Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В жовтні 2017 року Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 листопада 2015 року [PERSON] був зареєстрований в Правобережному районному центрі зайнятості м. Вінниці, як такий, що шукає роботу. В цей же день йому було надано статус безробітного. З 17.11.2015 року відповідачу була призначена виплата допомоги по безробіттю. Слід зазначити, що в своїй заяві про надання статусу безробітнього, [PERSON] підтвердив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Під час проведення розслідування достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення, було встановлено, що в період отримання допомоги з 01.05.2016р. по 31.05.2016р. [PERSON] надавав послуги згідно з цивільно-правовим договором, укладеним з ПП «Ярсі» та отримував дохід за виконану роботу. Таким чином, відповідач в даний період відносився до категорії зайнятого населення та незаконно отримав допомогу по безробіттю в сумі 1922,34 грн. Позивач зазначає, що ним вживалися заходи щодо повернення коштів відповідачем в добровільному порядку, однак вони виявилися безрезультатними. Враховуючи вищевикладене, Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці кошти в сумі 1922 грн. 34 коп. В судовому засіданні представник позивача Музалєва Т.П. позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та у випадку неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача Музалєвої Т.П., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] 10 листопада 2015 року звернувся до Ленінського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітнього (а.с. 3). Зі змісту даної заяви вбачається, що відповідач повідомив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Також в даній заяві міситься інформація, що він ознайомлений з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була підписана пам'ятка про те, що він зобов'язується протягом 3-х робочих днів інформувати центр зайнятості про всі обставини та умови, що впливають на порядок виплати допомоги по безробіттю, зокрема про виконання оплачуваної роботи (надання послуг), зокрема за договором цивільно-правового характеру Також у разі отримання ним грошової винагороди з вищевказаної причини відповідно до даних Державної фіскальної служби України або Пенсійного фонду України та приховування цієї інформації від центру зайнятості, він зобов'язався повернути отримане матеріальне забезпечення на випадок безробіття на рахунок Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (а.с. 4). Наказом Ленінського центру зайнятості від 17.11.2015 року № НТ151117 було призначено [PERSON] допомогу по безробіттю. Відповідно до нарахування допомоги по безробіттю, наданого Правобережним районним центром зайнятості м. Вінниці, встановлено, що за період з 01.05.2016 року по 31.05.2016 року [PERSON] було нараховано 1922,34 грн. допомоги по безробіттю (а.с. 5). З акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 14 липня 2017 року вбачається, що під час проведення звірки відомостей про отримання відповідачем доходу було встановлено, що [PERSON] надав послуги по цивільно-правовому договору, укладеному з ПП «Ярсі» з 01.05.2016р. по 31.05.2016р. та отримав дохід в сумі 1450,00 грн. Таким чином, [PERSON] в період перебування на обліку зареєстрованим безробітнім в Правобережному районному центрі зайнятості м. Вінниці належав до категорії зайнятого населення з 01.05.2016 року (а.с. 9). Факт працевлаштування на даному підприємстві, у зазначений період, підтверджується листом ПП «Ярсі» від 03.07.2017р. (а.с. 10), відомістю про трудові відносини (а.с. 11), відомістю про нарахування заробітної плати (а.с. 12-13). З огляду на вищевказане, Правобережним районним центром зайнятості м. Вінниці 9 серпня 2017 року був виданий наказ про повернення виплати допомоги, а саме повернення коштів в сумі 1922,34 грн. (а.с. 6). Так, 10 серпня 2017 року [PERSON] було надіслано лист про відшкодування коштів незаконно отриманих ним, як допомогу по безробіттю за період з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року в сумі 1922,34 грн. (а.с. 7). Факт направлення даного листа підтверджується рекомендованим повідомленням, який повернутий з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 8). Згідно ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, якi працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на iнших умовах, передбачених законодавством, особи, якi забезпечують себе роботою самостiйно (у тому числi члени особистих селянських господарств), проходять вiйськову чи альтернативну (невiйськову) службу, на законних пiдставах працюють за кордоном та якi мають доходи вiд такої зайнятостi. Пунктом 4 частини 2 статті 44 вищевказаного Закону визначено, що зареєстрованi безробiтнi зобов'язанi інформувати службу зайнятості протягом трьох робочих днiв про обставини припинення реєстрацiї, визначенi у частинi першiй статтi 45 цього Закону (зокрема про виконання оплачуваної роботи (надання послуг). Також п.п. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Статтею 39 вищевказаного Закону визначено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. З ст. 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч. 1 ст. 1213 ЦК України). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] безпідставно набула право на отримання допомоги по безробіттю за період з 1 травня 2016 року по 31 травня 2016 року. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1922,34 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 1 травня 2016 року по 31 травня 2016 року. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 1600,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved