Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.11.2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною О.Б. та зареєстрований в реєстрі № 3059 та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задоволити. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав подані до суду заперечення. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу ВРЕ №097120 від 11.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., зареєстровано в реєстрі за №411, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 17). Право приватної власності [PERSON] на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом 29109461 від 24.02.2011 року, виданим Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації"( а.с. 16). З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна №37213389 від 03.08.2012 року вбачається, що на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області №1715/14099/12 від 01.08.2012 року про забезпечення позову, накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] Наявність арешту всього нерухомого майна [PERSON] також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №124110782 від 04.12.2015 року (а.с. 38-40) та інформаційними довідками (а.с. 90-94). Судом також встановлено, що [PERSON] надалі "Продавець" та [PERSON] надалі "Покупець" 19.11.2014 року уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною О.Б. та зареєстрований в реєстрі №3059. Квартира що відчужується за цим договором, належить Продавцю на праві приватної власності на підставі рішення суду від 07.06.2013 року, справа №1715/14099/12. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 15581260, виданого 27.12.2013 року Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області. Номер запису про право власності 4104162, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 257796256101 (п.2 Договору купівлі-продажу) (а.с. 10). Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року, скасовано заочне рішення Рівненського міського суду від 07.06.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля [NUMBER] та квартири [ADDRESS] (а.с. 123). Позивач неодноразово в порядку адімністратвиного судочинства намагався поновити своє право власності на квартиру шляхом оскарження дій посадових осіб реєстраційної служби. Так постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, Державного реєстратора Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Гакало Олени Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішення, визнання протиправною та скасування державної реєстрації права задоволено частково. Визнано протиправним та скавовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №9607120 від 27.12.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Гакало Олени Михайлівни про проведення державної реєстрації права власності (форма власності: приватна, розмір частки 1) на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS], за суб"єктом; [PERSON], податковий номер [NUMBER]. В решті позову відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2015 року залишено в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року (а.с. 18-32, 101-114). Однак суд не приймає до уваги обставини встановлені даними рішеннями, так як ними встановлені обставини, що стосуються дій суб"єкта владних повноважень, а не правовідносин, що склалися між сторонами по договору купівлі-продажу по даній справі. В судовому засіданні представник позивача та відповідачів від дослідження судом доказів, що стосуються проведення оцінки квартири (а.с. 42-46) відмовилися, тому вони судом не досліджуються. Також представник позивача вказав, що скріншоти на а.с. 47-52 не підлягають дослідженню, так як вони носять інформативний характер. Суд визнає дані докази неналежними. Щодо листа судді Рівненського міського суду Сидорука Є.І. наданого як відповідь на запит адвоката (а.с. 36), суд вказує, що даний лист не є рішенням чи процесуальним документом, що може підтвердити обставини викладені у ньому, тому він є недопустимим і не може враховуватися судом під час винесення рішення. Лист ТУДСА в Рівненській області від 19 листопада 2015 року (а.с. 33) також не є допутимим доказом по справі, так як всі обставини, що викладені у ньому зібрані на підставі наданих документів скаржником та поясненнях керівника апарату. Інших доказів, які суд міг би визнати належними та допустимими на підтвердження обставин не набрання заочним рішенням законної сили зі сторони представника позивача суду не надано, тому суд дані доводи позивача вважає необгрунтованими. Щодо заперечень представника відповідача, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, а саме те, що в даних правовідносинах можливе подання лише віндикаційного позову, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв"язку із безпідставністю позовних вимог, що на його думку підтверджується правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року та 13 грудня 2015 року (а.с. 115-122). Суд зазначає, що позивачем не ставиться питання застосування наслідків недійсності правочину передбачених ст. 216 ЦК україни та повернення сторін договору у попередній стан, тому ці доводи не стосуються предмета доказування і не можуть бути взяті судом до уваги. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 5 вказаної статті встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо дійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено судом, що підставою для державної реєстрації права на нерухоме майно за [PERSON] було заочне рішення Рівненського міського суду від 07.06.2013 року у справі №1715/14099/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля [NUMBER] та квартири [ADDRESS], яке скасоване ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року та призначено справу до судового розгляду. Станом на час вирішення судом спору про визнання договору купівлі-продажу від 19.11.2014 року недійсним судове рішення в обумовленій цивільній справі не прийнято, що слідує з пояснень представників. Як встановлено судом, на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна були і є наявні записи у вигляді арешту нерухомого майна [PERSON],, що включає в себе і квартиру. Оскільки віповідна квартира мала обтяження державний реєстратор не міг провести права на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не набула права власності на квартиру, а відтак не мала законних прав на її відчуження, тому позовні вимоги [PERSON] є обгрунтовані та підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.11.2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною О.Б. та зареєстрований в реєстрі № 3059. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved