Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства „Альфа-Банк" про захист прав споживача, визнання зобов?язань за кредитним договором та іпотечним договором припиненими. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 3 липня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 079-22-03/07, відповідно до умов якого позивачу були надані грошові кошти в сумі 101000 гривень зі сплатою відсотків в розмірі 16.5% річних з кінцевим терміном повернення до 3 липня 2022 року. Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", було укладено договір іпотеки від 4 липня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , земельну ділянку (кадастровий номер 0723686401:01:001:0004), площею 1800 кв. метрів, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, знаходиться по [ADDRESS] . Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання позивача за кредитним договором № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року були укладені з [PERSON] та [PERSON] договори поруки № 04/07/07-1 та № 04/07/07-2, згідно яких вони поручилися в повному обсязі за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором. Оскільки [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", 30 січня 2014 року звернувся з позовом до суду про стягнення з неї кредитної заборгованості. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 4 березня 2014 року позовні вимогиАкціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк" було задоволено у повному обсязі, стягнуто в солідарному порядку з позивача [PERSON] , поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованість на загальну суму 127171 гривень 71 копійка. На підставі вказаного судового рішення 14 жовтня 2014 року Маневицьким районним судом було видано виконавчий лист № 164/158/14-ц, згідно якого було в подальшому відкрито виконавче провадження № 53539883. 28 липня 2018 року виконаче провадження № 53539883 було закінчено у зв`язку з його повним фактичним виконанням та стягненням з позивача [PERSON] , поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованості на загальну суму 127171 гривень 71 копійка та 1271 гривень 71 копійку судового збору. Станом на дату звернення з даним позовом до суду та незважаючи на повне погашення кредитної заборгованості заборона на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , земельну ділянку (кадастровий номер 0723686401:01:001:0004), площею 1800 кв. метрів, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, знаходиться по [ADDRESS] , не знята, записи про обтяження нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не виключені, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним майном. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд визнати зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року, укладеним між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", припиненим, а також визнати договір іпотеки від 4 липня 2007 року, укладений між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", посвідчений приватним нотаріусом Маневицького районного нотаріального округу Волинської області Тьохтою Е.В. та зареєстрований в реєстрі за № 601, припиненим. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просив визнати зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року, укладеним між позивачем [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", припиненим, а також визнати договір іпотеки від 4 липня 2007 року, укладений між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", посвідчений приватним нотаріусом Маневицького районного нотаріального округу Волинської області Тьохтою Е.В. та зареєстрований в реєстрі за № 601, припиненим. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача - АТ „Альфа Банк"в судове засідання не прибув, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце судового розгляду, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про одержання судової повістки, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 5-7 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1-5, 9-10 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач - Акціонерне товариство „Альфа-Банк" було належним чином завчасно повідомлене про час та місце розгляду справи. Враховуючи те, що представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду справи у відсутності позивача [PERSON] та представника відповідача, в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON] та представника відповідача - Акціонерного товариства „Альфа-Банк", ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ст.ст. 1, 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України „Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах „Салов проти України" (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), „Проніна проти України" (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та „Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58): принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі „РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A від 9 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні встановлено, що 3 липня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 079-22-03/07, відповідно до умов якого позивачу були надані грошові кошти в сумі 101000 гривень зі сплатою відсотків в розмірі 16.5% річних з кінцевим терміном повернення до 3 липня 2022 року. Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", було укладено договір іпотеки від 4 липня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , земельну ділянку (кадастровий номер 0723686401:01:001:0004), площею 1800 кв. метрів, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, знаходиться по [ADDRESS] . Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання позивача за кредитним договором № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року були укладені з [PERSON] та [PERSON] договори поруки № 04/07/07-1 та № 04/07/07-2, згідно яких вони поручилися в повному обсязі за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором. Оскільки [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", 30 січня 2014 року звернувся з позовом до суду про стягнення з неї кредитної заборгованості. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 4 березня 2014 року позовні вимогиАкціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк" було задоволено у повному обсязі, стягнуто в солідарному порядку з позивача [PERSON] , поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованість на загальну суму 127171 гривень 71 копійка. На підставі вказаного судового рішення 14 жовтня 2014 року Маневицьким районним судом було видано виконавчий лист № 164/158/14-ц, згідно якого було в подальшому відкрито виконавче провадження № 53539883. 28 липня 2018 року виконаче провадження № 53539883 було закінчено у зв`язку з його повним фактичним виконанням та стягненням з позивача [PERSON] , поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованості на загальну суму 127171 гривень 71 копійка та 1271 гривень 71 копійку судового збору. Станом на дату звернення з даним позовом до суду та незважаючи на повне погашення кредитної заборгованості заборона на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , земельну ділянку (кадастровий номер 0723686401:01:001:0004), площею 1800 кв. метрів, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, знаходиться по [ADDRESS] , не знята, записи про обтяження нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не виключені, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним майном. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, договору відновлювальної кредитної лінії № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року, договору іпотеки від 4 липня 2007 року, рішення Маневицького районного суду від 4 березня 2014 року, постанови старшого державного виконавця Маневицького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області Яцук М.В. від 18 липня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 53539883, рішення Маневицького районного суду від 5 листопада 2020 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 2 березня 2021 року. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки позивач [PERSON] виконала рішення Маневицького районного суду Волинської області від 4 березня 2014 року, за яким банк у повному обсязі стягнув з неї заборгованість за кредитним договором № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року, то зобов`язання за вказаним кредитним договором були виконані позичальником у повному обсязі згідно ст.ст. 598-599 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання . У постанові Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 308/10886/15 вказано, що особи, зокрема позивальник та поручитель, належним чином виконали свої зобов?язання за кредитним договором у зв?язку з фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за цим договором, в зв?язку з чим таке зобов?язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). У постанові Верховного суду від 20 лютого 2019 року № 758/13462/15-ц вказано, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов?язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком до позивачів не заявлялись. Згідно з ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов?язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України „Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов?язання і є дійсною до припинення основного зобов?язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з п. 1 ст. 17 Закону України „Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов?язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем - Акціонерним товариством „Альфа-Банк" відповідно до ст. 81 ЦПК України будь-яких заперечень на позовні вимоги станом на час розгляду справи не подано, як і не подано доказів, що свідчать про несплату позивачем [PERSON] у повному обсязі кредитної заборгованості, що була нарахована згідно умов укладеного договору № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року та стягнута згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 4 березня 2014 року. В судовому засіданні встановлено, що позивачем [PERSON] було у повному обсязі погашено кредитну заборгованість за договором № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року, а тому суд вважає, що зобов?язання за вказаним кредитним договором є припиненими в зв?язку з фактичним виконанням основного зобов?язання, що відповідно свідчить про припинення зобов?язання за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що наявні визначені законом підстави для визнання зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 079-22-03/07 від 3 липня 2007 року, укладеним між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", припиненим, а також визнання договору іпотеки від 4 липня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк", посвідченого приватним нотаріусом Маневицького районного нотаріального округу Волинської області Тьохтою Е.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 601, припиненим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача - Акціонерного товариства „Альфа-Банк" на рахунок ГУК у Волинській обл./смт. Маневичі/22030101 (рахунок отримувача: UA188999980313191206000003560, код отримувача 38009371, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101) підлягає стягненню 1816 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved