Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] та матері - [PERSON], яка померла [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] проживали в господарстві по [ADDRESS]. Дане будинковолодіння відносилось до суспільної групи "колгоспний двір", що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Городенківської районної Ради 09 жовтня 1989 року на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09.08.1989 року головою вищезгаданого господарства був - [PERSON], членами двору станом на 15.04.1991 року являлися: [PERSON] (мати), [PERSON] (дочка їхня), [PERSON] (зять), [PERSON] та [PERSON] (онуки). [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 08.07.1999 року. Після смерті [PERSON], [PERSON] спадщину прийняла, так як вступила у володіння і користування даним будинковолодінням, однак не оформила своїх спадкових прав. 10 лютого 2004 року мати позивача зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і все те, що буде їй належати на день смерті, заповіла - [PERSON], 1962 року народження. Даний заповіт був складений у виконкомі Семаківської сільської Ради Городенківського району і зареєстрований в реєстрі за № 2. [INFO] в с.Семаківці померла [PERSON]. Після її смерті, позивач теж вступила у володіння і користування спадковим майном батьків, так як обробляє земельні ділянки, підтримує дане будинковолодіння, сплачує страхові внески, однак не має ніяких спадкових прав, так як не оформила спадщину. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не заперечують в тому, щоб визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно її батьків, що підтверджується їхніми заявами, а також дозволом на розгляд справи у їх відсутності. З приводу оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач звернулася в Городенківську районну державну нотаріальну контору. Державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом по тій причині, що частки в даному господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені, а також що [PERSON] прийнявши спадщину після смерті батька не оформила своїх спадкових справ. В зв'язку із письмовою відмовою державного нотаріуса у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач вимушена звернутися до суду з даною заявою. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 09.10.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 141 від 09.08.1989 року слідує, що в цілому домоволодіння, що складається із житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованих в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно довідки № 116 від 22.02.2017 року, виданої виконавчим комітетом Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що в [ADDRESS] змінено на [ADDRESS]. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 7972 від 21.02.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 230 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 9.10.1989 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 9.08.1989 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). У відповідності з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1962 р., загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 52,0 кв.м., 2 комор, 2 літніх кухонь, стайні, вбиральні, 3 сараїв, стодоли, 2 гаражів, огорожі; інвентаризаційна вартість становить 217859 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 117, виданої 22.02.2017 р. виконавчим комітетом Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що згідно погосподарської книги № 5 Семаківської сільської ради на 1991-1995 рр. в господарстві в [ADDRESS], суспільна група господарства колгоспники, станом на 15.04.1991 р. були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1930 р.н., член господарства записаний першим; [PERSON], 1932 р.н., дружина; [PERSON], 1962 р.н., дочка; [PERSON], 1958 р.н., зять; [PERSON], 1983 р.н., внука; [PERSON], 1988 р.н., внук; головою двору був [PERSON]. [PERSON] після реєстрації шлюбу 03.06.2011 року з [PERSON] змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що стверджено копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER]. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують щодо визначення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] в цілому за [PERSON], на частку в колгоспному дворі не претендують, що стверджено поданими до суду заявами. [PERSON] помер [INFO], що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З 14.11.1956 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, що стверджено копією повторного свідоцтва про одруження серія [NUMBER]. [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON], що стверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.03.1962 року. [PERSON] після реєстрації шлюбу 29.08.1981 року з [PERSON], змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що слідує з копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги в рівних частках після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] (позивач) та дружина [PERSON]. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину та вступили в управління спадковим майном після смерті [PERSON], оскільки на день його смерті спільно з ним були зареєстровані та проживали в жилому будинку в [ADDRESS], про що свідчить довідка № 110 від 20.02.2017 року, видана виконавчим комітетом Семаківської сільської ради. За заповітом від 10.02.2004 року, посвідченим секретарем Семаківської сільської ради Городенківського району, зареєстрованим за № 2, [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй і на що вона за законом матиме право - [PERSON], 1962 р.н. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки на день її смерті проживала з нею за адресою [ADDRESS] та вели спільне господарство, про що свідчить довідка № 172 від 27.03.2017 року, видана виконкомом Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 606/02-31 від 24.03.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], на житловий будинок [ADDRESS], що належав її чоловікові [PERSON], який помер [INFO], після смерті якого вона спадщину прийняла, однак не оформила своїх спадкових прав. Причиною відмови стало те, що частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 173 від 27.03.2017 року, виданої виконкомом Семаківської сільської ради слідує, що площа земельної ділянки в [ADDRESS] становить 0,1900 га в т.ч. для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,0800 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,1100 га. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташованими по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташованими по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 392, 1216 ЦК України,

Outcome: approved