Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами: житловий будинок "А-1" загальною площею 77,4кв.м, житлова 30,3 кв.м, сарай з літнею кухнею "Б", сарай "В", погріб "Г", сарай "Д", навіс "Е", навіс "Ж", огорожа 1-1; і на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,150га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6823055100:00:010:0006, які розташовані по [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовує тим, що, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 30.05.1964р. по 15.06.2012р., побудували спірне будинковолодіння, однак, останній не визнає її право на спільно нажите майно. Крім того, просить стягнути на її користь сплаченні нею судові витрати. В судове засідання вона заявила про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не заявив. Справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України, яка передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружинні та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 120 ч.4 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно постанови Пленому Верховного Суду України від 16 квітня 2004року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Судом встановлено, що рішенням Летичівського районного суду від 15.06.2012р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що сторони перебували у шлюбі з 30 травня 1964року по 15.06.2012року. Згідно акту приймання в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських споруд будівництво спірного будинковолодіння розпочато в 1981році і закінчено в 1988році, де забудовником був [PERSON]. Із технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], від 11.03.1992р., виданого [PERSON] та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 03.03.1992року вбачається, що останній записаний його власником на підставі рішення виконкому Летичівської селищної ради від 28.02.1992року. Державним актом на право власності на земельну дялянку Серія ЯЕ № 032106 від 22.04.2008року підтверджується, що на підставі рішення Летичівської селищної ради 16 сесії № 13 від 21.12.2007р. [PERSON] є власником земельної дідянки площею 0.150га на території [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010875700175. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.11.2014р. № 1614 вартість земельної ділянки площею 0.1500га становить 66220.85грн. Отже, спірне будинковолодіння та змельньна ділянка нажитті стронами у період шлюбу, а тому, є підстави для задоволення вимог і визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], а саме житловий будинок "А-1" загальною площею 77,4кв.м, житлова 30,3 кв.м, сарай з літнею кухнею "Б", сарай "В", погріб "Г", сарай "Д", навіс "Е", навіс "Ж", огорожа 1-1; та на1/2 частину земельної ділянки площею 0,150га, розташовану в [ADDRESS] і призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6823055100:00:010:0006.

Outcome: approved