Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-30 00:00:00

20.10.2015 до Ржищівського міського суду надійшов вищезазначений позов. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка указувала, що з 1992 по 2005 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Разом з чоловіком вони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися проживати з нею. На підставі рішення Ржищівського міського суду Київської області від 17 квітня 2003 року [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дочок у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). На даний час старша дочка [PERSON] досягла повноліття, відповідно, відповідач сплачує 1/6 частину від усіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] Цієї суми недостатньо для належного утримання дочки. Крім того, відповідач сплачує аліменти несвоєчасно та не в повному розмірі, внаслідок чого станом на 31 травня 2015 року за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 9935,45 грн. Позивач також вказувала, що за розрахуванками приватної аудиторської фірми "МВ ГРУП" за період з 01.11.2005 по 31.05.2015 сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає 160 626,24 грн. Крім того, після досягнення повноліття донькою [PERSON], [INFO], відповідач сплачує не 1/3, а 1/6 частину всіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO], таким чином, його матеріальне становище покращилось, а тому розмір аліментів на користь позивачки на утримання доньки слід збільшити з 1/6 до 1/4 частки всіх видів заробітку. Позивач вважає, що невиконання позивачем у повному обсязі рішення зі сплати аліментів призвело до суттєвого погіршення матеріального становища сім'ї та моральних страждань. Розмір моральної шкоди вона оцінює в сумі 10 000 грн. Посилаючись на ст. 196 СК України, ст. 23, 610, 611, 625, 1166 ЦК України, ст. 3 Закону України "Про охорону здоров'я" ст. 2, 6, 9, 21 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 9939 грн 45 коп., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 160 626 грн 24 коп., стягнути з відповідача на свою користь витрати за формування аудиторського висновку в розмірі 2500 грн., стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 10 000 грн., збільшити розмір аліментів з 1/6 до 1/4 частки вісіх видів заробітку. В судовому засіданні позивачка та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в повному обсязі, при цьому представник відповідача суду пояснив, що відповідач постійно працює вчителем в сільській школі. Відповідач не ухилявся від сплати аліментів, а заборгованість виникла лише через низьку заробітну плату, з якої і відраховуютьтся аліменти. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відділу ДВС Канівського МРУЮ Черкаської області в судове засідання не з'явився з поважних причин, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та проти заявлених вимог не заперечував. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з нижчезазначеного. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], яка вже повнолітня, та [PERSON], [INFO]. (а.с. 5-6). Шлюб між сторонами розірвано та рішенням суду призначено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходу громадян до повноліття дітей. (а.с. 4). На утриманні позивачки перебуває неповнолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Ржищівської міської ради Київської області від 19.10.2015 (а.с. 8). На виконанні відділу державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист, виданий Ржищівським міським судом Київської області 21.04.2003 на підставі рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходу громадян до їх повноліття. Судом встановлено, що згідно довідки-розрахунку ВДВС Канівського міськрайонного управління юстиції від 17.04.2015 № 147 (а.с. 16) заборгованості по аліментах щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-81, виданого 17.04.2003 Ржищівським міським судом про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, заборгованість станом на 01.01.2015 складає - 2686 (дві тисячі шістсот вісімдесят шість) гривень, а станом на 01.08.2015 - 5141 (п'ять тисяч сто сорок одна) гривня, що підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати від 28.08.2015 № 214 (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Згідно із ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до ч. 7 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Таким чином, відповідно до вимог законодавства особою, яка наділена правом визначати розмір заборгованості зі сплати аліментів є державний виконавець, а в разі якщо відрахування аліментів провадиться за місцем роботи боржника - адміністрація підприємства, установи, організації. Згідно з ч. 9 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. В установленому законом порядку ні боржник, ні стягувач нараховану державним виконавцем (а.с. 16) та відділом освіти Канівської РДА (а.с. 15) суму заборгованості зі сплати аліментів не оскаржували. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Беручи до уваги вищезазначене, суд не може прийняти на підтвердження розміру заборгованості зі сплати аліментів наданий позивачкою висновок спеціаліста приватної аудиторської фірми "МВ ГРУП" від 29.06.2015 (а.с. 21-35). Частиною 4 ст. 194 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. За ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Отже, суд приходить до висновку, що доведеною в установленому законом порядку сумою заборгованості зі сплати аліментів, яку слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], є 5141 (п'ять тисяч сто сорок одна) гривня. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК УКкраїни при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON]. Відповідно до вимог Сімейного кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження" аліменти утримуються із нарахованої боржнику [PERSON] заробітньої плати. За змістом ст. 196 СК України відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді нарахування неустойки (пені) пов'язується не лише з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, а й за наявності вини боржника. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 N 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Судом встановлено, що аліменти на користь позивачки із заробітньої плати боржника утримуються відповідно до вимог законодавства, але оскільки заробітної плати боржника не вистачало для стягнення аліментів у визначеному законодавством розмірі, то утворилась заборгованість. Суд не може прийняти до уваги твердження позивачки та представника позивачки про те, що відповідач навмисно працює не на повну ставку вчителя, щоб отримувати меншу заробітну плату, оскільки таке твердження не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому вимоги позивачки щодо стягнення неустойки (пені) не підлягають задоволенню. Крім того, дослідивши в судовому засіданні висновок спеціаліста приватної аудиторської фірми "МВ ГРУП" від 29.06.2015 щодо нарахування пені (а.с. 21-35), суд приходить до висновку, що застосований спеціалістом спосіб нарахування розміру неустойки (пені) не відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, наведеним в постанові від 1 липня 2015 року за наслідками розгляду справи № 6-94цс15, яка згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Позовні вимоги про збільшення розміру аліментів з 1/6 до 1/4 частки від всіх видів заробітку підлягають задоволенню виходячи з нижчезазначеного. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. За змістом даної норми закону зміна розміру аліментів у бік збільшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника в результаті якого у нього покращився матеріальний стан, наприклад збільшився дохід чи у його розпорядженнні залишається більша сума грошових коштів тощо. Отже, після досягнення повноліття [PERSON], [INFO], відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 СК України з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, замість 1/3 частки заробітку, що стягувалась на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей, таким чином, матеріальне становище платника аліментів покращилося, а тому розмір аліментів слід збільшити з 1/6 до 1/4 частки з усіх видів заробітку. Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом було встановлено, що вина відповідача у виплаті аліментів в меншому розмірі ніж встановлено законодавством, і як наслідок - утворення заборгованості зі сплати аліментів, відсутня, а тому вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial