р., яким надано йому дозвіл на збір матеріалів на розробку проекту відводу земельної ділянки пл. 0.09 га на умовах оренди в [ADDRESS] . Рішенням № 448 від 03 жовтня 2008 р. тринадцятої сесії п`ятого скликання Калинівської сільської ради затверджено проект відводу земельної ділянки на умовах оренди [ADDRESS] га строком на 49 років для обслуговування торгово-виробничого комплексу. У 2008 р. ДП «Центр Державного Земельного Кадастру при Держивному комітеті України по земельних ресурсах» на його замовлення було виготовлено проект землеустрою на земельну ділянку на умовах оренди в [ADDRESS] , який затверджений рішенням № 448 сесії Калинівської сільської ради від 3 жовтня 2008 року. В проекті землеустрою міститься кадастровий номер земельної ділянки, висновок головного архітектора, яким він погоджує проект відводу земельної ділянки [ADDRESS] , висновок відділу земельних ресурсів Тячівського району, який теж погоджує межі відводу земельної ділянки, креслення переносу в натурі земельної ділянки. Відповідно до плану земельної ділянки, яка виділена йому на умовах оренди ,земельна ділянка межує із такими земельними ділянками: від А до Б землі загального користування, від Б до В землі ПП [PERSON] , від Б до Г землі ПП [PERSON] , від Г до Д землі користування, від Д до А землі СГВК. Земля, яка на плані позначена літерами від А до Б відносяться до земель загального користування, це заїзд від центральної дороги до його земельної ділянки та торгово-виробничого комплексу. Землі загального користування відповідно до ст. 83 ЗК України відносяться до земель територіальних громад, перебувають в комунальній власності. Згідно ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів, до них відносяться майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пляжі, парки, сквери, і т.д. Таким чином, стверджує, що позначені літерами від А до Б на плані земельної ділянки, це землі загального користування, які не можуть передаватися у приватну власність. Однак, не дивлячись на грубе порушення земельного законодавства, а саме с. 83 ЗК України, Калинівська сільська рада землі загального користування (проїзд до його земельної ділянки та до торгово-виробничого комплексу) в [ADDRESS] рішенням № 495 та рішенням № 1016 сесії Калинівської сільської ради від 16 грудня 2014 року та від 09.06.2017 р. передала у приватну власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки пл.. 0100 га та пл. 0,0097 га для будівництва індивідуальних гаражів. На підставі рішення Калинінської сільської ради ІІІетела Д.Д. від 14.01.2015 р. отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Спірні земельні ділянки відповідачами [PERSON] та [PERSON] зареєстровані на їх ім`я у єдиному державному реєстрі речових прав . Посилається на ст. ч.1 ст.145 с. 152 ЗК України та п3 22 ДБН 360-92 та стверджує, що у відповідності до п. 322 ДБН 360-92 до житлових та громадських будинків слід передбачити проїзди завширшки 3.5 м. Такий заїзд забезпечується із земель загального користування. Землі загально користування (проїзд) до його земельної ділянки незаконно перейшли у власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] , як власник земельної ділянки, став загороджувати йому проїзд добудовою до будинку, яка значно звузила ширину проїзду до його торгово-виробничого комплексу та земельної ділянки. Таким чином, стверджує, що відповідачі мають намір забудувати гаражами земельну ділянку (проїзд) до його торгово-виробничого комплексу, що призведе до того, що у людей до його будівлі не буде доступу від центральної дороги і таким чином його торгово-виробнича споруда обезціниться. Тому просить суд скасувати рішення двадцять другої сесії шостого скликання Калинської сільської ради № 1016 від 16.12.2014 р., яким затверджено проект із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] в [ADDRESS] ), для будівництва індивідуального гаража пл.. 0,0100 га; скасувати свідоцтво про право приватної власності на земельну ділянку (індексний номер 32180901) від 14.01.2015 р., виданого [PERSON] для будівництва індивідуальних гаражів пл.. 0,01 га.; скасувати державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку номер витягу НВ-2100729522014, яка у власності [PERSON] пл.. 0,0100 га, для будівництва індивідуального гаража; скасувати рішення восьмої сесії сьомого скликання Калинівської сільської ради № 495 від 9 червня 2017 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в [ADDRESS] ) пл .. 0,0097 га, для будівництва індивідуального гаража; скасувати державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку номер витягу НВ-2101996712017, яка зареєстрована за Фабрицій Діаною Дмитрівною пл.. 0,097 га, для будівництва індивідуального гаража; знести частини самочинно збудованої будівлі, яка прибудована до будинку, що належить [PERSON] та розташована на земельній ділянці кадастровий номер 2124482800-04-001-0226 загального користування за адресою [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо заявлених в позовній заяві вимог та стверджує, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Згідно п.2 рішенням 22-ої сесії 6-го скликання Калинівської сільської ради №1016 від 16.12.2014 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаража» відповідачу [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,0100 га, кадастровий номер 2124482800:04:001:0226, розташовану у [ADDRESS] б/н для будівництва індивідуального гаража. Також згідно п.2 рішенням 8-ої сесії 7-го скликання Калинівської сільської ради №495 від 09.06.2017р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаража» відповідачці [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,0097 га, кадастровий номер 2124482800:04:001:0116, розташовану у [ADDRESS] а для будівництва індивідуального гаража. Всі юридично значимі дії щодо надання дозволу на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення відповідачам зазначених земельних ділянок, погодження і затвердження проектів із землеустрою були вчинені у відповідності до вимог ст.ст.116,118,186,186-1 Земельного кодексу України. Надалі, відповідачами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на зазначені земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також на підставі договору купівлі-продажу магазину від 26.06.2007р. №2325 відповідачем [PERSON] було набуто право власності на будівлю магазину, розташовану по [ADDRESS] [PERSON] . Посилається на ст 41 Конституції України ст. 204, ч.1 ст.316, ч.1 ст.321, 2 ст. 373 ЦК України та стверджує, що зазначеними правовими нормами встановлений принцип презумпції правомірності правочину та презумпції правомірності набуття права власності, а отже, право власності на земельні ділянки та будівлю магазину набуто відповідачами [PERSON] , [PERSON] правомірно. Доводи позивача [PERSON] про порушення його прав внаслідок того, що Калинівською сільською радою було передано у власність відповідачів землі загального користування - проїзд до орендованої ним земельної ділянки та до будівлі торгово-виробничого комплексу,є безпідставними, недоведеними, не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи, виходячи з наступного: У своїй позовній заяві позивач стверджує про наявність проїзду загального користування з вулиці Джона Ленона до орендованої ним земельної ділянки та до належної йому будівлі торгово-виробничого комплексу, яка повинна знаходитися на місці розташування належних відповідачам земельних ділянок площею 0,0100 га, кадастровий номер 2124482800:04:001:0226, площею 0,0097 га, кадастровий номер 2124482800:04:001:0116. Проте, на підтвердження таких доводів позивач не наводить належних і допустимих доказів. А саме, позивачем не надано доказів самого юридичного існування проїзду, тобто того факту, що проїзд до належних йому об`єктів у встановленому порядку запроектований, передбачений відповідною містобудівною документацією, відведений як проїзд і має статус елементу вулично-дорожньої мережі. Відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху. Відповідно до ст.38,39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. За приписами п. «г» ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» по об`єктів благоустрою населених пунктів належать: вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Відповідно до ст.14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, місцевих правил забудови, інших вимог, передбаченихзаконодавством. У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про планування і забудову територій» планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації. Із зазначених вимог законодавства чітко вбачається, що землі загального користування, в тому числі дороги і проїзди, повинні передбачатися відповідною містобудівною документацією. Посилання позивача на вимоги п.3.22 ДБН 360-92 у даному випадку не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до абз. 1 преамбули ДБН 360-92, державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. У відповідності до п.3.22 ДБН 360-92 у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз`їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об`їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Відповідно до п.7.1 ДБН 360-92 при проектуванні міських і сільських поселень слід передбачити єдину дорожньотранспортну мережу поселень і районів, які тяжіють до них, для забезпечення зручних і безпечних зв`язків з усіма функціональними зонами, з іншими поселеннями системи розселення, місцями заміського відпочинку, з улаштуванням зовнішнього транспорту і автомобільними дорогами загальної мережі. Таким чином, зазначені норми ДБН застосовуються виключно на стадії проектуванні населених пунктів, і не можуть встановлювати вимоги до існуючих об`єктів забудови. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було придбано існуючу адміністративну будівлю колишнього КСП та проведено її реконструкцію під торгово-виробничий комплекс. Проте, при виготовленні технічної документації на реконструкцію проїзд з вулиці Леніна до головного фасаду будівлі торгово-виробничого комплексу запроектований не був, а передбачені лише під`їзди до бокового фасаду та тильної сторони будівлі. Відповідно до листа відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури від 28.09.2018р. №01-16/29 на зберіганні у архіві відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації міститься 2-й примірник технічної документації на реконструкцію бувшого адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс приватного підприємця [PERSON] у [ADDRESS] , реєстраційний № 92 від 16.08.2004 р. технічна документація на реконструкцію виготовлена комунальним проектним підприємством «Тячів-Проект». Згідно зазначеної документації, підприємець [PERSON] отримав дозвіл на виконання будівельних робіт №78 від 20.07.2005р. на реконструкцію бувшого адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс в [ADDRESS] . Відповідно до наявної у матеріалах технічної документації схеми розташування земельної ділянки, передбачені проїзди з [ADDRESS] до торгово-виробничого комплексу ПП [PERSON] зі сторони бокового фасаду будівлі та з тильної сторони будівлі. До головного фасаду будівлі торгово-виробничого комплексу ПП [PERSON] в [ADDRESS] , згідно наявних матеріалів технічної документації на реконструкцію, проїзд з вулиці Леніна не передбачений (не запроектований). Наявний у відділі містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації генеральний план населеного пункту с. Калини виготовлений станом на 1976рік і не містить інформації щодо наявності проїздів з вулиці Леніна до території колишнього КСП «Калини», зокрема і до адмінбудівлі контори. Згідно наявної містобудівної документації детального плану території земельної ділянки розробленої та затвердженої на підставі розпорядження голови Тячівської РДА №446 від 08.11.2017р. та №9 від 11.01.2018р. відповідно, під`їзд до будівлі торгово-виробничого комплексу ПП [PERSON] передбачений внутрішній з бокових фасадів. Тому стверджу, що доводи позивача про те, що Калинівською сільською радою було передано у приватну власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] землі загального користування - проїзд до належного йому торгово-виробничого комплексу, є безпідставними. Також згідно збірних кадастрових планів земельних ділянок у с. Калини, в тому числі і земельних ділянок позивача та відповідачів з відповідними кадастровими номерами, виготовлених ФОП [PERSON] , передбачені проїзди загального користування до земельної ділянки та будівлі позивача зі сторони бокового фасаду будівлі та з тильної сторони будівлі, що повністю узгоджується з відомостями, викладеними у листі відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури від 28.09.2018р. №01-16/29 та матеріалами технічної документації на реконструкцію належної позивачу нежитлової будівлі. Таким чином, стверджує, що доводи позивача про відсутність під`їзду до орендованої ним земельної ділянки та будівлі торгово-виробничого комплексу є безпідставними і не відповідають дійсності. Також стверджує, що посилання позивача на порушення вимог ч.1,2 ст.145 ЗК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки норми статті 145 ЗК України регулюють порядок припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності, а тому не застосовуються до спірних правовідносин. Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] не є особами, яким згідно Земельного кодексу не може належати земельна ділянка на праві власності. Відповідно до приписів ч. 1 статті 15, ч.1 ст.16 ЦК України, ч. 1 ст.4 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав. Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.12 ч.2, ст.13 ч.3 ЦПК України). Крім цього, посилається на ч.1,2,4 ст.77, ч. 2 ст. 78 , ст. 80, ч.1,6 ст. 81 та на ч.1 ст.21 ЦК України та стверджує, всупереч зазначеним вимогам, позивачем не доведено належними, допустимими і достатніми доказами факту порушення його прав у сфері землекористування та факту невідповідності вимогам законодавства рішень Калинівської сільської ради №1016 від 16.12.2014р., №495 від 09.06.2017р. №835 від 25.04.2014р., процедури та підстав набуття відповідачами [PERSON] та [PERSON] право власності на земельні ділянки та реєстрації права власності на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Щодо позовних вимог про знесення самочинно збудованої частини будівлі, яка прибудована до будівлі що належить [PERSON] , та розташована на земельній ділянці кадастровий номер 2124482800:04:001:0226 загального користування за адресою: [ADDRESS] , стверджує, що на підставі договору купівлі-продажу магазину від 26.06.2007р. №2325 відповідачем [PERSON] було набуто право власності на будівлю магазину, розташовану по [ADDRESS] . А також на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2009р. №3014 відповідачем [PERSON] було набуто право власності на земельну ділянку площею 673 кв.м., розташовану по [ADDRESS] на даний час [PERSON] , для обслуговування магазину. Будь-яких доказів вчинення відповідачем самочинного будівництва добудови до будівлі магазину, а також вчинення цими діями будь-яких прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача, позовна заява не містить. Окрім вищезазначеного, звернути увагу суду на те що з матеріалів технічної документації на реконструкцію бувшого адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс приватного підприємця [PERSON] у [ADDRESS] , реєстраційний № 92 від 16.08.2004р., вбачається, що позивач [PERSON] отримав дозвіл на право виконання будівельних робіт №78 від 20.07.2005р. з реконструкції бувшого адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс в [ADDRESS] . Поряд з цим, матеріали технічної документації не містять правовстановлюючого документу, виданого позивачу у встановленому порядку на будівлю колишнього адмінбудинку КСП, реконструкція якого ним здійснювалася. Договір дарування права на майновий пай, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, акт прийому-передачі частки майна колгоспу ім.. Калініна, не є доказами виникнення у позивача права власності на будівлю адмінбудинку КСП у розумінні вимог ч.2 ст.331 ЦК України, ч. 4 статті 334 ЦК України, ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якими встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Стверджує, що оскільки позивач не набув у встановленому порядку права власності на будівлю адмінбудинку колишнього КСП по [ADDRESS] , всі подальші юридичні дії щодо отримання ним дозволу на реконструкцію такої будівлі, та оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, створений в результаті реконструкції - торгово-виробничий комплекс, є такими, що вчинені з порушенням вимог законодавства. Тому просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Калинівської сільської ради про скасування рішення Калинівської сільської ради, свідоцтва про право власності на землю, державної реєстрації земельної ділянки та знесення самовільно збудованої частини - відмовити повністю. Представник відповідача Калинівської сільської ради в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить торгово-виробничий комплекс в [ADDRESS] , що с стверджується свідоцтво на право власності № 07 від 29 серпня 2005 р. видане виконавчим комітетом Калинівської сільської ради. У зв`язку з переходом права власності на торгово-виробничий комплекс, 21.06.2005 р. рішенням 14 сесії четвертого скликання Калинівської с/ради за позивачем закріплена земельна ділянка пл. 0,11 га на умовах договору оренди, для обслуговування торгово-виробничого комплексу в [ADDRESS] . 19 червня 2008 року рішення № 385 Калинівської сільської ради внесено зміни до чотирнадцятої сесії четвертого скликання Калинівської с/ради від 21.06.2005 р., яким надано позивачу дозвіл на збір матеріалів на розробку проекту відводу земельної ділянки пл. 0.09 га на умовах оренди в [ADDRESS] . Рішенням № 448 від 03 жовтня 2008 р. тринадцятої сесії п`ятого скликання Калинівської сільської ради затверджено проект відводу земельної ділянки на умовах оренди [ADDRESS] га строком на 49 років для обслуговування торгово-виробничого комплексу. У 2008 р. ДП «Центр Державного Земельного Кадастру при Держивному комітеті України по земельних ресурсах» на замовлення позивача було виготовлено проект щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди в [ADDRESS] , який затверджений рішенням № 448 сесії Калинівської сільської ради від 3 жовтня 2008 року. Із вказаного проекту, а саме: із плану земельної ділянки, яка виділена позивачу на умовах оренди, земельна ділянка межує із такими земельними ділянками: від А до Б землі загального користування, від Б до В землі ПП [PERSON] , від Б до Г землі ПП [PERSON] , від Г до Д землі користування, від Д до А землі СГВК. Позивач та його представник стверджують, що земля, яка на плані позначена літерами від А до Б та відносяться до земель загального користування, це є заїзд від центральної дороги до земельної ділянки та торгово-виробничого комплексу [PERSON] .. Разом з цим, судом встановлено, що згідно п.2 рішенням 22-ої сесії 6-го скликання Калинівської сільської ради №1016 від 16.12.2014 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаража» відповідачу [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,0100 га, кадастровий номер 2124482800:04:001:0226, розташовану у [ADDRESS] б/н для будівництва індивідуального гаража. Також, згідно п.2 рішенням 8-ої сесії 7-го скликання Калинівської сільської ради №495 від 09.06.2017р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаража» відповідачці [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,0097 га, кадастровий номер 2124482800:04:001:0116, розташовану у [ADDRESS] а для будівництва індивідуального гаража. Розроблення проектів із землеустрою щодо відведення відповідачам зазначених земельних ділянок, погодження і затвердження проектів із землеустрою вчинені у відповідності до вимог ст.ст.116,118,186,186-1 Земельного кодексу України. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на зазначені земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.. На підставі договору купівлі-продажу магазину від 26.06.2007р. №2325 відповідачем [PERSON] було набуто право власності на будівлю магазину, розташовану по [ADDRESS] [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2009р. №3014 відповідачем [PERSON] було набуто право власності на земельну ділянку площею 673 кв.м., розташовану по [ADDRESS] на даний час [PERSON] , для обслуговування магазину. Відповідно до ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Також, відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А відповідності до ч.1,2,4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Та згідно ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд вважає, що твердження позивача [PERSON] та його представника [PERSON] про порушення прав позивача внаслідок того, що Калинівською сільською радою було передано у власність відповідачів землі загального користування - проїзд до орендованої ним земельної ділянки та до будівлі торгово-виробничого комплексу, є безпідставними, недоведеними, не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи, Так, позивач та його представник стверджують про наявність проїзду загального користування з вулиці Джона Ленона до орендованої порзивачем земельної ділянки та до належної йому будівлі торгово-виробничого комплексу, яка повинна знаходитися на місці розташування належних відповідачам земельних ділянок площею 0,0100 га, кадастровий номер 2124482800:04:001:0226, площею 0,0097 га, кадастровий номер 2124482800:04:001:0116., однак на підтвердження своїх доводів не надано належних і допустимих доказів. А саме, позивачем не надано доказів самого юридичного існування проїзду, тобто того факту, що проїзд до належних йому об`єктів у встановленому порядку запроектований, передбачений відповідною містобудівною документацією, відведений як проїзд і має статус елементу вулично-дорожньої мережі. Відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньо квартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху. Відповідно до ст.38,39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. За приписами п. «г» ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» по об`єктів благоустрою населених пунктів належать: вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Відповідно до ст.14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, місцевих правил забудови, інших вимог, передбаченихзаконодавством. У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про планування і забудову територій» планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації. Як вбачається із зазначених вимог законодавства землі загального користування, в тому числі дороги і проїзди, повинні передбачатися відповідною містобудівною документацією. Таким чином, посилання позивача та його представника на вимоги п.3.22 ДБН 360-92 у даному випадку є безпідставні. Так, відповідно до абз. 1 преамбули ДБН 360-92, державні будівельні норми "Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень" поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. У відповідності до п.3.22 ДБН 360-92 у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз`їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об`їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Відповідно до п.7.1 ДБН 360-92 при проектуванні міських і сільських поселень слід передбачити єдину дорожньотранспортну мережу поселень і районів, які тяжіють до них, для забезпечення зручних і безпечних зв`язків з усіма функціональними зонами, з іншими поселеннями системи розселення, місцями заміського відпочинку, з улаштуванням зовнішнього транспорту і автомобільними дорогами загальної мережі. Таким чином, зазначені норми ДБН застосовуються виключно на стадії проектуванні населених пунктів, і не можуть встановлювати вимоги до існуючих об`єктів забудови. Як встановлено судом, позивачем було придбано уже існуючу адміністративну будівлю колишнього КСП та проведено її реконструкцію під торгово-виробничий комплекс. Проте, при виготовленні технічної документації на реконструкцію проїзд з вулиці Леніна до головного фасаду будівлі торгово-виробничого комплексу запроектований не був, а передбачені лише під`їзди до бокового фасаду та тильної сторони будівлі. Відповідно до листа відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури від 28.09.2018р. №01-16/29 на зберіганні у архіві відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації міститься 2-й примірник технічної документації на реконструкцію бувшого адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс приватного підприємця [PERSON] у [ADDRESS] , реєстраційний № 92 від 16.08.2004 р. технічна документація на реконструкцію виготовлена комунальним проектним підприємством «Тячів-Проект». Згідно зазначеної документації, підприємець [PERSON] отримав дозвіл на виконання будівельних робіт №78 від 20.07.2005р. на реконструкцію бувшого адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс в [ADDRESS] . Відповідно до наявної у матеріалах технічної документації схеми розташування земельної ділянки, передбачені проїзди з [ADDRESS] до торгово-виробничого комплексу ПП [PERSON] зі сторони бокового фасаду будівлі та з тильної сторони будівлі. До головного фасаду будівлі торгово-виробничого комплексу ПП [PERSON] в [ADDRESS] , згідно наявних матеріалів технічної документації на реконструкцію, проїзд з вулиці Леніна не передбачений (не запроектований). Наявний у відділі містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації генеральний план населеного пункту с. Калини виготовлений станом на 1976рік і не містить інформації щодо наявності проїздів з вулиці Леніна до території колишнього КСП «Калини», зокрема і до адмінбудівлі контори. Згідно наявної містобудівної документації детального плану території земельної ділянки розробленої та затвердженої на підставі розпорядження голови Тячівської РДА №446 від 08.11.2017р. та №9 від 11.01.2018р. відповідно, під`їзд до будівлі торгово-виробничого комплексу ПП [PERSON] передбачений внутрішній з бокових фасадів. Тому, суд вважає, що твердження позивача та його представника про те, що Калинівською сільською радою було передано у приватну власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] землі загального користування - проїзд до належного йому торгово-виробничого комплексу, є безпідставними. Крім цього, судом встановлено, що згідно збірних кадастрових планів земельних ділянок у с. Калини, в тому числі і земельних ділянок позивача та відповідачів з відповідними кадастровими номерами, виготовлених ФОП [PERSON] , передбачені проїзди загального користування до земельної ділянки та будівлі позивача зі сторони бокового фасаду будівлі та з тильної сторони будівлі, що повністю узгоджується з відомостями, викладеними у листі відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури від 28.09.2018р. №01-16/29 та матеріалами технічної документації на реконструкцію належної позивачу нежитлової будівлі. Таким чином, суд вважає, що і твердження позивача та його представника про відсутність під`їзду до орендованої ним земельної ділянки та будівлі торгово-виробничого комплексу є безпідставними і не відповідають дійсності. Разом з цим, суд вважає, що до спірних правовідносин не можна застосовувати вимог ч.1,2 ст.145 ЗК України, оскільки норми статті 145 ЗК України регулюють порядок припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності, Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] не є особами, яким згідно Земельного кодексу не може належати земельна ділянка на праві власності. Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено належними, допустимими і достатніми доказами факту порушення прав [PERSON] у сфері землекористування та факту невідповідності вимогам законодавства рішень Калинівської сільської ради №1016 від 16.12.2014р., №495 від 09.06.2017р. №835 від 25.04.2014р., процедури та підстав набуття відповідачами [PERSON] та [PERSON] право власності на земельні ділянки та реєстрації права власності на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Щодо позовних вимог про знесення самочинно збудованої частини будівлі, яка прибудована до будівлі що належить [PERSON] , та розташована на земельній ділянці кадастровий номер 2124482800:04:001:0226 загального користування за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, такі також недоведеними належними доказами. Як встановлено судом на підставі договору купівлі-продажу магазину від 26.06.2007р. №2325 відповідачем [PERSON] було набуто право власності на будівлю магазину, розташовану по [ADDRESS] [PERSON] . А також, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2009р. №3014 відповідачем [PERSON] було набуто право власності на земельну ділянку площею 673 кв.м., розташовану по [ADDRESS] на даний час [PERSON] , для обслуговування магазину. Будь-яких доказів вчинення відповідачем самочинного будівництва добудови до будівлі магазину, а також вчинення цими діями будь-яких прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача, не надано. Разом з цим, із матеріалів технічної документації на реконструкцію бувшого адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс приватного підприємця [PERSON] у [ADDRESS] , реєстраційний № 92 від 16.08.2004р., судом встановлено, що позивач [PERSON] отримав дозвіл на право виконання будівельних робіт №78 від 20.07.2005р. з реконструкції бувшого адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс в [ADDRESS] ., однак матеріали технічної документації не містять правовстановлюючого документу, виданого позивачу у встановленому порядку на будівлю колишнього адмінбудинку КСП, реконструкція якого ним здійснювалася. Договір дарування права на майновий пай, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, акт прийому-передачі частки майна колгоспу ім.. Калініна, не є доказами виникнення у позивача права власності на будівлю адмінбудинку КСП у розумінні вимог ч.2 ст.331 ЦК України, ч. 4 статті 334 ЦК України, ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якими встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, суд констатує, що позивач не набув у встановленому порядку права власності на будівлю адмінбудинку колишнього КСП по [ADDRESS] , всі подальші юридичні дії щодо отримання ним дозволу на реконструкцію такої будівлі, та оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, створений в результаті реконструкції - торгово-виробничий комплекс, є такими, що вчинені з порушенням вимог законодавства. За таких обставин, виходячи з вище наведеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Калинівської сільської ради про скасування рішення Калинівської сільської ради, свідоцтва про право власності на землю, державної реєстрації земельної ділянки та знесення самовільно збудованої частини слід відмовити.. Судові витрати покласти на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed