Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що її мати [PERSON] була членом ВАТ «Радгосп Буринський», але на момент розпаювання земель була помилково пропущена в списку осіб, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, у зв`язку з чим не отримала відповідного сертифікату на земельну частку (пай). Мати померла [INFO] і вона прийняла спадщину після останньої. Просила визнати за нею право на земельну частку пай розміром 3,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за заповітом із земель запасу Буринської міської ради. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Представник Буринської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без їх участі. З поданої ним заяви вбачається, що позов він не визнав, оскільки позивачка не надала доказів, що спадкодавець була членом ВАТ «Радгосп Буринський». Представник Буринської міської ради про дачу, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився по невідомій причині, письмовий відзив на позовну заяву не подав. З врахуванням положень ч.3 ст.223 ЦПК України суд визнав можливим розгляд справи провести без його участі на підставі наявних доказів. Вислухавши доводи сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд прийшов до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а ч.1 ст.13 цього Кодексу встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] , що вбачається з копії паспорту позивачки, свідоцтва про смерть спадкодавця, свідоцтва про народження позивачки, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, довідки Буринської міської ради (а.с.7-9,11). З трудової книжки колгоспника вбачається, що [PERSON] мала загальний трудовий стаж роботи в колгоспі «Україна» до реорганізації колгоспу в радгосп «Україна» десять років. При цьому, в трудовій книжці наявні наступні записи: «01.04.1960 року - прийнята робочою у відділення «Україна». 17.08.1960 року - звільнена за власним бажанням. 10.04.1961 року прийнята робочою у відділення «Україна». 15.10.1961 року звільнена по закінченню сезону. 20.04.1962 року прийнята сезонною робітницею відділення радгоспу «Україна». 14.01.1962 року звільнена за власним бажанням» (а.с.12). Архівною довідкою Буринської міської ради №110 від 30.05.2019 року підтверджено, що в табелях обліку грошової заробітної плати відділення радгоспу «Україна» Буринського цукрокомбінату, є данні про роботу [PERSON] з травня по серпень 1960 року; з квітня по жовтень 1961 року; в квітні, травні 1962 року, що також підтверджується доданим списком працівників радгоспу, де її прізвище значиться під номером 369 (а.с.13-16). З пенсійного посвідчення члена колгоспу (а.с.17) видно, що з 01.09.1996 року [PERSON] перебувала на пенсії. Тобто, судом встановлено, що остання була пенсіонером колгоспу «Україна», реорганізованого в подальшому в радгосп «Україна» Буринського цукрокомбінату. Відповідно до рішення Буринської міської ради від 21.02.2000 року, ВАТ «Радгосп Буринський» було передано 2453,3 га земель у колективну власність, у зв`язку з чим цією ж міською радою був виданий Державний акт серії СМ №00023, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №23 (а.с.18). При цьому, [PERSON] до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), який додавався до Державного акту, включена не була, що вбачається з копії списку громадян доданого до Державного акту серії СМ №00023 (а.с.19-25). Середній розмір земельної частки (паю) колишнього ВАТ «Радгосп Буринський» становить 3,64 в умовних кадастрових гектарах (а.с.27). Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, яку прийняла позивачка [PERSON] , являючись спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією спадкової справи №418, заведеної 18.10.2007 року Буринською районною державною нотаріальною конторою (а.с.68-77). 19.06.2019 року остання звернулася до Буринської РДА та Буринської міської ради із заявою про внесення її матері [PERSON] до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), що був доданий до Державного акту на право колективної власності на землю, але отримала відмову (а.с.28-31). Суд погоджується з таким рішенням відповідачів зважаючи на таке. Фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 9 ст. 5 ЗК України, в редакції, яка діяла на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Радгосп Буринський», кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 22 ЗК України ( у вказаній редакції) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Статтю 23 цього Кодексу встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариству і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Тобто, відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України (1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Наявність всіх цих умов щодо матері позивачки встановлена судом не була. Зокрема, останньою, в порушення ст.ст.12,81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] була членом ВАТ «Радгосп Буринський» на момент отримання ним Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ №00023. Також, матеріали справи не містять доказів реорганізації радгоспу «Україна» Буринського цукрокомбінату в ВАТ «Радгосп Буринський», а відомості щодо сезонних робіт спадкодавця в радгоспі «Україна» Буринського цукрокомбінату не підтверджують безумовного набуття членства як в останньому так і в ВАТ «Радгосп Буринський». Є показовим і те, що за життя [PERSON] , незважаючи на тривалий строк з часу розпаювання земель, не ставила питання захисту своїх прав з цього питання, а право спадкоємця є похідним від права спадкодавця. З огляду на зміст зазначених норм права та їх аналізу, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки [PERSON] не довела своїх вимог перед судом.

Outcome: dismissed