Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності належить 1/3 частки земельної ділянки по [ADDRESS], 1/3 частки земельної ділянки в садівницькому товаристві "Мічурінець", 1/3 частка житлового дерев'яного будинку [ADDRESS] 1.6 частка трьохкімнатної квартири [ADDRESS], 1/3 частка на автомобіль АЗЛК 2140, 1981 року випуску. 06.07.2015 року йому стало відомо, що відповідно до постанови, виданої Державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ накладений арешт на все нерухоме майно, що йому належить. Зазначає, що ще в 2013 році у відповідь на запит Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції було повідомлено, що згідно інформації наданої відділом Державної виконавчої служби у виконанні з 01.02.2011 року до 20.10.2011 року перебував виконавчий лист Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Ласка-Лізинг" боргу у сумі 29608, 38 грн. Розгляд справи відбувся в постійно діючому Третейському суді без його участі, а тому він був позбавлений можливості надати відповідні процесуальні документи та підготуватись до розгляду справи. 14 грудня 2009 року приблизно 20:00 год. представники конфіскували автомобіль отриманий [PERSON] за договором фінансового лізингу від 22.05.2008 року, фактично викравши його з паркувального майданчика в м. Києві. Стверджує, що своїми діями ТОВ "Ласка Лізинг" порушило передбачені законодавством України права [PERSON] та фактично власноруч компенсувало заборгованість позивача та спричинив йому додаткову матеріальну шкоду в сумі вже сплаченої частини лізингових платежів. З вищенаведеного, можна зробити висновок, що у позивача перед відповідачем відсутня будь-яка заборгованість, так як вартість незаконно конфіскованого предмету лізингу суттєво перевищила вартість заборгованості з лізингових платежів, на суму яких і був виданий виконавчий лист. Дії державного виконавця із завершення виконавчого провадження не були вчинені в повному обсязі. [PERSON] відмовлено у знятті арешту, оскільки виконавче провадження за 2011 рік знищено, а тому просить суд визнати за ним права власності та зняти арешт з спірного майна. В судове засідання [PERSON] не з'явився, пода до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, а справу розглянути в його відсутності. Представник Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи належно повідомлявся судовими повістками. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка лізинг" в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи належно повідомлявся судовими повістками. Відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає. що позов підставний і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Згідно ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, арешт накладений на майно боржника, знімається, саксовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Відповідно до ч. 1, 2, 3ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 1/3 частка земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] площею 0, 091 га; 1/3 частка земельної ділянки [ADDRESS], площею 0, 06 га; 1/3 частка житлового дерев'яного будинку, розташованого в [ADDRESS], загальною площею 125,9 кв.м., 1/6 частка трьохкімнатної квартири, розташованої в [ADDRESS], загальною площею 66,1 кв.м.,; 1/3 частки автомобіля АЛКЗ 2140, 1981 року випуску, Д.Н.З. [NUMBER]. 06.07.2015 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, при отриманні Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухомей майно, [PERSON] стало відомо, що відповідно до постанови, виданої Державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ накладений арешт на все нерухоме майно, що йому належить. В 2013 році на запит позивача Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції було повідомлено, що згідно інформації наданої відділом Державної виконавчої служби у виконанні з 01.02.2011 року до 20.10.2011 року перебував виконавчий лист Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Ласка-Лізинг" боргу у сумі 29608, 38 грн. Розгляд справи відбувся в постійно діючому Третейському суді без його участі, а тому він був позбавлений можливості надати відповідні процесуальні документи та підготуватись до розгляду справи. 07 липня 2010 року Ухвалою Оболонського районного суду вирішено видати виконавчий лист за рішенням третейського суду по справі за позовом ТОВ "Ласка Лізинг" до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 27722, 27 грн. судових витрат по сплаті третейського збору в сум 1386, 11 грн. та витрат по сплаті реєстраційного збору в сумі500 грн. 14 грудня 2009 року приблизно 20:00 год. представники конфіскували автомобіль отриманий [PERSON] за договором фінансового лізингу від 22.05.2008 року. Згідно ст. 8 ч.3 Закону України "Про фінансовий лізинг" - предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв'язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача. ТОВ "Ласка Лізинг"фактично порушило передбачені законодавством України права [PERSON] та власноруч компенсувало заборгованість позивача, спричинивши йому додаткову матеріальну шкоду в сумі вже сплаченої частини лізингових платежів. З вищенаведеного, можна зробити висновок, що у позивача перед відповідачем відсутня будь-яка заборгованість, так як вартість незаконно конфіскованого предмету лізингу суттєво перевищила вартість заборгованості з лізингових платежів, на суму яких і був виданий виконавчий лист. Начальником ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відмовлено заявнику у знятті арешту, оскільки виконавче провадження знищено відповідно до п. 9.9. Інструкції про порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Отже, при винесенні постанови від 04.09.2014 року про завершення виконавчого провадження за виконавчими листами від 17.02 та 01.09.2010 року державний виконавець у порушення вимог ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" не виконав усі дії у повному обсязі, а саме не зняв арешт з майна позивача. Виходячи з вищевикладеного, оскільки на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності заявника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд вважає, що позов слід задоволити в повному обсязі, зняти арешт та визнати за ним право власнсоті на належне йому майно. Встановлене судом підтверджується копіями свідотц про право на спадщину за законом, копією технічного паспорту, копією листа ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 11.11.2015 року, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухомей майно, копією договору фінансового лізингу та іншими первіреними в суді доказами. На підставі ст.ст.317,321 ЦК України, ст.ст.49, 50,60,82 Закону України "Про виконавче провадження"та

Outcome: approved