Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

03 липня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 16 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/128212/3171/82. Відповідно до умов вказаного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 12240,00 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 15.04.2017 року або достроково зі сплатою 15% річних за користування кредитом. 13 квітня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 014/128212/3171/82/1 до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, визначених кредитним договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 16 квітня 2007 року між банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/3171/82/042, згідно якого відповідачі передали в іпотеку домоволодіння у [ADDRESS], житловою площею 44,3кв.м., загальною площею 87,1кв.м. Через неналежне виконання умов кредитного договору у [PERSON] утворилась заборгованість станом на 30 жовтня 2013 року у розмірі 8768,14 доларів США, що в еквіваленті складає 70083,74грн., складається з: пені за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків у розмірі 1423,94 доларів США, що в еквіваленті - 11381,55грн., заборгованість за процентами у розмірі 495,38 доларів США, що в еквіваленті - 3959,57грн., поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає достроковому стягненні у розмірі 6848,82 доларів США, що в еквіваленті - 54742,62грн. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому він просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 8768,14 доларів США, що в еквіваленті складає 70083,74грн. за кредитним договором № 014/128212/3171/82 від 16.04.2007р., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS], житловою площею 44,3кв.м., загальною площею 87,1кв.м. та належить 29/100 частини [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 14 квітня 1989 року, реєстровий № 3-454, та 71/100 частини [PERSON] на підставі договору про право забудови, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 28.01.1975 року, реєстровий № 2-303, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.2-5). В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтував обставинами, що вказані в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання на слухання по справі не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, який підтримав позов в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що 16 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/128212/3171/82. Відповідно до умов вказаного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 12240,00 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 15.04.2017 року або достроково зі сплатою 15% річних за користування кредитом (а.с.10-13). 13 квітня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 014/128212/3171/82/1 до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, визначених кредитним договором (а.с.16-18). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 16 квітня 2007 року між банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/3171/82/042 з гідно якого відповідачі передали в іпотеку домоволодіння у [ADDRESS], житловою площею44,3кв.м., загальною площею 87,1кв.м. (а.с.19-20). Як вбачається з договору іпотеки, предмет іпотеки належить: 29/100 частини [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 14 квітня 1989 року, реєстровий № 3-454, та 71/100 частини [PERSON] на підставі договору про право забудови, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 28.01.1975 року, реєстровий № 2-303. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/128212/3171/82 від 16.04.2007р. вбачається, що через неналежне виконання умов кредитного договору з боку відповідача, у останнього утворилась заборгованість в загальній сумі 8768,14 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 30 жовтня 2013 року становить 70083,74 гривень, яка складається із пені за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків у розмірі 1423,94 доларів США, що в еквіваленті - 11381,55грн., заборгованість за процентами у розмірі 495,38 доларів США, що в еквіваленті - 3959,57грн., поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає достроковому стягненні у розмірі 6848,82 доларів США, що в еквіваленті - 54742,62грн. (а.с.6-9). 07 листопада 2013 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] банком направлялася досудова вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № 014/128212/3171/82 та яка була вручена 14.11.2013р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.21-24). 21 липня 2014 року відповідачем [PERSON] подавалася апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження від 14 липня 2014 року в цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.42-48). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] повернуто (а.с.55). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У відповідності до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданий ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не всі ановлено договором або законом. За загальними положеннями ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 585 ЦК України передбачає, що право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. За змістом ст. 37 Закону України "Про іпотеку", Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог вказаної норми закону, позивачем було направлено письмову вимогу про виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення мешканців (у зв'язку із зверненням стягнення), однак відповідачі залишили їх поза увагою. Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобов'язань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним з відповідачем кредитним договором, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку». У пункті 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", звертається увага на те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до п. 39 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ... суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п. 5 договору іпотеки - є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб. При цьому суд, при ухвалені рішення, враховує положення п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до яких, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Аналізуючи зміст вказаних вище норм права та розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved