Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

07.12.2019 року (згідно дати поштового відправлення) Гребенюк О.С. звернувся з цим позовом до Жмеринського міськрайонного суду із вимогами стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість в сумі 26010,46 грн. за кредитним договором від 26.01.2015 року. Вказані вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 26.01.2015 року [PERSON] отримав від ПАТ КБ "Приватбанк" кредит у розмірі 8878,12 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з "1" по "25" число кожного місяця, відповідач надає банку грошові кошти "щомісячний платіж" для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, яка регулює відносини договору приєднання. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав позивальнику кредит в розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 24.11.2019 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 26010,46 грн., яка складається з: 8412,16 грн. - заборгованість за кредитом, 4053,13 грн. - заборгованість по процентами за користування кредитом, 13545,17 - заборгованість за пенею. Просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати (а.с.1-3). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 24.01.2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. завчасно подав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] за наслідком вручення йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с.50) копії ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за адресою його реєстрації, відзиву на позовну заяву чи інших клопотань до суду не представив. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 26.01.2015 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] з метою сприяння виконанню позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN500TC002323437045827535 від 29.10.2009 року між сторонами, укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил, за умовами розділу 2 якої позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 8878,13 грн. на строк дванадцять місяців, з 26.01.2015 року до 31.01.2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі потреби в сумі 8878,13 грн. взамін на зобов`язання позичальника щодо поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості по кредиту здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця в сумі 781,09 грн., яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, інших витрат згідно Умов та Правил (п.2.1 Генеральної угоди). Відповідно до ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах та правилах більш аніж на 31 день, сторони погодили, що позичальник сплачує банку штраф у розмірі 711,26 грн. (п.2.2 Генеральної Угоди). За умовами п.2.5. Генеральної угоди відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди згідно Генеральної угоди та Умов і Правил. В разі порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах за кожен день прострочення (п.2.8 Генеральної угоди). До Генеральної угоди додано Заява, Умови та правила надання банківських послуг (а.с.7,8, 9-32). Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 26.01.2015 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість перед позивачем, що станом на 24.11.2019 року становить 26010,46 грн., яка складається з 8412,16 грн. - заборгованість за кредитом, 4053,13 грн. - заборгованість по процентами за користування кредитом, 13545,17 - заборгованість за пенею (а.с.5-6). Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає свою згоду у любий момент його змінити (зменшити, збільшити або анулювати). Підписання договору є прямою і безумовною згодою держателя відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за користування ним, по перевитратах платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний у випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту, в т.ч. і простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку. Згідно п.2.1.1.5.7. Умов та правил надання банківських послуг держатель зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Відповідно п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань за Договором Банк має право вимагати сплати Клієнтом пені у розмірі, встановленому Тарифами (пункт не діє для преміальних карток). Відповідно до п.2.1.1.12.6.3. Умов та правил надання банківських послуг відсотки за користування кредитом і/або овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, при цьому відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту і/або овердрафта кошти з дня списання суми з карткового рахунку до дня коли кредит і/або овердрафт стає простроченим кредитом. Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, що встановлені тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Згідно п.2.1.1.12.10. Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання Клієнтом та/або Довіреною особою Клієнта своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором. У відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до вимог ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту та використання на власні потреби кредитних коштів із обов`язком сплати відсотків за їх використання, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту відповідно до умов Генеральної угоди, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання, відтак суд приходить до висновку, що заявлена заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом на загальну суму 12465,29 грн. (8412,16 грн. + 4053,13 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені та штрафам з огляду на наступне. Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого відповідальність позичальника, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови. Проте, вказані витяги, що представлені суду позивачем, не місять відомостей щодо їх підписання відповідачем за відсутності належної ідентифікації особи згідно ім`я фізичної особи (а.с.9-32). Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Окрім того, роздруківка із сайту позивача, на який здійснено посилання у позовній заяві, не може належним доказом бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що застережено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин 26.01.2015 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 07.12.2019 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Генеральна угода та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.01.2015 року шляхом підписання Генеральної угоди, суто із посиланням в ній на Умови та правила. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору стосовно відповідальності за порушення зобов`язання. Аналогічний правовий висновок про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15. Також в межах заявлених вимог із дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд визнає необгрунтованою вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 13545,17 грн. на підставі суто п.2.2 Генеральної угоди від 26.01.2015 року, оскільки цим пунктом застережено погодження сторін що за прострочення строку погашення заборгованості позичальник сплачує банку штраф в розмірі 711,25 грн. При цому судом достатньо враховується, що штраф є відмінним від пені самостійним видом неустойки, а з огляду на представлений позивачем розрахунок заборгованості оскаржувана пеня нараховувалась 20.03.2015 року в розмірі 355,12 грн. та надалі щомісячно у розмірі 336,48 грн., тобто вочевидь у відмінному від вказаного формально погодженого сторонами розміру штрафу. Окрім того, на думку суду вказані положення п.2.2. Генеральної угоди щодо погодження штрафу в певній твердій грошовій сумі становлять недопустиме відступлення сторонами правочину від визначеної законом умов обчислення штрафу у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, обов`язковість положень нормативного акту щодо чого випливає із вказаного його змісту. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по пені, нарахованої за період з 20.03.2015 року до 31.10.2019 року, в розмірі 13545,17 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю позивачем належними та допустимим доказами існування такого обов`язку відповідача. Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із учасників справи не заявлено. З урахуванням сукупності наведеного суд визначає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 06.12.2007 року в сумі 12465,29 грн. за тілом кредиту та процентам за користування кредитом. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 1921 грн. (а.с.1), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved