Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач [PERSON] зазначає, що 9 березня 2013 року помер її батько [PERSON], який з 24 березня 1984 року перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності від 15.09.1998 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська від 28.08.1998 року № 319, [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності житловий будинок № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у м. Дніпропетровську. Вважає, що частка вказаного будинку належала її батьку та вона як спадкоємець першої черги має на неї право. Крім того, після смерті батька 20 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину автомобіля [NUMBER] та причепа «ЗАЗ 8101» номерний знак [NUMBER]. Іншим співвласником цього майна є [PERSON] Оскільки виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим, бажає отримати грошову компенсацію вартості її частки. За цих підстав позивач з урахуванням уточнених позовних вимог (т. 2 а.с. 166, 174) просить визнати за нею право власності на 1/8 частину будинку № 36 «а» по вул. Оренбурзькій у місті Дніпропетровську з надвірними будівлями та спорудами, а також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/4 частини автомобіля [NUMBER] та причепа «ЗАЗ 8101» номерний знак [NUMBER] в розмірі 19295 грн. 49 коп., покласти на відповідачів усі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Крім того, просив стягнути з відповідачів судові витрати в загальному розмірі 15481,56 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору, витрат на правову допомогу, витрат, повязаних з якою до суду та проведення судових експертиз, а також надісланням позовної заяви та іншої кореспонденції до суду, отриманням інформації на запити під час підготовки та складання позовної заяви, поданням апеляційної скарги (т. 2 а.с. 175, 206). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що спірний будинок був побудований на земельній ділянці, що належала її діду та бабі. Будинок будувався за їх кошти, а також кошти їх з [PERSON] батьків, тому будинок був зареєстрованих на них з сестрою. Їх чоловіки не пред'являли жодних претензій щодо цього майна. Положення статті 331 та інші норми ЦК України, на які посилається позивач у своєму позові, не поширюється на правовідносини, що склалися між ними. Також вказували, що вона є пенсіонеркою, має дітей та онуків, а тому не має можливості сплатити на користь позивача компенсацію вартості частки автомобіля. Вважає, що позивач не має права претендувати на будь-яке майно після смерті батька, оскільки за життя батько надав їй багато допомоги. Просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], а згодом [PERSON], у судовому засіданні позов також не визнали, посилаючись на те, що оскільки розмір земельної ділянки, що належала їх діду та бабі не дозволяв побудувати два будинки, вони зі [PERSON] домовилися побудувати один будинок, в якому кожна з них буде мати свою квартиру. Кожна з них будувала свою квартиру за власні кошти. Таким чином, їй належить 1/2 частина будинку № 36 "а" по вул. Оренбурзькій в м. Дніпропетровську, що складається з квартири № 2, яка побудована на її з чоловіком [PERSON] кошти і не має ніякого відношення до спадкового майна після смерті [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року її частка в спільному майні була виділена в натурі та визнано за нею право власності на квартиру № 2 у будинку № 36 "а" по вул. Оренбурзькій в м. Дніпропетровську. Відомості про її право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Допитані в судовому засіданні як свідки сусіди відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що будинок № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у м. Дніпропетровську був побудований [PERSON] і [PERSON] у період з 1993 по 1998 рік на земельній ділянці, що належала їх діду та бабі Латиніним. Допомагали будувати будинок їх батьки [PERSON], які вкладали в будівництво свої кошти. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] з 24 березня 1984 року перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON]. 9 березня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися дочка [PERSON] та дружина [PERSON] 30 жовтня 2013 року державним нотаріусом [PERSON] на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину автомобіля [NUMBER] та причепа «ЗАЗ 8101» номерний знак [NUMBER]у праві спільної сумісної власності подружжя, яке зареєстровано в реєстрі за № 2-461. Також 30 жовтня 2013 року державним нотаріусом на ім'я [PERSON] та [PERSON] кожної окремо були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля [NUMBER] та причепа «ЗАЗ 8101» номерний знак [NUMBER], які належали спадкодавцеві (номер в реєстрі нотаріальних дій 2-453 та 2-458). Крім того, судом встановлено, що під час шлюбу з [PERSON] за відповідачем [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 15 вересня 1998 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська від 28 серпня 1998 року № 319, був зареєстрований на праві спільної сумісної власності з [PERSON] житловий будинок № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у м. Дніпропетровську. Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом статтею 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у м. Дніпропетровську. Відповідно до\~статті 22 Кодексу про шлюб і сім'ю України (КпШС), який регулював правовідносини, що виникли до набрання чинності\~Сімейним кодексом України\~1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, придбання майна в період шлюбу встановлювало презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1\~статті 28 КпШС\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічне положення закріплено й у\~статті 70 Сімейного кодексу України. Виходячи з того, що житловий будинок № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у м. Дніпропетровську був побудований та зареєстрований на праві спільної сумісної власності за [PERSON] у період шлюбу з [PERSON], суд приходить до висновку, що 1/2 частина даного житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно за життя померлому належала 1/4 частина цього будинку. Доводи відповідача [PERSON] про те, що 1/2 частина будинку № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у м. Дніпропетровську є її особистою власністю, так як даний будинок побудований на земельній ділянці, яка належала її діду та бабі, будувався за кошти її батьків, суд вважає безпідставними, оскільки статтею 24 КпШС\~було передбачено, що власністю кожного з подружжя є майно, яке належало кожному з них до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування; роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Між тим, спірний будинок як такий, що побудований у період шлюбу [PERSON] і [PERSON], не відноситься до роздільного майна подружжя. Суд вважає, що само по собі надання батьками відповідачу, яка перебувала у шлюбі, матеріальної допомоги на будівництво будинку не може свідчити, що такий будинок (його частка) є її особистою приватною власністю, оскільки будинок будувався для їх сім'ї з [PERSON], про що свідчить спільне проживання [PERSON] та [PERSON] як подружжя в цьому будинку до часу його смерті. Крім того, за життя батьки відповідача [PERSON] - [PERSON] не оспорювали її право власності на цей житловий будинок та не претендували на нього. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач у своєму позові посилається на норми законодавства, які не поширюються на спірні правовідносини, оскільки підставою позову є, насамперед, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а [PERSON] в обґрунтування свого позову посилається саме на те, що частина спірного будинку входить до складу спадщини, оскільки такий будинок був побудований у період шлюбу відповідача з її батьком, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, 1/4 частина будинку № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у м. Дніпропетровську входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] Враховуючи, що позивач в установленому порядку прийняла спадщину після смерті батька, суд вважає, що позов у частині визнання за позивачем права власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Таким чином, за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/8 частину будинку № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у місті Дніпрі, а за відповідачем [PERSON] на 3/8 частини цього будинку. Посилання відповідача [PERSON] у судовому засіданні на те, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року їй та [PERSON] виділено в натурі по 1/2 частині житлового будинку № 36 "а" по вул. Оренбурзькій у м. Дніпропетровську та визнано за кожною з них право власності на окремі квартири № 1 та № 2 у вказаному будинку і записи про їх право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є чинними до теперішнього часу, суд до уваги не бере, оскільки зазначене рішення суду було скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року,а згідно з частиною 2\~статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав тощо до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тому скасування судового рішення, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, є підставою для скасування такої реєстрації. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь грошової компенсації вартості 1/4 частини автомобіля та причепа, то суд вважає, що вони також ґрунтуються на законі. Судом встановлено, що на сьогодні позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками автомобіля [NUMBER] та причепа «ЗАЗ 8101» номерний знак [NUMBER], зокрема, 3/4 частини цього майна належить [PERSON], а 1/4 частина позивачу [PERSON] Зазначений автомобіль та причеп знаходять у володінні та користуванні [PERSON], якою не сплачується позивачу як іншому співвласнику матеріальна компенсація за таке володіння та користування. Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи від 25.01.2017 року дійсна вартість автомобіля [NUMBER] та причепа «ЗАЗ 8101» номерний знак [NUMBER] складає 77181,95 грн. (76656,13+525,82). Відповідно до частин 1 та 2 статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Приймаючи до уваги, що виділ у натурі належної позивачу частки у праві спільної часткової власності на автомобіль [NUMBER] та причеп «ЗАЗ 8101» номерний знак [NUMBER]є неможливим, таке майно знаходиться в одноособовому користуванні відповідача [PERSON], у звязку з чим позивач позбавлена можливості користуватися своїм майном, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошову компенсацію вартості 1/4 частини автомобіля [NUMBER] та причепа «ЗАЗ 8101» номерний знак [NUMBER]в розмірі 19295 грн. 49 коп. (77181,95 грн. : 4), припинивши право спільної часткової власності позивача на 1/4 частину цього майна з дня отримання від [PERSON] грошової компенсації у зазначеному розмірі. Суд вважає, що сплата відповідачем такої компенсації на користь позивача не становитиме для неї тягар, оскільки відповідач, хоча й є пенсіонером, але не перебуває у старечому віці ([INFO]), отримує щомісячний дохід (пенсію), має повнолітніх дітей, від яких може отримувати допомогу, володіє на праві власності частиною будинку та автомобіля з причепом, який може приносити прибуток, у зв'язку з чим з урахуванням її майнового стану спроможна виплатити позивачу компенсацію вартості 1/4 частини спільного майна в розмірі 19295 грн. 49 коп. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно зі статтею 79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з матеріалів справи ціна позову [PERSON] становить 81414,12 грн. (19295,49 грн. - вартість 1/4 частини автомобіля + 62118,63 грн. - вартість 1/8 частини будинку /496949:8/). Тобто, сума судового збору, яка підлягала сплаті, становить 814,14 грн. Оскільки на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну було неможливо, позивачем був сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Отже, у зв'язку з задоволенням позову суд присуджує стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а також у відповідності до частини 2 ст. 80 ЦПК України судовий збір у дохід держави в розмірі 570,54 грн. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені витрати, пов'язані з явкою її представника до суду, а також вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, на підтвердження чого представником позивача надано транспортні квитки, а саме: 02.06.2015 року в сумі 201,56 грн. та 142,98 грн.; 17.06.2015 року - 136,27 грн. та 203,56 грн.; 16.07.2015 року - 184,67 грн. та 142,98 грн., 14.08.2015 року - 150,05 грн. та 222,46 грн., 19.01.2016 року - 196,23 грн. та 141,99 грн., 30.03.2016 року - 194,46 грн. 143 грн., 07.06.2016 року - 204,62 грн. та 143 грн., 19.01.2017 року - 177,82 грн. та 136 грн., 28.02.2017 року - 187,47 грн. та 136 грн., 03.03.2017 грн. - 211,85 грн. + 136 грн., 06.03.2017 року - 194,05 грн., а всього 3587,02 грн. Згідно зі статтею 85 ЦПК України вказані витрати необхідно стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] Також позивачем були понесені витрати на оплату вартості комплексної судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертизи в загальному розмірі 3614,40 грн. Як вбачається з матеріалів справи, фактично вартість витрачених експертогодин з урахуванням ПДВ склала 2114, 40 грн. (1850,10 грн. т. 2 а.с.88 та 264,30 грн. т. 2 а.с. 54). Відтак, на підставі ст. 86 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути витрати, повязані з проведенням судової експертизи, в розмірі 2114,40 грн., а різниця підлягає поверненню позивачу експертною установою, оскільки будівельно-технічна експертиза по справі не була проведена. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені нею судові витрати в загальному розмірі 5945 грн. 02 коп. (243,60 + 2114,40 + 3587,02). Разом із тим, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки належних доказів понесення позивачем цих витрат суду не надано. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надала суду договір з адвокатом та акт виконаних робіт № 02-ц/п-15 від 15 лютого 2015 року на суму 3030 грн. Між тим, як вбачається з вказаного договору адвокат зобовязується надавати позивачу правову допомогу не лише в дійсній справі, а й з інших питань. Крім того, акт виконаних робіт не є платіжним документом про оплату наданих послуг. До того ж, такий акт датований 2015 роком, в той час як до нього включено виконання робіт у 2016-2017 роках. Також не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати, повязані з явкою до суду апеляційної інстанції, оскільки вони понесені в іншій цивільній справі. Крім того, законом не передбачено стягнення з іншої сторони витрат, повязаних з направленням позову та іншої кореспонденції до суду, а також отриманням платної інформації за запитами під час підготовки та складання позовної заяви.

Outcome: approved