Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

22.09.2020 до суду звернулися позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Турківської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що [INFO] померла їх мама [PERSON] , а ще раніше [INFO] помер їх батько [PERSON] . До спадкового майна після смерті їх батьків належить житловий будинок, літня кухня, стайня, стодола, шопа, сарай, огорожа за адресою [ADDRESS] . Вони являються спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті своїх батьків, оскільки заповіту вони не залишили. Інших спадкоємців в т.ч. і які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно вони не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушені звернутись до суду. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, оформленого відповідним протоколом від 22.09.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 23.09.2020 відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, 03.11.2020 представник позивачів [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його та позивачів участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Турківської міської ради Львівської області в підготовче засідання не з`явився, 03.11.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому засіданні. Водночас у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачами та їх батьками підтверджено наданими позивачами повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] (№ витягу 00025722109 від 24.02.2020), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (№ витягу 00025722127 від 24.02.2020), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] (№ витягу 00025726320 від 25.02.2020), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] (№ витягу 00027350339 від 10.08.2020). [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , про що 26.11.1994 Відділом ЗАГС Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , про що 18.09.2001 Турківським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті батьків позивачів [PERSON] та [PERSON] , як вказують позивачі, входить право померлих на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою Турківської міської ради Львівської області від 13.02.2020 №1308 [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , яка померла в 2001 році, дочкою [PERSON] , синами [PERSON] , [PERSON] . Будучи спадкоємцями за законом після смерті своїх батьків позивачі звернулися із заявами до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. Проте постановами приватного нотаріуса Турківського РНО Федаш М.М. від 26.08.2020 їм було відмовлено у оформленні спадкових прав після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадковий житловий будинок з приналежними господарськими будівлями та спорудами. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивачі, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлені права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулися до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р.) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред.2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно дозволу на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 30.12.1983 №165 Інспектором Держархбудконтролю Турківського району дозволено гр. [PERSON] приступити до закладки фундаментів індивідуального одноповерхового мансардного житлового будинку за проектом ОБ-М-4/79, господарські будівлі згідно з планом земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Турківської районної ради народних депутатів від 16.06.1983 року №167. Позивачами також надано суду будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 1983 року в [ADDRESS] , забудовник [PERSON] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 02.09.2020 №2361 згідно книги адресного господарства м.Турка, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 10.09.2020 №723 земельна ділянка комунальної власності по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, орієнтованою площею 0,06 га. до дня смерті знаходилась в постійному користуванні [PERSON] . Суд встановив, що спірний будинок є збудований в 1991 році, що доводиться технічним паспортом, та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 06.07.2020. Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивачі, як спадкоємці майна покійних батьків підставно просять суд визнати за ними право власності на спадкове майно кожному по 1/3 частки будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , в яке входить будинок зі всіма допоміжними приміщеннями, перерахованими в технічному паспорті. За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємців при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у них відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. А тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 1216-1218, 1220, 1261, 1268 ЦК України, ст 4, 10, 12, 13, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: approved