Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Виноградської сільської ради, в якому просить встановити факт родинних відносин між нею - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який помер 22.11.2015 року, визначивши, що вони являються донькою та батьком; визнати за нею - [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. І.Франка, 37 в с. Хвалибога Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], що стверджується її свідоцтвом про народження серії І-НМ № 000737 від 26.02.1999 року, актовий запис № 11. У жовтні 1975 року позивач одружилася та взяла прізвище чоловіка - [PERSON], що доводиться свідоцтвом про укладення щлюбу, актовий запис № 14. 22 листопада 2015 року помер її батько - [PERSON]. 12 жовтня 2009 року [PERSON] вчинив на користь [PERSON] заповіт, згідно з яким розпорядив їй все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. До складу спадщини входить житловий будинок, розташований по вул. І.Франка, 37 в с. Хвалибога Городенківського району Івано-Франківської області. Із свідоцтва про право власності від 16.02.1989 року вбачається, що житлове господарство належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Згідно довідки Виноградської сільської ради № 515 від 08.07.2016 року станом на 15.04.1991 року у господарстві проживали лише батьки позивача. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,22 га, що доводиться довідкою Виноградської сільської ради № 516 від 08.07.2016 року. Будівництво житлового будинку було здійснено у 1980 роках, що доводиться технічним паспортом. В межах передбаченого законом строку позивач звернулася до нотаріуса Городенківського РНО [PERSON], де була заведена спадкова справа №59/2016. Проте, нотаріус відмовила у видачі документів на спадщину на житловий будинок у зв»язку з реєстрацією житлового господарства як колгоспного двору, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08.07.2016 року. З довідки Виноградської сільської ради № 515 від 08.07.2016 року вбачається, що на час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві проживали батьки позивача. [PERSON] відмовилася від спадщини та від частки у спільному майні, про що подала заяву в нотаріальну контору. Крім того, в ході вивчення документів спадкової справи нотаріусом було виявлено розбіжність в документах в написанні дівочого прізвища позивача та прізвища її батька. Згідно паспорта батько - [PERSON]. На таке ж прізвище було виписане свідоцтво про смерть батька. Заповіт теж оформлений на підставі паспортних даних батька. А в свідоцтві про народження позивача - її батько записаний як [PERSON], а позивач, відповідно - [PERSON]. У зв»язку з цим нотаріус рекомендувала їй звернутися в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин. [PERSON] являється спадкоємцем [PERSON], однак для оформлення свідоцтва про право на спадщину вона повинна надати документи, якими підтверджуються родинні стосунки з батьком. Встановлення факту родинних відносин між позивачем та її батьком має для неї юридичне значення, так як підтвердить, що вона являється донькою спадкодавця та є необхідним для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі ст.1261 ЦК України. Ухвалою суду від 26.07.2016 року до участі у справі як співвідповідача залучено [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явились. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі, не претендує на частку у колгоспному дворі по вул. І.Франка, 37 та на частку у спадковому майні після смерті чоловіка [PERSON]. Виноградська сільська рада листом № 86 від 22.07.2016 р. позовні вимоги визнають у повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. П. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Позивач згідно копії повторного свідоцтва про народження І-НМ № 000737 - [PERSON], [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 19.10.1975 року з [PERSON] змінила прізвище "Рогулько" на "Дідорик", що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НМ № 250848. З копії заповіту від 12.10.2009 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Виноградської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 41, встановлено, щo [PERSON], [INFO], все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів [PERSON]. [PERSON] помер 22.11.2015 року у віці 88 років в с. Хвалибога Городенківського району Івано-Франківської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НМ № 220509. Згідно довідки № 514 від 08.07.2016 року, виданої виконавчим комітетом Виноградської сільської ради, [PERSON] - [INFO] і [PERSON] - [INFO] одна і та ж особа. Від встановлення вищевказаного юридичного факту залежить реалізація [PERSON] спадкових прав, так як немає іншої можливості виправити документи в яких по різному вказано прізвище батька позивача, так як останній помер. Зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту родинних відносин між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який помер 22.11.2015 року, як донькою та батьком. Із копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 16.02.1989 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 33 від 13.02.1989 року слідує, що в цілому домоволодіння, яке складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих в с. Руднівка по вулиці Франка за № 29 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно довідки № 511 від 07.07.2016 р., виданої виконавчим комітетом Виноградської сільської ради встановлено, що село Руднівка перейменовано на село Хвалибога і будинку по вулиці Франка, 29 присвоєно Франка, 37 згідно нових документів. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 7676 , виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 22 зареєстровано, що власником майна, розташованого в с. Хвалибога по вул. І.Франка, 37 на підставі свідоцтва про право власності від 16.02.1989 р., виданого згідно рішення № 33 від 13.02.1989 р. є [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване по вул. І.Франка, 37 в с.Хвалибога Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, побудованого 1985 року, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., літньої кухні, навісу, стодоли, стайні, сараю, комори, вбиральні, погрібу, криниці, огорожі. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Довідкою № 515 від 08.07.2016 р., виданою виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що в житловому будинку, який розташований в селі Хвалибога по вулиці Франка, 37 Городенківського району Івано-Франківської області станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. [PERSON] не претендує на частку у колгоспному дворі, що стверджено поданою до суду заявою. [PERSON] помер 22.11.2015 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 220509. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] (позивач по справі). [PERSON] на одержання свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов'язкову частку) не претендує, що слідує з поданої приватному нотаріусу Городенківського РНО [PERSON] заяви № 2 від 22.04.2016 року За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 08.07.2016 р., слідує, що дочка спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 37 по вул. І. Франка, 37 в с. Хвалибога після смерті [PERSON] відмовлено, оскільки частка померлого в даному житловому будинку конкретно не визначена, а також не представлено документи, які б підтверджували родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 516 від 08.07.2016 року, виданої виконкомом Виноградської сільської ради слідує, що за житловим будинком, який розташований в селі Хвалибога по вулиці Франка, 37 закріплена земельна ділянка в розмірі 0,2200 га. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. І.Франка, 37 в с. Хвалибога Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 316, 317, 328, 346, 347, 365, 392, 1216, 1223, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved