Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Орган опіки та піклування Зарічненської районної державної адміністрації в інтересах малолітніх дітей, звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також просить стягнути аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дати пред`явлення позову та до досягнення ними повноліття, а також встановити опіку над дітьми та призначити опікуном повнолітню їх сестру [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Мати дітей [PERSON] , з якою вони раніше проживали, померла [INFO] і на даний час діти залишились без батьківського піклування. Фактично проживають з повнолітньою сестрою [PERSON] , яка доглядає, піклується, утримує їх та просила призначити її опікуном дітей. На даний час відповідач долею дітей не цікавиться, не піклується про них, проживає окремо, не забезпечує дітей матеріально, тобто повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків. За наведених обставин орган опіки та піклування Зарічненської РДА просив задоволити позовні вимоги, позбавити батьківських прав [PERSON] , стягнути з нього аліменти на утримання його малолітніх дітей та призначити їх опікуном сестру [PERSON] . Ухвалою від 07 вересня 2020 року відкрито підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06 жовтня 2020 року. Ухвалою від 06 жовтня 2020 року підготовче провадження закрите та призначено судовий розгляд справи по суті на 22 жовтня 2020 року. У судовому засіданні представник позивача Дубінецька Л. М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що [PERSON] , який є батьком двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] уже близько 8-ми років не проживає разом з дітьми, вихованням та доглядом яких раніше займалась їх мати. На даний час з дітьми не спікується від їх виховання самоусунувся. Оскільки є працездатною особою та немає застережень щодо призначення аліментів представник просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 50 % розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Крім того представник вказала, що органом опіки перевірено повнолітню сестру дітей на можливість бути опікуном, за результатом якої застережень не виявлено, житлові та побутові умови перевірені, що дозволяє їй бути опікуном. Просила в цій частині задовольнити позов. Відповідач у підготовче судове засідання 06 жовтня 2020 року та у судові засідання з розгляду справи по суті, призначені на 22 жовтня 2020 року та 05 листопада 2020 року повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №3400002471689, №3400002483261, №3400002472383 (а. с. 49, 58, 65) врученими йому особисто. Відзиву на позовну заяву чи застрічну позовну заяву [PERSON] не подав, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача не заперечила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка [PERSON] , врахувавши висловлену у судовому засіданні думку малолітніх дітей, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 лютого 2011 року (а. с. 8) [PERSON] , народилась [INFO] та згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 липня 2008 року (а. с. 7) [PERSON] народилась [INFO] . Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 березня 2020 року (а. с. 16) вбачається, що [PERSON] - мати дітей померла [INFO] . Як вбачається з заяви [PERSON] - відповідача, від 09 червня 2020 року (а. с. 20) останній вказує, що не проживає разом із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , не виховує та не доглядає за дітьми, погоджується на позбавлення його батьківських прав. З довідки Кухітсько - Вільської сільської ради Зарічненського району Рівненської області №2972/03.20 від 29 липня 2020 року (а. с. 26) слідує, що у користуванні [PERSON] , 1999 р. н. є житловий будинок у [ADDRESS] , що належав її покійній матері [PERSON] . У цьому будинку проживають її сестри [PERSON] та [PERSON] . З довідки Кухітсько - Вільської сільської ради Зарічненського району Рівненської області №2991/03.20 від 03 серпня 2020 року (а. с. 27) слідує, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , а фактично проживає по [ADDRESS] разом із співмешканкою та її сином. [PERSON] на адресу Органу опіки та піклування 13 серпня 2020 року подала заяву (а. с. 33) з проханням порушити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Оскільки він не займається їх вихованням, доглядом, не забезпечує необхідних умов їх життя, не цікавиться навчанням, повністю ухиляється від батьківських обов`язків. Крім того 30 липня 2020 року [PERSON] подавала службі у справах дітей повідомлення (а. с. 12) про залишення дітей [PERSON] та [PERSON] після смерті їх матері без батьківського піклування. Згідно заяви [PERSON] від 30 липня 2020 року (а. с. 15) [PERSON] прийняла до себе [PERSON] та [PERSON] на проживання до вирішення питання про призначення дітям опікуна. Наказами Зарічненської РДА Рівнеснької області від 30 липня 2020 року № 51, 52, 53, 53 (а. с. 36 -39) дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] поставлено на облік як таких, що опинились у складних життєвих обставинах і влаштовано у сім`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Зарічненській РДА від 31 серпня 2020 року (а. с. 40) визнано за доцільне звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . На підставі звернення [PERSON] було проведено обстеження умов проживання по [ADDRESS] , де проживає потенційний опікун та діти, складено Акт обстеження умов проживання (а. с. 14) з якого вбачається, що для виховання та розвитку дітей створені належні умови. Органом опіки та піклування проведено перевірку щодо можливості [PERSON] бути опікуном малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Перевіркою встановлено, що діти на даний час проживають з рідною сестрою [PERSON] по [ADDRESS] , навчаються у Кухітсько - Вільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, що доводиться довідками № 866, 867 від 03 серпня 2020 року (а. с. 24,25) та позитивними характеристиками навчального закладу (а. с. 22,23) з яких слідує, що дітей виховує їх повнолітня сестра [PERSON] , яка цікавиться їх навчанням, забезпечує необхідним шкільним приладдям, відвідує шкільні заходи. Натомість батько дітей участі у їх вихованні та навчанні не приймає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Зарічненської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] вих. № 1794/0/01-17/20 від 01 вересня 2020 року (а. с. 41-42) (далі - висновок) вбачається, що відповідно до характеристики Кухітсько - Вільської сільської ради [PERSON] зарекомендував себе негативно, зловживає спиртними напоями, не піклується про дітей, є безробітним, розлученим, має четверо дітей від двох жінок , з дітьми не проживає та участі у їх вихованні не приймає. Свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує їх харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток. Як складову виховання. З дітьми не спілкується. Відповідно висновком рекомендується позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] . Наведене дає суду підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своїх малолітніх дітей, вихованням дітей не займається, не піклуються про їхнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, у порядку ст. 171 СК України, в судовому засіданні заслухано думку малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні пояснили суду, що проживають з рідною сестрою [PERSON] , з якою хочуть проживати і надалі. Їх батько [PERSON] про них не дбає не відвідує, має іншу сім`ю тому з ним жити вони не бажають. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (Наведена позиція відображена в постанові Верховного суду від 28 березня 2019 року по справі №559/1553/16-ц). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом враховано, що [PERSON] не висловився у судовому засіданні щодо позбавлення батьківських прав, будучи належним чином повідомленим. Пасивна поведінка відповідача сприймається судом як байдуже ставлення до можливого позбавлення його батьківських прав. Крім того у заяві від 31 серпня 2020 року (а. с. 20) він погодився на позбавлення батьківських прав. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своїх дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. При вирішення позовної вимоги про призначення опікуна судом враховано наступне: Згідно з ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Позивач просить призначити опікуном неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] їх рідну сестру [PERSON] судом враховано, що вона не має обмежень, передбачених ст. ст. 212, 244 СК України для призначення її опікуном, а тому може ним бути, що доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, як от висновком про стан здоров`я від 27 липня 2020 року (а. с. 30), довідкою про відсутність судимості (а. с. 29). [PERSON] на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває (а. с. 31) та бажає бути опікуном, що доводиться її заявою від 30 липня 2020 року (а. с. 15). Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , щодо призначення її опікуном не заперечила, оскільки на даний час фактично доглядає та виховує дітей При вирішення позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів суд враховує наступне: Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Окрім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. При цьому, ст. 180 Сімейного Кодексу України визначено, що обов`язок утримувати дитину лежить на батьках. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , будучи батьком малолітніх дітей належним чином їх не утримує, хоча зобов`язаний це робити. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, хоча має можливості брати матеріальну участь в їх утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатним, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід та має можливість брати участь в утриманні дітей. При цьому, суд виходить з того, що інших доказів (довідки про призначення інвалідності тощо) суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, з врахуванням того, що [PERSON] є батьком двох дітей та обов`язок по утриманню яких покладено на нього, при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати пред`явленя позову до суду, як просить представник позивача. При цьому судом береться до уваги стан здоров`я дітей, відсутність у відповідача інвалідності. Водночас, при вирішенні спору суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, яка здатна найти роботу , оскільки інших доказів судом не отримано. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 02 вересня 2020 року, справа розглянута 05 листопада 2020 року, коли дітям призначено опікуна, як особу, яка вправі отримувати аліменти в інтересах неповнолітніх дітей, тобто право опікуна на отримання аліментів виникає з моменту набуття рішенням законної сили. Оскільки аліменти є власністю дітей, то обов`язок у платника аліментів по їх сплаті виникає з дати пред`явлення позову до суду, тобто з 02 вересня 2020 року.

Outcome: approved