Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позову посилався на те, що з 10 січня 2012 року по 08 листопада 2018 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від даного шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] . Після розрівання шлюбу відповідачка разом з сином переїхала проживати в с. Забрідь Хустського району Закарпатської області. Щодо місця проживання сина у них з відповідачкою не досягнуто згоди. Відповідачка перешкоджала йому у спілкуванні з сином. З 06 січня 2019 року і по даний час син проживає разом з ним, позивачем в [ADDRESS] . Син забезпечений належними для проживання та нормального розвитку умовами, в будинку для нього є кімната, де створені всі умови для його виховання. Оскільки син висловлює бажання жити разом з ним, його батьком, та дуже прив`язаний до нього, тому вважає, що визначення місця проживання сина разом з ним буде відповідати інтересам дитини. Зазначає, що він має можливість забезпечити належні умови проживання дитини, повно займатися його вихованням, оскільки спиртними напоями він не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, дуже любить сина та добре відноситься до нього. Просить суд визначити місце проживання сина з ним, його батьком. Вважає, що відповідачка не зможе дати дитині належного виховання та розвитку, створити безпечні для його здоров`я умови та забезпечити належні матеріальні умови. Також, позивач вказує, що проживання сина з матір`ю негативно вплине на його виховання та здоров`я, так як вона не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями та має аморальну поведінку. Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року до участі у справі залучено третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Волочиську районну державну адміністрацію як орган опіки і піклування. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У письмовому відзиві на позов відповідачка проти позову заперечує, просить відмовити в позові. В обґрунтування заперечення посилається на те, що після розірвання шлюбу з позивачем вона разом з сином переїхала проживати в м. Хуст Закарпатської області і з цього часу не чинила позивачу будь-яких перешкод у здійсненні ним батьківських обов`язків щодо виховання та спілкування з сином. До винесення судового наказу від 30 листопада 2018 року про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, між нею та позивачем не виникало суперечок щодо місця проживання сина в м. Хуст з нею, матір`ю дитини. Позивач належним чином не цікавився життям та здоров`ям дитини. В грудні 2018 року, на прохання позивача побачити сина, вона разом з сином під час шкільних канікул приїхала в с. Соломна. Коли вона прийшла до позивача додому щоб забрати сина, позивач не впустив її в будинок та повідомив, що син залишиться проживати з ним. У зв`язку з цим було викликано поліцію, однак позивач не віддав їй дитину. На слідуючий день вона знову приходила до позивача, щоб забрати сина. Позивач перешкодив їй побачити сина, тому вона змушена була поїхати до себе додому без дитини. Зазначає, що орган опіки і піклування Волочиської РДА на засіданні комісії під час вирішення питання про визначення місця проживання сина упереджено відносився до неї та не взяв до уваги її доводів. Крім того, просить суд не брати до уваги висновок органу опіки і піклування, оскільки такий зроблений без з`ясування всіх обставин щодо розв`язання спору, без проведення обстеження умов її проживання. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов. Пояснив суду, що причини неявки відповідачки в судове засідання йому невідомі, з часу укладення договору про надання правової допомоги від 29.05.2019 року вона на зв`язок з ним не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування щодо можливості та доцільності проживання дитини з батьком. Заслухавши учасників справи, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. (статті 153, 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини, а мають також обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2012 року по 08 листопада 2018 року. У сторін є спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2018 року. В серпні 2018 року відповідачка разом з дитиною переїхала з с. Соломна Волочиського району в с. Забрідь Хустського району, а згодом в м. Хуст. З січня 2019 року син сторін проживає з батьком в с. Соломна Волочиського району. В січні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про визначення місця проживання сина разом з ним, його батьком. Волочиська РДА як орган опіки і піклування 12 березня 2019 року надала висновок № 20-29-375/2019, в якому зазначила, що орган опіки і піклування вважає за можливе та доцільне проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Згідно з даним висновком, під час бесіди з дитиною працівники служби у справах дітей з`ясували, що у родині матері його ображають, б`ють, не приділяють належної уваги вихованню та навчанню, він не забезпечений всім необхідним. Мотивуючи свій висновок орган опіки і піклування зазначив, що проживання з батьком відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. Встановлено, що обоє батьків позитивно характеризуються як за місцем проживання, так і роботи, вони є фізично здоровими, обставин щодо зловживання ними спиртними напоями чи наркотичними засобами не встановлено, обоє батьків працюють та мають дохід і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку. Дані обставини підтверджується дослідженими в судовому засіданні відповідними характеристиками, довідками та актами обстеження житлово-побутових умов. Судом встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які можуть забезпечити дитині обоє батьків, істотно не відрізняються. Із показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , жителів с. Соломна Волочиського району, не вбачається, що відповідачка під час під час перебування в шлюбі з позивачем належним чином не виконула свої обов`язки по вихованню сина. Судом було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , працівників поліції, які на початку січня 2019 року, ввечері, виїзджали на виклик відповідачки на лінію "102" з приводу конфлікту, який виник між нею та її колишнім чоловіком [PERSON] щодо місця проживання дитини. Дані свідки пояснили, під час виїзду ними було встановлено, що матір дитини [PERSON] , яка мала ознаки алкогольного сп`яніння, стверджувала, що її сина силоміць утримує його батько [PERSON] . На місці з`ясувалося, що дитина перебуває в будинку батька і спить в кімнаті, тому конфлікт був припинений. Також свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що через декілька днів в обідню пору вони вдруге виїзджали на цю ж адресу за викликом на лінію "102" позивача [PERSON] , який повідомив, що матір дитини намагається силоміць забрати від нього дитину. На місці події були сторони і їхній син. Відповідачка хотіла разом з сином їхати до себе додому на Закарпаття. Хлопчик був збуджений, не хотів їхати з матір`ю, кричав: "я з тобою їхати не хочу", "хочу бути тут, біля бабці і тата", "хочу ходити в школу в Соломній ". Відповідно до даних про психологічне обстеження дитини - [PERSON] від 08 травня 2019 року № 40, проведеного за участю класного керівника, практичного психолога та директора Соломнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, син сторін [PERSON] з 14 січня 2019 року навчається у першому класі цієї школи, у нього позитивне відношення до мами, тата і бабусі. Тато і бабуся приділяють належну увагу навчанню та вихованню дитини, з їхнього боку не має ніякого негативного впливу на відношення дитини до матері. Дитина впевненно стверджує, що йому більше подобається проживати з батьком і бабусею, переїзжати в м. Хуст до матері він не бажає. Він спілкується з мамою по телефону, сумує за нею. На даний час дитина йде на контакт з дорослими та своїми ровесниками, він постійно посміхається, контролює свої емоції, поважно ставиться до вчителів, ввічливий, спокійний та дружелюбний. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено, що малолітня дитина сторін з часу народження [INFO] і до фактичного припинення в серпні 2018 року їхніх шлюбних відносин, проживала разом з батьками в с. Соломна Волочиського району. З серпня 2018 року по грудень 2018 року дитина проживала з матір`ю в Закарпатській області, а з січня 2019 року і по даний час проживає в с. Соломна з батьком, який приділяє належну увагу вихованню дитини й відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. А тому, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] , що забезпечить якнайкращі інтереси дитини. В судовому засіданні не встановлено обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком. Суд, в присутності психолога [PERSON] , заслухав малолітнього сина сторін [PERSON] , який не висловив бажання постійно проживати з матір`ю. Пояснив, що він проживає в с. Соломна з батьком та бабусею, де відвідує школу та має друзів, а якщо б йому довелося жити з мамою на Закарпатті, то він би втік звідти. Враховуючи викладене, беручи до уваги вік дитини, якому виповнилося 7 років, стан його здоров`я, його особисту прихильність до батька, те, що у дитини сформувалося звичне для нього й комфортне оточуюче середовище в с. Соломна Волочиського району, де він проживав тривалий час і має поряд із собою друзів та родичів по батьківській лінії, а з 14 січня 2019 року в с. Соломна відвідує навчальний заклад, суд вважає, що проживання дитини з батьком відповідатиме принципу "найкращих інтересів дитини" та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. На думку суду, визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, не є розлученням її матір`ю, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. Крім того, суд враховує, що відповідачка не надала суду належних та переконливих доказів того, що проживання сина разом з нею буде найкраще відповідати інтересам дитини. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду даної справи, тричі не з`являлася в судові засідання 29.05.2019 року, 25.06.2019 року та 15.08.2019 року, не надала суду доказів та не повідомила свого представника про наявність поважність причин її неявки в судові засідання. Також, суд приймає до уваги, що відповідачкою не надано та не зазначено доказів про те, що за період розгляду судом спору про місце проживання сина з січня 2019 року, позивач чинив їй перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. З травня 2019 року відповідачка не навідувала та не спілкувалася з сином, який проживає з батьком в с. Соломна Волочиського району. Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved