Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1996 року по лютий 2004 вона із своїм сином від попереднього шлюбу [PERSON] [INFO] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS], яку [PERSON] отримав у особисту власність від ФК «Київське Динамо», вели спільне сумісне господарство. Стверджує, що під час спільного проживання та ведення спільного господарства вони придбали квартиру [ADDRESS] та машиномісця [ADDRESS] згідно з договором № 38 про пайову участь у будівництві, укладеним 06 листопада 2002 року між ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія» та [PERSON] 07 листопада 2002 року [PERSON] в повному обсязі сплатив встановлений договором № 38 про пайову участь у будівництві від 06 листопада 2002 року пайовий внесок в розмірі 335 815,20 грн., 7/10 частини якого на думку позивача складали її особисті кошти, оскільки на той час у [PERSON] не було достатньо коштів на оплату пайового внеску, а тому позивач 06 листопада 2002 року за борговою розпискою позичила 45 000 доларів США, які повернула в листопаді 2006 року за рахунок коштів від продажу власної квартири [ADDRESS]. Із відповідачем [PERSON] [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 2004 року по квітень 2006 року. Від цього шлюбу в них 08 грудня 2004 року народилася донька [PERSON]. Між позивачем та [PERSON] шлюб був зареєстрований 05 грудня 2008 року. Право власності на квартиру та машиномісця було зареєстровано у 2012 році за [PERSON] [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої серед іншого на думку позивача входить 3/10 частини квартири [ADDRESS] та 3/10 частини машиномісць [ADDRESS]. Заповіту померлий не залишав. До спадкоємців першої черги за законом належать позивач, батьки померлого, малолітня донька померлого та відповідача [PERSON] Батько та мати померлого відмовились від своєї частки у спадщині на користь своєї онучки - малолітньої [PERSON] Після смерті чоловіка позивач звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва на про право власності на ? частини вказаної квартири та машиномісць як на частку в спільному майні подружжя. Однак відповідач в інтересах малолітньої доньки [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за її донькою права власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] та на 3/4 частини машиномісць [ADDRESS] з тих підстав, що вказане майно є особистою приватною власністю померлого [PERSON] Вважаючи, що квартира [ADDRESS] та машиномісця [ADDRESS] були придбані [PERSON] під час спільного проживання та ведення спільного господарства з позивачем та що позивач внесла особистий майновий вклад у придбання цього майна в розмірі 7/10 його вартості, просить встановити факт сумісного проживання та ведення спільного господарства з [PERSON] в період з 1996 року по лютий 2004 року, визнати квартиру [ADDRESS], машиномісця [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], виділити належну їй частку у спільному майні, визнавши за нею право власності на 7/10 частин вказаного майна. Допитані в судовому засіданні за клопотаннями представників позивача та відповідача свідки показали суду про наступне. Свідок [PERSON], мати [PERSON], показала суду, що вперше познайомилася з позивачем, на той час [PERSON], та дізналася про неї 17 квітня 2000 року на похоронах своєї матері, коли [PERSON] приїхав з нею як зі своєю дівчиною у Мінськ. Тоді ж із розповіді позивача вона дізналася, що із сином [PERSON] познайомив [PERSON] у 1996 році. На той час позивач знаходилася у шлюбі з іншим чоловіком, від якого мала дитину. 07 листопада 2002 року свідок святкувала у Мінську свій 50-річний ювілей, на який ще за декілька днів до святкування приїхала позивач зі своїм сином. 22 лютого 2003 року під час вітання позивача з днем народження свідку стало відомо, що [PERSON] розірвав відносини з позивачем, залишивши її з сином проживати у своїй квартирі [ADDRESS], яку він отримав від ФК «Динамо», а сам розпочав сімейне життя з [PERSON], спочатку у орендованій квартирі. Тоді ж [PERSON] розповів своїй матері, що ще у 2002 році оплатив будівництво нової квартири у новобудові по [ADDRESS] в м. Києві, у який планував влаштувати своє сімейне життя з відповідачем, про що свідок повідомила безпосередньо позивача, яка на той час про будівництво [PERSON] нової квартири нічого не знала. Вперше нову квартиру по [ADDRESS] [PERSON] показав свідку на початку червня 2004 року, коли свідок приїжджала у Київ для підготовки весілля сина. Квартира на той час була у стані «голі стіни». Під час наступних приїздів свідка до Києва 23 червня 2004 року на весілля сина та у грудні 2004 року на день народження дочки сина [PERSON] [PERSON] з [PERSON] проживали ще у орендованій квартирі, оскільки в новій квартирі ще виконувалися ремонтні роботи. 09 жовтня 2005 року, коли свідок приїхала на хрестини онуки [PERSON], святкування вже відбувалося у новій квартирі [ADDRESS]. В цій же квартирі відбувалися й святкування днів народження [PERSON], коли їй виповнилося один рік 08 грудня 2005 року та два роки 08 грудня 2006 року, на яких свідок була присутня особисто. Увесь цей час син проживав з [PERSON] та дочкою [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. На думку свідка її син розстався з [PERSON] у 2007 році. Про реєстрацію 05.12.2008 року шлюбу сина з позивачем свідок дізналася у лютому 2009 року під час приїзду сина з позивачем та її матір'ю у Мінськ. Крім того свідок дала покази про те що, починаючи з 2002 року її син був на піку своєї кар'єри у клубі ФК «Динамо» та був одним з високооплачуваних гравців клубу нарівні з [PERSON], отримував до 1 000 000 доларів США на рік та ще преміальні, неодноразово допомагав матері, наприклад дав їй кошти на придбання автомобіля, замовив та оплатив своєму молодшому братові піаніно з Японії, придбав собі автомобіль Мерседес, оплатив будівництво нової квартири на [ADDRESS], потреби у запозичених коштах не мав, навпаки неодноразово позичав кошти своїм друзям. Свідку відомо, що позивач ніде і ніколи не працювала, власних доходів не мала, [PERSON] повністю утримував позивача з її сином, забезпечував світське розкішне життя позивача, її відпочинки з сином за кордоном, оплачував повністю освіту сина позивача у одному з найдорожчих закладів освіти в Україні; у 2006 році передав у власність позивача свою квартиру [ADDRESS]; утримував водія, прибиральницю, няню. Свідок [PERSON], показав суду, що працює держслужбовцем та знаходиться в дружніх стосунках з позивачем, протягом 2001-2002 років зустрічався з позивачем 6-8 разів, 06 листопада 2002 року у місті Києві у квартирі позивача позичив безпосередньо позивачу грошові кошти 45 000 доларів США для придбання нею нерухомості, про що остання написала розписку Позичені позивачу кошти були його власними збереженнями, однак повідомити суду джерело походження таких власних збережень відмовився пославшись на ст. 63 Конституції України. Своє уявлення щодо платоспроможності позивача щодо повернення позики свідок сформував на підставі того, на яких автомобілях їздила позивач, в яких ресторанах вона харчувалася, де відпочивала та в цілому заможного способу її життя. Документи щодо майнового стану позивача свідка не цікавили. Позивач повернула кошти двома частинами 10 000 доларів США у квітні 2006 року та 35 000 доларів США у грудні 2006 року. Свідок безпосередньо з [PERSON] щодо позики не спілкувався жодного разу, йому невідомо чи знав [PERSON] про цю позику, всі розмови щодо позики свідок вів виключно з позивачем. Умови придбання квартири на [ADDRESS] свідку невідомі. На що була витрачена позика та за рахунок яких коштів була повернута знає тільки зі слів позивача. Свідок [PERSON], показав суду, що він є близьким другом позивача, з [PERSON] познайомився у 1996 році на зборах у Швеції, з позивачем познайомився також у 1996 році, коли [PERSON] представив її команді у якості коханої жінки. Свідку відомо, що спочатку [PERSON] жив з позивачем в орендованій квартирі, а після того, як клуб надав [PERSON] квартиру в будинку на проспекті Перемоги, починаючи з 1997 року [PERSON] з позивачем та її сином, якому на той час було 4-5 років почали жити в цій квартирі та жили в цій квартирі до того як переїхали в квартиру в будинку по [ADDRESS]. Жили [PERSON] з позивачем дружно, кохали один одного, свята відмічали разом, син позивача відносився до [PERSON] як до батька. [PERSON] добре відносився до батьків позивача. П'ять днів на тиждень [PERSON] був на базі, зборах, іграх. З батьками [PERSON] свідок не спілкувався. Де навчався син позивача свідок не пам'ятає. Свідку відомо, що станом на 2002 рік [PERSON] не мав власного автомобіля. Розмір доходів [PERSON] свідку невідомий. Свідок показав, що у 2002 році пішли розмови, що [PERSON] з позивачем бажають покращити свої житлові умови та придбати нове житло. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що у [PERSON] було 20 000 доларів США, яких не вистачало на придбання квартири, яка коштувала 60 000 доларів США. До свідка з проханням позичити бракуючу суму коштів [PERSON] не звертався, а зверталась позивач, але свідок їй відмовив. Зі слів позивача свідку відомо, що позивач позичила 40 000 доларів США у свого товариша. Свідку невідомо за рахунок чого повернута ця позика. У період коли [PERSON] жив з [PERSON] свідок з ними як з сім'єю не спілкувався. Свідок вперше потрапив в квартиру на [ADDRESS] після того, як [PERSON] повернувся до позивача, рік не пам'ятає. З того часу по 2014 рік стан квартири не змінився. Свідок [PERSON], показав суду, що у 1996 році він разом з [PERSON] приїхали з Білорусі до Київського Динамо, клуб надав їм обом квартири в одному будинку [ADDRESS], свідку на 12-му поверсі, а [PERSON] на 15-му поверсі. У період 1996-1997 роки [PERSON] познайомився з позивачем и познайомив свідка з позивачем, вони стали друзями та сусідами, дружили сім'ями, майже увесь вільний час проводили разом, ходили у ресторани, боулінги, більярди, багато подорожували, проводили разом відпустки. Свідку відомо, що у сім'ї [PERSON] кожен платив сам за себе. [PERSON] займався вихованням сина позивача, який почав називати його батьком. Оплату навчання сина позивача у школі здійснював клуб Динамо. [PERSON] майже увесь час був на зборах, усі побутові питання та домашнє господарство були на позивачі. На час знайомства свідка з позивачем в неї був автомобіль Мерседес купе CLK. [PERSON] оскільки був громадянином Білорусі оформив свій автомобіль також на позивача. Десь у 2002 році [PERSON] запропонував варіант придбати квартиру у новобудові, від якого свідок з дружиною відмовилися, а [PERSON] разом з позивачем вирішили придбати таку квартиру на [ADDRESS]. Для чого позивач зверталася до свідка з проханням позичити близько 40 000 доларів, оскільки у [PERSON] було на той час всього 20 000 доларів США, яких було недостатньо для придбання квартири ціною близько 60 000 доларів США. Свідок відмовив позивачу у її проханні, а через певний період часу зі слів [PERSON] свідку стало відомо що позивач позичила близько 40 000 доларів США і [PERSON] придбав квартиру на [ADDRESS]. Свідку не відомо чи повернула позивач борг. Перебуваючи на зборах разом з [PERSON] з розмов [PERSON] по телефону свідок чув як позивач займалася дизайном та облаштуванням квартири на [ADDRESS]. Свідок був у цій квартирі на новосіллі до від'їзду з України у 2003 році. Коли [PERSON] розстався з позивачем свідок не пам'ятає. З 2003 по 2010 роки свідок грав в Китаї, Латвії, Білорусі. На весілля [PERSON] з [PERSON] свідок приїзжав, але свідок не пам'ятає рік, коли було це весілля. Свідок вітав [PERSON] з народженням доньки, але не пам'ятає року її народження. Також свідок не пам'ятає коли [PERSON] повернувся до позивача та одружився з нею. Свідок [PERSON] показав суду, що є троюрідною сестрою позивача, приблизно з 1998 - 1999 років протягом декількох років у зв'язку з труднощами у своїй родині 3-4 дні щотижня знаходилася протягом дня та залишалася на ніч у квартирі по [ADDRESS], у якій на той час проживали [PERSON] та позивач зі своїм сином від першого шлюбу. Свідок допомагала позивачу у вихованні її сина та по домашньому господарству, позивач допомагала свідку з придбанням одягу та грошима. Свідку відомо, що [PERSON] з позивачем разом жили у квартирі по [ADDRESS] до того часу, як [PERSON] пішов до [PERSON] десь у 2004 році, після чого позивач жила в цій квартирі з сином ще «точно» років п'ять. Свідок характеризує відносини [PERSON] та позивача як відносини людей які кохали один одного. Свідку відомо, що відносини між [PERSON] та сином позивача були добрі, він його називав батьком. Самого [PERSON] свідок практично не бачила, оскільки він увесь час був на тренуваннях, зборах, вдома бував дуже рідко. Свідку відомо, що позивач ніде не працювала. У позивача був автомобіль Лексус. Чи був автомобіль у [PERSON], хто утримував сім'ю, чи був спільний бюджет у [PERSON] та позивача свідку невідомо. Свідок запам'ятала, що після смерті у вересні-жовтні 2002 року [PERSON] (баби [PERSON] - рідної баби позивача та троюрідної баби свідка) десь наприкінці жовтня-початку листопада 2002 року перебуваючи у квартирі по [ADDRESS] свідок була присутня під час конфліктної розмови за вечерею між позивачем та [PERSON] щодо придбання нової квартири на [ADDRESS]. Конфлікт полягав у тому, що [PERSON] не хотів купувати квартиру на [ADDRESS] оскільки в нього не вистачало грошей, а позивач наполягала на придбанні цієї квартири та казала, що вона вже позичила у свого друга [PERSON] 40 000 доларів США для придбання цієї квартири, які у «разі чого» планувала повернути від продажу успадкованої нею після смерті [PERSON] (баби [PERSON]) квартири. Грошей (40 000 доларів США) свідок не бачила. Свідку відомо, що протягом 2002 року з коштовних речей [PERSON] була придбана тільки квартира на [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи суду на їх необґрунтованість та не доведеність наведених обставин позивачем. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд встановив. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER]. Відповідно до матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON] до спадкового майна, яке залишилось після його смерті належить: квартира [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 06 червня 2012 року; машиномісце [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 06 червня 2012 року та машиномісце [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 06 червня 2012 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є його малолітня донька - [PERSON], [INFO], батьки померлого - [PERSON], [PERSON] та дружина померлого - [PERSON]. Згідно поданих до Другої київської державної нотаріальної контори заяв, батьки померлого - [PERSON] та [PERSON] відмовились від своєї частки у спадщині на користь доньки померлого - малолітньої [PERSON]. Заповіту померлий [PERSON] не залишав. В копіях матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON] міститься заява позивача про видачу їй Свідоцтва про право власності на ? частину в спільному майні подружжя, в тому числі: ? частини квартири [ADDRESS]; ? частини машиномісця [ADDRESS] ? частини машиномісця [ADDRESS]. В свою чергу, 13 лютого 2015 року відповідач в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [INFO], звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про відкладення вчинення нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право власності на ? квартири [ADDRESS]; ? машиномісця [ADDRESS] ? машиномісця [ADDRESS], оскільки вона заперечує проти вчинення таких нотаріальних дій та має намір звернутись до суду, оскільки вказане вище майно набуте [PERSON] до шлюбу із позивачем. Згідно досліджених копій документів на підставі яких були оформлені та видані свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та машиномісця [ADDRESS] судом встановлено, що 06 листопада 2002 року між ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія» та [PERSON] укладено договір № 38 про пайову участь в будівництві комплексу житлових будинків по [ADDRESS] Згідно умов вказаного договору, пайовик ([PERSON].) приймає дольову участь в будівництві комплексу житлових будинків по [ADDRESS] а товариство передає пайовику квартиру та два місця у паркінгу. Відповідно до квитанції від 07 листопада 2002 року КБ «Фінанси та кредит», [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія» пайовий внесок згідно договору № 38 від 06.11.2002 у повному обсязі в розмірі 335 815 грн. 20 коп. Згідно додаткової угоди від 16 серпня 2005 року до договору № 38 про пайову участь у в будівництві між ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія» та [PERSON], до пункту 2.2 договору внесено зміни, відповідно до яких ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія» зобов'язується передати пайовику ([PERSON].) в натурі два місця у паркінгу за [ADDRESS] 13 вересня 2005 року між ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія» та [PERSON] складено акт про те, що перший передав, а другий прийняв квартиру [ADDRESS]. Аналогічний акт складено сторонами у той же день також щодо прийому-передачі паркомісць [ADDRESS] Згідно довідки від 19 вересня 2005 року ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія», виданої на ім'я [PERSON], грошовий внесок в сумі 335 815 грн. 20 коп. згідно договору № 38 про пайову участь в будівництві від 06 листопада 2002 року, сплачений повністю. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про власність», в редакції яка діяла на момент спірних правовідносин, член житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно статті 128 ЦК УРСР, яка діяла на момент спірних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права спільної сумісної власності майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою. Тобто частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю Така позиція висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-66цс13, від 25 грудня 2013 року №6-135цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-211цс14, предметом яких були аналогічні спори про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого до 1 січня 2004 року Відповідно до відповіді ФК «Динамо» Київ № 170 від 06.03.2017 року на запит адвоката [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] за запитуваний період 2001-2006 роки працював на посаді футболіста-професіонала у ТОВ «ФК «Динамо» Київ» на підставі Контрактів від 02.07.1996 року, від 01.07.20011 року, від 31.12.2003 року, за запитуваний період 2001-2006 роки отримав 82 732,90 грн в якості заробітної плати. Окрім цього, відповідно до відомостей наданих Генеральним партнером клубу, компанією «Ньюпорт Менеджмент Лтд.», з метою підвищення мотивації гравця, згадана компанія виплачувала додаткову винагороду, яка в гривневому еквіваленті становила за 2003 рік - 169 341,74 грн, за 2004 рік - 260 588,15 грн, за 2005 рік 393 344,74 грн, за 2006 рік 1 156 450,00 грн. Тобто за 2003-2006 роки [PERSON] отримав 1 979 724,63 грн в якості додаткової винагороди від Генерального партнера клубу, компанії «Ньюпорт Менеджмент Лтд.». У ФК «Динамо» Київ відсутня інформація про отримання додаткових винагород [PERSON] за 2001-2002 роки. Загальновідомими є обставини, оприлюднені в засобах масової інформації, що [PERSON] грав у ФК «Динамо» Київ з 1996 по 2007 роки. Як вбачається з виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2001 по 31.12.2012 по основній карті [PERSON] [NUMBER] (том 2, а.с. 210-212), усього сума надходжень на карту становила 412 149,56 доларів США, зокрема 01.12.2006 року на карту було перераховано власних коштів 85 626,86 доларів США, окрім того від компанії «Ньюпорт Менеджмент Лтд.» протягом 2006-2007 років надійшло 11 платежів по 23 000,00 доларів США. Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України № 31/26-757б від 14.02.2017 року на запит суду 13 липня 2002 року громадянином [PERSON] був поставлений на облік автомобіль MERCEDES-BENZ SL 500, [NUMBER], 2002 року виготовлення. 23.02.2007 року вказаний транспортний засіб був зняти й з обліку для реалізації громадянином [PERSON]. Відповідно до Висновку експертного автоварознавчого дослідження № 479/17 від 27.07.2017 року про оцінку транспортного засобу MERCEDES-BENZ SL 500, [NUMBER], 2002 року виготовлення станом на 13 липня 2002 року ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 542 153,63 грн, або 103 048,85 Євро за курсом НБУ. Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про наявність у [PERSON] фінансової можливості сплатити 07 листопада 2002 року пайовий внесок згідно договору № 38 про пайову участь в будівництві від 06 листопада 2002 року, в розмірі 335 815 грн. 20 коп. При цьому суд критично оцінює надану позивачем розписку від 06 листопада 2002 року, відповідно до якої [PERSON] надав позивачці в борг кошти в сумі 45 000 доларів США, та покази свідка [PERSON] на підтвердження обставин внесення позивачем особистого майнового вкладу в придбання квартири [ADDRESS] та машиномісць [ADDRESS] за рахунок запозичених за зазначеною розпискою коштів, оскільки на дату, якою датована розписка 06 листопада 2002 року, існувала тільки будівельна адреса спірного нерухомого майна, вказана у п. № 38 договору про пайову участь в будівництві від 06.11.2002 року, а саме - комплекс житлових будинків по [ADDRESS], в той час як в розписці зазначена інша адреса - [ADDRESS], яка стала відома після того, як 13.09.2005 року забудовник ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія» за Актами передав [PERSON] квартиру [ADDRESS] та машиномісця №№ [ADDRESS] Окрім того, покази [PERSON] щодо повернення позики двома частинами 10 000 доларів США у квітні 2006 року та 35 000 доларів США у грудні 2006 року суперечать твердженням позивача про повернення позики в листопаді 2006 року однією сумою. При цьому [PERSON] показав, що він безпосередньо з [PERSON] щодо позики не спілкувався жодного разу, йому невідомо чи знав [PERSON] про цю позику, всі розмови щодо позики свідок вів виключно з позивачем. Умови придбання квартири на [ADDRESS] свідку невідомі. На що була витрачена позика та за рахунок яких коштів була повернута знає тільки зі слів позивача. Свідок заявив, що позичені позивачу кошти були його власними збереженнями, однак повідомити суду джерело походження таких власних збережень відмовився пославшись на ст. 63 Конституції України. Своє уявлення щодо платоспроможності позивача щодо повернення позики свідок сформував на підставі того, на яких автомобілях їздила позивач, в яких ресторанах вона харчувалася, де відпочивала та в цілому заможного способу її життя. Документи щодо майнового стану позивача свідка не цікавили. Крім того, покази [PERSON] про те, що він 06 листопада 2002 року у місті Києві у квартирі позивача позичив безпосередньо позивачу грошові кошти 45 000 доларів США, суперечать показам свідка [PERSON], відповідно до яких 06 листопада 2002 року позивач разом зі своїм сином була у Мінську у зв'язку зі святкуванням свій 50-річного ювілею [PERSON] Також суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] на підтвердження обставин внесення позивачем особистого майнового вкладу в придбання квартири [ADDRESS] та машиномісць [ADDRESS] за рахунок запозичених коштів в розмірі 40 000 доларів США, оскільки ці обставини відомі свідкам не особисто, а зі слів померлого 01.08.2014 року [PERSON], якого неможливо допитати в судовому засіданні, а також зі слів позивача, яка не надала свою згоду та не заявила про її допит у якості свідка, також показання цих свідків не підтверджуються іншими наявними в матеріалах справи допустимими доказами. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], на підтвердження цих же обставин, оскільки ці обставини свідку відомі тільки з розмови позивача з [PERSON], яка відбулася за твердженням свідка наприкінці жовтня-початку листопада 2002 року одразу після смерті [PERSON] (баби [PERSON] - рідної баби позивача та троюрідної баби свідка), й при цьому згідно показів свідка позивач планувала «в разі чого» повернути позику за рахунок коштів від продажу успадкованої нею після смерті [PERSON] (баби [PERSON]) квартири. Проте такі показання протирічать іншим наявним в матеріалах справи допустимим доказам. Так згідно досліджених судом копій свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 27 квітня 2004 року за реєстровим № 3с-268, договору про розподіл спадкового майна посвідченого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 27 квітня 2004 року за реєстровим № 3с-270 (том 3, а.с. 27-28) та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П'ятою Київською державною нотаріальною конторою 24 квітня 2001 року за реєстровим № 4-1068 (том 3, а.с. 26) [PERSON] ([PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON].) [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після свого батька [PERSON], померлого [INFO] року, який у свою чергу успадкував зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кошти у сумі 45 000 доларів США позивач передала [PERSON] для внесення ним пайового внеску за спірне майно. Не підтверджуються матеріалами справи й твердження позивача, що з квітня 2006 року позивач та [PERSON] поновили сімейні відносини та в листопаді 2006 року позивач повернула позику в розмірі 45 000 доларів США за рахунок особистих коштів від продажу квартири [ADDRESS]. Так згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15 листопада 2006 року за реєстровим № 6018 позивач продала квартиру [ADDRESS] за ціною 606 000 гривень, що за курсом НБУ (5,05) станом а 15.11.2006 року становить 120 000 доларів США. (том 3, а.с. 29). Проте 11 серпня 2006 року позивач купила у [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] за ціною 505 000 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 100 000 доларів США, за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.08.2006 року за реєстровим № 9289. Також відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України № 31/26-756вх від 09.02.2017 року на запит суду 14 квітня 2007 року була проведена перереєстрація у зв'язку з заміною свідоцтва про реєстрацію автомобіля BMW X5, кузов [NUMBER], 2007 року виготовлення. Який належав громадянці [PERSON]. Відповідно до Висновку експертного автоварознавчого дослідження № 480/17 від 27.07.2017 року про оцінку транспортного засобу BMW X5, кузов [NUMBER], 2007 року виготовлення станом на 14 квітня 2007 року ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 520 522,30 грн, або 76 538,30 Євро за курсом НБУ. При цьому позивач не надала суду доказів на підтвердження своїх доходів, а відповідно до показів свідків [PERSON], [PERSON] позивач ніколи ніде не працювала. Суд приймає до уваги покази свідка [PERSON], яка показала, що у квартирі [ADDRESS] після її ремонту починаючи з жовтня 2005 року по 2007 рік проживали [PERSON] з [PERSON] та їх дочкою [PERSON], що підтверджується іншими дослідженими судом доказами по справі: фотокартками, на яких зображені [PERSON] з дочкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] в колі друзів та рідних на спільних святах, в тому числі на святкуванні [INFO] року дня народження [PERSON] (два роки); копією паспорту свідка з відмітками про перетин кордону; публікацією з інтернет-сайту видання «Прессбол» автора [PERSON] під назвою «[INFO]. [PERSON]: ничего личного» від 06.04.2007. Також судом враховано, що за життя [PERSON] позивач у квартирі [ADDRESS] зареєстрована не була. Зокрема з відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України № 31/26-756вх від 09.02.2017 року на запит суду вбачається, що позивач станом на 14.04.2007 року була зареєстрована у [ADDRESS], в той час, як до придбання цієї квартири за договором купівлі-продажу у [PERSON] відповідно до преамбули цього договору позивач була зареєстрована в [ADDRESS]. Така ж адреса реєстрації позивача зазначена й в договорі про розподіл спадкового майна посвідченого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 27 квітня 2004 року за реєстровим № 3с-270 (том 3, а.с. 28). Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з [PERSON] та ведення з ним спільного господарства, побуту та бюджету в період з 1996 року по лютий 2004 року, не підтверджені ці обставини й показами свідків. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, квартиру [ADDRESS] [PERSON] набув у свою власність за договором купівлі-продажу, посвідченого Шандибою Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19 грудня 2000 року за реєстровим № 8102, копія якого наявна в матеріалах справи. Позивач не надала суду доказів, що вона оспорювала право особистої приватної власності [PERSON] на цю квартиру у зв'язку з тим, що на час придбання цієї квартири 19 грудня 2000 року вона проживала з [PERSON] однією сім'єю та вела з ним спільне господарство. Більше того, судом встановлено, що 11 серпня 2006 року позивач придбала цю квартиру у [PERSON] за договором купівлі-продажу за ціною 505 000 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 100 000 доларів США. Судом встановлено, що з 12.12.1994 року по 11.01.2000 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 05 грудня 2008 року. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним, до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, недоведеність позивачем періоду спільного проживання з [PERSON], ведення з ним спільного господарства, побуту та бюджету в період з 1996 року по лютий 2004 року та факту внесення позивачем особистого майнового вкладу у придбання спірного майна, а також те, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права спільної сумісної власності майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed