Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором №4/И-07 від 03.09.2007 року, посилаючись на те, що 03 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №4/И-07, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 80 000 доларів США на строк до 01 вересня 2017 року зі сплатою за користування кредитом відсотків, комісії та інших витрат згідно кредитного договору. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №4/И-07 між позивачем та [PERSON] 03 вересня 2007 року був укладений договір поруки відповідно до якого поручитель зобов»язалася відповідати перед позивачем за виконання зобов»язань [PERSON] в повному обсязі як солідарний боржник. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, та станом на 10 травня 2016 року має заборгованість за кредитним договором № 4/И-07 у розмірі 76 635,02 долари США яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 41 050,73 долари США заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 16 342,81 долари США. заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 15 582,73 долари США. штраф (фіксована частина ) у розмірі 9,94 долари США. штраф (процентна складова) у розмірі 3 648,81 долари США. Просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 4/И-07 від 03.09.2007 року у розмірі 76 635,02 долари США, що за курсом 25, 16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.05.2016 року складає 1 928 137,10 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивача Багмет Д.В. позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, заперечували проти стягнення всієї суми кредиту до закінчення кредитного договору, та стягнення пеня та штрафів. Суд, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 03 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №4/И-07, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 80 000 доларів США на строк до 01 вересня 2017 року зі сплатою за користування кредитом відсотків, комісії та інших витрат згідно кредитного договору.(а.с.13-14,15-16) Відповідно п.2.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2,4.1,4.2,4.3,4.4, 4.11, 4.12 цього договору, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків ві винагороди, що зазначені в Додатку № 1 до цього договору. При порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, не сплати відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди( Додаток 1 до даного договору), а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2,4.1,4.2,4.3,4.4 цього Договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди(Додаток 1 до даного договору), а також п.п1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного договору, винагороди передбаченої п.п.4.5,4.6 Позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня (п.п.6.1 договору) Підпунктом 6.2 договору встановлено, що при порушенні зобов'язань, передбачених п.п.2.2.7,2.2.8,2.2.11 договору позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №4/И-07 між позивачем та [PERSON] 03 вересня 2007 року був укладений договір поруки відповідно до якого поручитель зобов»язалася відповідати перед позивачем за виконання зобов»язань [PERSON] в повному обсязі як солідарний боржник.(а.с.17) Згідно з розрахунком заборгованості, відповідач [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, та станом на 10 травня 2016 року має заборгованість за кредитним договором № 4/И-07 у розмірі 76 635,02 долари США яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 41 050,73 долари США заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 16 342,81 долари США. заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 15 582,73 долари США. штраф (фіксована частина ) у розмірі 9,94 долари США. штраф (процентна складова) у розмірі 3 648,81 долари США.(а.с.5-7) Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки порушення договору позичальником, передбачені ст. 1050 ЦК України, яка відсилає до ст. ст. 549-552, 625, 1048 ЦК України, та відповідає вимогам позивача. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (ч.1 ст.553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України). Частиною 3 ст. 10, 11 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Право на здійснення операцій в іноземній валюті, в тому числі і надання кредитів в іноземній валюті, передбачено ст.533 ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Постановою НБУ №200 від 30.05.2007року Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів НБУ, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність банків. Як свідчать матеріали справи, на час укладення кредитного договору банк мав необхідний обсяг повноважень (банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий Дозвіл на право здійснювати операції з валютними цінностями) для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) було передбачено чинним на час укладення даних договорів законодавством. Сторони кредитного договору досягли згоди щодо валюти виконання грошового зобов'язання та виразили її в доларах США, та дана домовленість сторін, відповідно до ст.533,ст.1054 ЦК України, є істотною умовою кредитного договору. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка була висловлена за результатами розгляду справи №6-190цс15, слід врахувати наступне. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 3акону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України). Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993року №15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 ст.5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Що стосується посилання відповідачів на те, що банк передчасно звернувся до суду з вимогою повернути кредит до закінчення строку договору, а саме 01.09.2017 року, то відповідно п.п.2.3.3. Договору при порушенні Позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених умовами даного Договору, у тому числі при порушенні цільового використання кредиту Банк , за своїм розсудом, має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та виконанні інших обов'язків за даним Договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212,611,651 ЦК України, по зобов'язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються, що наступили згідно дати, вказаної у повідомленні. В цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його використання, повністю виконати інші зобов'язання за цим договором. 04 квітня 2015 року банк надіслав на адресу відповідачів повідомлення про порушення зобов'язань та вимогу про погашення заборгованості (а.с.9) 16 жовтня 2011 року вступив у силу ЗУ від 22.09.2011р. №3795-V1 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно з яким частину першу статті 11 3акону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі 6-145цс14, яка є обов'язковою для застосування судами України: Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Позичальник, при належній завбачливості, міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідачі добровільно погодились на укладення спірних правочинів, а отже, не вважали їх несправедливими. З огляду на те, що банк розміщує залучені кошти на власний ризик, то в кредитних договорах передбачено умови повернення кредитних кошти в тій валюті, що і кредит. Такі умови дозволяють банку належним чином виконувати свої зобов'язання перед вкладниками у відповідності до чинного законодавства. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідачів підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В частині стягнення пені у розмірі 15582,73 доларів США, та штрафів у розмірі 3658,75 доларів США, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно довідок з Адресно - довідкового бюро станом на 31.05.2016р. відповідачі зареєстровані у м. Ізюмі. Місто Ізюм входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. При таких обставинах, зважаючи на те, що пеня нарахована за період, який пізніше 14 квітня 2014 року, та імперативну заборону на її стягнення, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial