Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] відповідно договору дарування, належить 41/100 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниці по першому провулку Новоселівському під № 25. Решта 59/100 частки домоволодіння належить відповідачу [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку. Позивач зазначає, що порядок користування конкретними частинами домоволодіння визначений умовами правовстановлюючих документів на належній кожній з них частки домоволодіння, і спорів з цього приводу між ними немає. Порядок користування земельною ділянкою фактично склався між позивачем та попередніми співвласниками з того часу, як вона стала співвласницею домоволодіння, і до даного часу. Фактичний порядок користування земельною ділянкою зафіксований на плані поділу земельної ділянки, як проект розподілу земельної ділянки. Наразі [PERSON] вирішила приватизувати ту частину земельної ділянки, якою користується окремо від співвласниці домоволодіння. Проте їй було відмовлено через відсутність в співвласників документів, підтверджуючих розміри та межі земельних ділянок, якими кожна з них користується фактично. Оскільки відповідач відмовилася вирішувати будь-які питання щодо спільної земельної ділянки, то [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом та просить встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,0513 га, яка знаходиться в м. Вінниці по Першому провулку Новоселівському, 25, згідно з порядком користування, який фактично склався між нею та [PERSON] та зафіксований, як «Проект розподілу земельної ділянки (варіант №1)» на Плані поділу земельної ділянки, виготовленому ДП «Поділлягеодезкартографія» і затвердженому 09.10.2017 року, відповідно до якого: -[PERSON] користується земельною ділянкою розміром 0,0274 га, що позначена жовтим кольором, як «ділянка 2 [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01), S=0,0274га»; -[PERSON] користується земельною ділянкою розміром 0,0226га, що позначена на кадастрову плані як «ділянка 1 [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01), S=0,0226га»; -частина земельної ділянки загальним розміром 0,0013га, що позначена на кадастровому плані як «ділянка 3 землі комунальної власності [PERSON] міської ради S=0,0011га» та «ділянка 4 землі комунальної власності [PERSON] міської ради S=0,0002га» є землями комунальної власності [PERSON] міської ради. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також залишити за нею судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечила проти його задоволдення. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] при вирішенні справи поклалась на думку суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] 27.04.1998 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 41/100 частку житлового будинку, з відповідної часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниці по першому провулку Новоселівському під номером 25 (а.с. 6). Таким чином, позивач стала власницею 41/100 частки вищевказаного житлового будинку. З технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду № 25 по 1-му провулку Новоселівському у м. Вінниці, виготовленого 13.10.2004 року КП "ВООБТІ", судом встановлено, що його співвласниками є [PERSON] 59/100 та позивач [PERSON] 41/100 частки (а.с. 10-12). Як вбачається з договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого 31.08.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], відповідач [PERSON] купила у [PERSON] 59/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під №25, що розташований по 1-му провулку Новоселівському в м. Вінниці (а.с. 7-8). Факт реєстрації даного будинку за [PERSON] підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.08.2017 року (а.с. 9). Отже, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками житлового будинку №25 по 1-му провулку Новоселівському в м. Вінниці. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] виконкомом [PERSON] міської ради депутатів трудящих 09.06.1959 року було надано земельну ділянку №15 в кварт. №431 площею 500 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 13-16). Згідно листа КП «ВМБТІ» № 8203 від 18.12.2017 року станом на 03.02.2010р. площа земельної ділянки становить 512 кв.м. Відповідно додатку №3/34 до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 04.06.1987р. за № 200, будинку з існуючим номером 25 по провул. 1-му Новоселівському в м. Вінниці присвоєно №25 (а.с. 48). Земельна ділянка площею 0,0513 га, кадастровий номер 0510100000:03:045:0602, на якій розташований спірний житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, не приватизована, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0506939362017, виданим 21.08.2017 року (а.с. 17). Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня. Згідно плану поділу земельної ділянки, виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія» і затвердженого 09.10.2017 року (а.с. 18-20), співвласники фактично користуються спільною земельною ділянкою наступним чином: -[PERSON] користується земельною ділянкою розміром 0,0274 га, що позначена жовтим кольором, як «ділянка 2 [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01), S=0,0274га»; -[PERSON] користується земельною ділянкою розміром 0,0226га, що позначена голубим кольором, як «ділянка 1 [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01), S=0,0226га»; -частина земельної ділянки загальним розміром 0,0013га, що позначена на плані як «ділянка 3 землі комунальної власності [PERSON] міської ради S=0,0011га» та «ділянка 4 землі комунальної власності [PERSON] міської ради S=0,0002га» є землями комунальної власності [PERSON] міської ради. З акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23.03.20017 року, вбачається, що межі вказаної земельної ділянки погоджені з суміжними землекористувачами (а.с. 21-22). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 364 ЦК України,\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Статтею 95 Земельного кодексу України визначено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема: самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтею 377 ЦК України визначено, що\~на час виникнення спірних правовідносин передбачала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до частини першої\~статті 86 ЗК України\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно\~ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема,при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; за рішенням суду. Стаття 88 вищевказаного Кодексу передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч.2 ст. 152 ЗК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої у п. 19\~Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості\~перенесення\~співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Суд зазначає, що в судовому засіданні сторони дійшли згоди відносно єдиного варіанту встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою, відповідно до варіанту № 1 проекту розподілу земельної ділянки ДП «Поділлягеодезкартографія» від 09.10.2017 року. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON] міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved