Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

06.02.2015 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) визнання права власності в порядку спадкування за заповітом подружжя [PERSON] та [PERSON] від 20.05.2005 року на прибудову б-1, загальною площею 13,2 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що під час розгляду справи Петриківським районним судом Дніпропетровської області, рішенням якого від 19.09.2013 року, визнано за нею право власності на житловий будинок та господарчі будівлі, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 42,8 кв.м. із них житлової - 18,7 кв.м., літньої кухні Б-1, сараю В-1, вбиральні Г-1 та колодязю і огорожі, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Однак крім вказаних житлового будинку та господарських будівель, зазначене домоволодіння складається ще з прибудови "б-1", про яку в попередньому розгляді справи питання не вирішувалося. З огляду на положення ст. 1223 ЦК України просить вирішити питання щодо реалізації її права на спадкування за заповітом. Представник Позивачки [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись також на те, що вказана прибудова складає одне ціле з кухнею до якої здійснено прибудову, та у разі визнання права власності на неї за Відповідачем, це може ускладнити реалізацію права власності Позивачки на житловий будинок та господарські будівлі, оскільки спірна прибудова знаходиться на земельній ділянці Відповідача. У зв'язку з чим в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач проти позову заперечував, так як вказана прибудова не була об'єктом договору купівлі-продажу на підставі якого і був придбаний житловий будинок в смт. Петриківка по вул. Переможна, 6, а відповідно і не була об'єктом заповіту. Технічний паспорт на будинок виготовлений не уповноваженою особою та не відповідає дійсності. Вказана прибудова знаходиться на його земельній ділянці, а тому і належить йому. У зв'язку з чим просить задовольнити його зустрічний позов. Третя особа надала заяву про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши пояснення представника Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позов задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року у справі №0431/1688/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, третя особа: Петриківська державна нотаріальна контора та позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання факту укладення заповіту особою яка не мала на це право та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, треті особи приватний нотаріус ДНО Шульдіна Т.В. та Петриківська державна нотаріальна контора, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2013 року, а також залишених без змін за наслідками касаційного оскарження ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ті кримінальних справ від 26.02.2014 року: - позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, третя особа: Петриківська державна нотаріальна контора, задоволено частково: визнано недійсним заповіт подружжя [PERSON] та [PERSON] складений та посвідчений 20 травня 2005 року (зареєстрований в реєстрі за № 1029) в частині розпорядження земельною ділянкою розташованою [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, третя особа: Петриківська державна нотаріальна контора, відмовлено. - позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання факту укладення заповіту особою яка не мала на це право та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, треті особи приватний нотаріус ДНО Шульдіна Тетяна Василівна та Петриківська державна нотаріальна контора, задоволено частково: визнано недійсним заповіт [PERSON] складений та посвідчений 17 серпня 2011 року (зареєстрований в реєстрі за № 3578) в частині розпорядження житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок та господарчі будівлі, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 42,8 кв.м. із них житлової - 18,7 кв.м., літньої кухні Б-1, сараю В-1, вбиральні Г-1 та колодязю і огорожі, розташованих за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом подружжя [PERSON], померлого [INFO] та [PERSON], померлої [INFO], складений та посвідчений 20 травня 2005 року (зареєстрований в реєстрі за № 1029). В іншій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання факту укладення заповіту особою яка не мала на це право та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, треті особи приватний нотаріус ДНО Шульдіна Тетяна Василівна та Петриківська державна нотаріальна контора, відмовлено. Під час розгляду вказаної справи встановлено, що 20 травня 2005 року подружжя: [PERSON] та [PERSON] склали заповіт подружжя, згідно з яким належний їм житловий будинок з господарчими будівлями та земельну ділянкою в [ADDRESS] та все майно в будинку, заповіли в рівних долях [PERSON] та [PERSON]. Даний заповіт посвідчено державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №1029. Враховуючи, що за життя ні [PERSON] ні [PERSON] не відмовилися від спільного заповіту подружжя, щодо спільного сумісного житлового будинку, суд дійшов висновку, що заповіт [PERSON] складений 17.08.2011 року, після смерті дружини [PERSON], в частині заповідального розпорядження щодо житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], суперечить правилам розпорядження спільним сумісним майном, на випадок смерті одного із подружжя, закріпленим статтею 1243 ЦК України, а тому визнав його недійсним. Згідно технічного паспорта наданого Позивачем, рік побудови "прибудова б-1" вказано 1975. Суд зазначає, що підстави виникнення права приватної власності на жилий будинок різноманітні. До них належать придбання за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, а також за спадкуванням та будівництво. За змістом статей 379-381 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи норми цивільного законодавства, суд зазначає, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Матеріали справи не містять доказів щодо наявності обумовлень попереднім власником щодо знесення або переносу таких будівель. Таким чином з огляду на те, що рішенням Петриківського районного суду від 19.09.2013 року у справі №0431/1688/12 визнано за Позивачкою право власності на будинок [ADDRESS], до складу якого також входить "прибудова б-1", повторного визнання права на вказану будівлю не вимагається. За таких обставин первісний та зустрічний позов підлягає залишенню без задоволення. Не надаючи оцінки правомочності складення технічного паспорта інженером-проектувальником [PERSON], доводи первісного Відповідача про виконання технічного паспорту не уповноваженою особою висновків суду не спростовують. Так як безпосередньо предметом розгляду як первісного так і зустрічного позову є "прибудова б-1", наявність якої сторони не заперечували.

Outcome: dismissed