Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Заявник звернувся до суду про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що померла була його матір`ю, яка постійно до дня смерті проживала в с.Луканівка Кривоозерського району Миколаївської області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, в тому числі жилий будинок з присадибною земельною ділянкою. Частиною спадкового майном він розпорядився, тим самим вважаючи, що прийняв спадщину, однак при зверненні до Кривоозерської державної нотаріальної контори в грудні 2018 року в оформленні спадкових прав після смерті [PERSON] йому було відмовлено. Посилаючись на нормативні положення Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, заявник просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері. Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для оформлення спадщини. В судовому засіданні заявник підтримав заяву. Від заінтересованої особи - Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області до суду надійшло клопотання з проханням розглянути справу без участі їх представника, рішення ухвалити на розсуд суду. Заінтересована особа - [PERSON] в суді заперечувала проти задоволення заявлених [PERSON] вимог. Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , її останнім постійним місцем проживання на день смерті було с.Луканівка Кривоозерського району Миколаївської області, що підтверджується даними свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 07 листопада 2018 року, (а.с.7), довідкою Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №1086 від 08 грудня 2018 року (а.с.8). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №56830366 та №56830305 від 12 липня 2019 року спадкова справа щодо майна, померлої [INFO] , [PERSON] не заводилась, заповітів вона не складала (а.с.13-15). Заявник є сином [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Луканівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 02 серпня 1955 року (а.с.5) та експертного висновку №056/1081-а/2, виданого експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз Андрієнко Л.О. 09 листопада 2018 року (а.с.6). У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України в редакції 1963 року. Вказане також передбачено приписами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року). Відповідно до положень ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За загальним правилом, визначеним у положеннях ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, за змістом ст.13 ЦПК України, право визначення меж та предмету позову, а також підстав позову, надано позивачеві. Положеннями ч.3 ст.12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Разом з тим твердження заявника, що він здійснив поховання [PERSON] та протягом шести місяців після смерті розпорядився частиною її майна, забрав особисті речі померлої, доглядав за належним померлій жилим будинком, обробляв присадибну земельну ділянку, спростовані, дослідженими судом, письмовими доказами, а саме: довідкою Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №933 від 12 листопада 2019 року (а.с.29), витягом з книги №8 погосподарського обліку за 1996-2000 роки, витягом з книги №6 погосподарського обліку за 2002-2005 роки по Луканівській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області. Крім того заявник в суді також не заперечував того, що його мати [PERSON] з 1995 року по день своєї смерті [INFO] , постійно проживала разом із своєю дочкою , заінтересованою особою по справі, - [PERSON] , яка здійснювала за нею догляд. Із показань, допитаної в суді свідка [PERSON] , встановлено, що заявник не брав участі в організації поховання [PERSON] , яка померла в 2003 році, вказала також на те, що майном, яке належало [PERSON] також розпоряжалась [PERSON] , а не [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відсутні.

Outcome: dismissed