Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

10.02.2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення його права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою - вулиця Островського, 13, місто Хмільник, Вінницька область, та належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до договору дарування будинку від 01.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу, зареєстрованого КП "ВООБТІ" 18.11.2002 року за реєстровим № 3571. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.08.1991 року, вона - [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Спільне життя у них не склалося і рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 01.08.2014 року шлюб між ними було розірвано. Відповідно до договору дарування від 1.11.2002 року їй належить право власності на житловий будинок за адресою м. Хмільник, вул. Островського, 13. В даному житловому будинку зареєстрований з 23.06.1998 року, як наймач житлового будинку, відповідач [PERSON], що підтверджується домовою книгою. З травня місяця 2014 року та по даний час, відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному належному їй на праві приватної власності житловому будинку, так як переїхав на інше постійне місце проживання, а саме до квартири [ADDRESS], співвласником якої він є, відповідно до свідоцтва про право на житло № 2940 від 1.10.1996 року. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем [PERSON] житлової площі за період його не проживання не існує. Реєстрація відповідача [PERSON] в житловому будинку № 13 по вулиці Островського місті Хмільнику, перешкоджає їй у здійсненні права користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке належить йому на праві приватної власності. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не хоче, а тому вона вимушений звернутись до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] уточнили обставини викладені у позовній заяві, та вказали, що слова " з травня місяця 2014 року" вказані помилково, а має бути "з травня місяця 2013 року". Під час судового засідання позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, та просила їх викласти в редакції: "Визнати [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER], таким що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою - вулиця Островського, 13, місто Хмільник, Вінницька область, та належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до договору дарування будинку від 01.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу, зареєстрованого КП "ВООБТІ" 18.11.2002 року за реєстровим № 3571". Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та надала суду пояснення, що вона проживає у будинку по вулиці Островського, 13 в місті Хмільнику, який належить їй з 2002 року на праві приватної власності. До складу сім"ї входять і з нею проживають її батько, донька Каріна. Син проживає у місті Вінниці. З 9-го травня 2013 року відповідач в будинку не проживає, взяв свої речі і пішов в іншу сім"ю. Вона це чітко памятає, так як це був вихідний святковий день. Відповідач переїхав до іншого місця постійного проживання - на квартиру по вулиці Жданова, 51 в місті Хмільнику. Жодних платежів не здійснює, витрат щодо утримання будинку не здійснює, особистих речей не залишилося. Пропонувала знятися з реєстраційного обліку, але він відмовляється це робити. На її пропозицію заявляє, що якщо я відмовлюся від своєї долі у будинку побуту в місті Хмільнику, власником якої я є, то він зніметься з реєстраційного обліку. Фактично він мене цим шантажує. Останній раз з"явився в будинку під якимось приводом приблизно півтора місяця назад. Влітку 2013 року син був у Хмільнику і жив у будинку з її сімєю. Поїхав на 1-е вересня на навчання. В 2014 році приїхав в липні, був до серпня, і десь 5-10 серпня поїхав у Вінницю. Син зареєстрований за місцем постійного проживання батька по вулиці Жданова. Син в перших числах березня 2014 року звертався до неї з проханням зареєструвати його у будинку, але вона не могла знайти домову книгу, а коли знайшла і повідомила про це сина, то він вже зареєструвався за місцем проживання батька по вулиці Жданова. Якщо коли і заходила до квартири по вулиці Жданова, то заходила до сина, так як він там проживав, це було на свято Пасхи в 2014 році. Жодних перешкод відповідачу в можливості проживати у належному їй будинку вона не чинила, він сам залишив місце проживання і пішов постійно жити на квартиру, так як в нього вже була інша жінка. Відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що в будинку по вулиці Островського,13 перестав проживати безпосередньо перед розлученням у серпні 2014 року. Влітку 2014 року в будинку ремонтував двері, кабель, виконував інші роботи. Йому позивач давала їсти. Він до даного часу періодично приходить до будинку по вулиці Островського, а позивач до квартири по вулиці Жданова. На запитання представника позивача чому не бажає знятися з реєстраційного обліку у будинку по вулиці Островського пояснив, що хоче жити у будинку по вулиці Островського, а квартиру здавати та отримувати від цього доходи. Фактично не проживаю у будинку з другої половини квітня 2014 року, але пішов звідти тимчасово, через постійні скандали, які влаштовувала позивач у справі. Але після цього постійно приходив, робив ремонт, косив траву. За адресою будинку на 2015 рік виписав поштову кореспонденцію. В міліцію звертався двічі, з приводу конфлікту з дружиною і конфлікту позивача з дитиною, але коли це було не пам'ятає. Вважає, що це поважні причини того, що вимушений не проживати у будинку, бувша жінка його не пускає, поміняла замки. На пропозицію суду відповідачу [PERSON] реалізувати своє право гарантоване ЦПК України на подання доказів щодо обґрунтування поважності причин та неможливості проживання у будинку належному [PERSON], підтвердження звернення до міліції та надання суду прийнятих за результатами розгляду його заяв процесуальних рішень, відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] відмовилися від цього свого права та заявили, що такі докази надавати суду не будуть і клопотань про їх витребування заявляти не будуть. Судом відповідач та його представника попереджені про обовязок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і про можливі наслідки недотримання цього. Свідок [PERSON], [INFO], в судовому засіданні показав, що позивач його мати, а відповідач його батько. Він проживає постійно у Вінниці, а зареєстрований за адресою - [ADDRESS]. Він є співвласником цієї квартири. В 2013 році навчався в Донецькому державному інституті фізичного виховання і спорту, а заочно в іншому вищому навчальному закладі у місті Луганську. В червні 2013 року на канікули приїхав у Хмільник і жив у мами по вулиці Островського у Хмільнику, ще тоді жили папа, сестра і дєдушка. 26 серпня 2013 року поїхав в Донецьк на навчання. В 2013 році коли він перебував у місті Хмільнику батько проживав в будинку по вулиці Островського. На початку березня 2014 року приїхав з Донецька у Хмільник до мами до будинку по вулиці Островського. Попросив маму зареєструватися його в будинку, але мама в той день не могла чи не хотіла, не було домової книжки і він попросив батька зареєструвати його у Хмільнику на квартирі, в якій він жив. Він зареєстрував. Жив з батьком до початку серпня 2014 року у батька на квартирі. В лютому 2014 році, коли був на зборах, мама під час телефонних розмов повідомляла, що батьком не живе. Коли приїхав на початку березня 2014 року в Хмільник, то з того часу жив на квартирі по вулиці Жданова з батьком, а він також постійно жив на квартирі. В середині червня пішов жити до мами, і там був до початку серпня. Коли був там, то батько приходив інколи до будинку і допомагав йому щось ремонтувати. На початку серпня поїхав у Вінницю, влаштувався на квартиру, з 12 вересня 2014 року був слухачем у Вінницькому педуніверситеті, а з грудня 2014 року став студентом. До Хмільника приїжджав приблизно раз на місяць на пів дня. Заходив до мами на роботу, до батька, до друзів і їхав у Вінницю. 2015 рік зустрічав з друзями у Хмільнику, а потім пішов до батька на квартиру. Різдво святкував у Вінниці. З мамою посварився і не говорить кілька місяців, про причини цього повідомити відмовився. Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. 29.08.1991 року, позивач по справі [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який вони зареєстрували у відділі ЗАГС Хмільницького міськвиконкому, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 10). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 01.08.2014 року у справі № 149/2064/14-ц, яке набрало чинності 11.08.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.11). На час укладення шлюбу будинок по вулиці Островського, 13 в м. Хмільнику Вінницької області, належав на праві власності [PERSON], батькові позивача [PERSON], що підтверджується договором дарування жилого будинку від 01.11.2002 року, 01.11.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано у реєстрі за № 2018 (а.с.5). Після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] вселилися та проживали у вказаному будинку, як члени сімї [PERSON] Відповідно до договору дарування жилого будинку від 01.11.2002 року, 01.11.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано у реєстрі за № 2018, [PERSON] подарував, в [PERSON] прийняла у дар будинок по вулиці Островського, 13 в м. Хмільнику Вінницької області, що підтверджується договором дарування жилого будинку від 01.11.2002 року (а.с.5). Після цього, з 01.11.2002 року відповідач [PERSON] проживав у будинку по вулиці Островського, 13 в м. Хмільнику як член сімї власника будинку [PERSON] Відповідно до домової книги для прописки громадян в житловому будинку по вул. Островського, 13 в місті Хмільнику Вінницької області, окрім позивача по справі та інших членів її сімї, з 23.06.1998 року, зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с. 78-80). Судом також встановлено, що відповідачу [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 2940 від 30.10.1996 року належить 1,5 частки квартири [ADDRESS] (а.с.4), в якій він проживає на час розгляду та вирішення справи. Відповідно до довідки № 1128 від 22.12.2014 року голови вуличного комітету [PERSON], підпис якого засвідчено печаткою відділу організаційно-масової роботи Хмільницької міської ради, яка видана [PERSON], її бувший чоловік [PERSON] не проживає за адресою [INFO] з травня 2013 року (а.с.23). Як вбачається з рішення Хмільницького міськрайонного суду від 01.08.2014 року у справі № 149/2064/14-ц, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало чинності 11.08.2014 року, судом при розгляді справи встановлено, що на час розгляду справи сторони понад півтора року не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, що стало однією з підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу (а.с.11). Оцінюючи в сукупності встановлені судом докази, зокрема показання свідка [PERSON], який допитувався в судовому засіданні за клопотанням відповідача [PERSON], і який показав, що в лютому 2014 році, коли був на зборах, мама під час телефонних розмов повідомляла, що з батьком не живе, а з початку березня 2014 року, коли він повернувся в місто Хмільник, батько постійно жив на квартирі по вулиці Жданова в місті Хмільнику, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] більше року не проживає в належному на праві власності позивачу [PERSON] жилому будинок по вулиці Островського, 13 в м. Хмільнику Вінницької області. Відповідачем у справі [PERSON] та його представником адвокатом [PERSON] належним чином не мотивовані заперечення проти позову щодо не проживання у житловому будинку № 13 по вулиці Островського в місті Хмільнику з поважних причин, також ними не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин не проживання [PERSON] в будинку належному позивачу, створення та чинення йому перешкод в проживанні та користуванні жилим будинком № 13 по вулиці Островського в місті Хмільнику з боку позивача. На пропозицію суду відповідачу та його представнику реалізувати своє право на це відповідно до ЦПК України, вказані особи відмовилися надавати суду докази щодо цих обставин, якщо вони були в дійсності. Судом встановлено, що будинок № 13 по вулиці Островського в місті Хмільнику, в якому проживав відповідач і в якому він час розгляду справи зареєстрований, має правовий статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями в якому регулюється главою 6 ЖК Української РСР та відповідними нормами\~ ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 156 ЖК Української РСР також визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України , ч. 4 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин\~ \~ не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України \~ єдиною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є\~ \~ її не проживання в даному житлі понад рік без поважних причин. Так як судом встановлено, що на час подання позову та на час ухвалення судового рішення у справі сплинув річний термін визначений\~ ст. 405 ЦК України,\~ \~ протягом якого за відповідачем [PERSON] зберігалося право користування жилим приміщенням, а ним не надано доказів поважності не проживання в даному житловому будинку по вулиці Островського, 13 в місті Хмільнику протягом року та понад один рік, то є законні підстави для задоволення позову позивача [PERSON] Суд приймаючи уточнену позовну заяву позивача [PERSON] та відхиляючи доводи відповідача [PERSON] та його представника адвоката [PERSON], що уточнення позивачем позовних вимог є фактично зміною предмету позову, а тому суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України не може приймати заяву позивача про уточнення позовних, виходив з того, що як вбачається з роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71,72,116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК) , а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, виходячи з цього розяснення, а також аналізу статті 405 ЦК України, пункту 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", поняття "визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням" та поняття "позбавлення права користування жилим приміщенням" є тотожними поняттями, оскільки визначальним є юридичний факт припинення за особою права користування спірним жилим приміщенням, о тому заява позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог від 22.04.2015 року не є заявою про зміну предмету позову. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду для захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем [PERSON] доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved