Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 березня 2011 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві приватної власності спадкове майно, а саме - на частину житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Квітневій, 19 в с. Дарівка та земельну частку (пай) для розширення особистого підсобного господарства, площею 3,9451 га, розміщену на території Новомосирської сільської ради, право на майновий пай члена колективного сількогосподарського підприємства на суму 12517,00 грн. Спадкоємцями після смерті [PERSON] була дружина - [PERSON], та діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 04 квітня 2011 року померла [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] вона не встигла оформити, проте, оскільки проживала на день його смерті разом, то вважається такою, що фактично вступила в володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частину житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Квітневій, 19 в с. Дарівка та земельну частку (пай) для розширення особистого підсобного господарства, площею 4.0068 га, розміщену на території Новомосирської сільської ради, право на майновий пай члена колективного сільгосподарського підприємства на суму 1520,00 грн. Як вказує позивач, у встановлений ст. 1270 ЦК України термін вона та її сестра - відповідач у справі [PERSON] подали до Ковельської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлих батьків. В той же час брат [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавав, отже вважається таким, що не прийняв спадщини. Однак при звернені у листопаді 2011 року до державного нотаріуса Ковельської держнотконтори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та земельні частки (паї), права на майнові частки, виявилось, що видати свідоцтво про право на спадщину на успадковане нерухоме майно нотаріус не може, оскільки, як виявилося, в деяких документах є розбіжності в записі імені матері позивача та крім того, відповідач [PERSON] не визнає право позивача на половину спадкового майна і відмовляється надати оригінали правовстановлюючих документів. Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Квітнева, 19 в с. Дарівка Ковельського району Волинської області; земельної ділянки, площею 4,0068 га, розташованої на території Новомосирської сільської ради Ковельського району; земельної ділянки, площею 3,9451 га, розташованої на території Новомосирської сільської ради Ковельського району; майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП "Хлібороб" вартістю 1512 грн., який належав [PERSON]; майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП "Хлібороб" вартістю 12517 грн., який належав [PERSON]. В подальшому позивач, діючи через свого представника, збільшила свої позовні вимоги та, крім зазначеного вище, просила суд встановити факт родинних відносин, а саме про те, що [PERSON], [INFO], є рідною дочкою [PERSON]. Згідно ухвали Ковельського міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року, до участі в даній справі залучено [PERSON] в якості співвідповідача. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, однак подали суду спільну письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Одночасно зменшили позовні вимоги в частині розміру на частку у спадковому майні та просили визнати за позивачем право власності на 7/16 спадкового майна. В решті позов підтримують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак, кожен окремо, подали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, зменшені позивачем позовні вимоги визнають повністю, не заперечують проти задоволення позову. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку про те, що позов підставний і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.03.2011 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 17.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському районі реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції. 04.04.2011 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 17.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському районі реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції. Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, виданого 17.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському районі реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11 листопада 1956 року, про що складено відповідний актовий запис за № 22. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на "Стрижевська". Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження та укладення шлюбу. З матеріалів справи встановлено, що в деяких документах імя матері позивача [PERSON] зазначено по різному. Так, в свідоцтві про народження [PERSON] в графі "Батьки" імя матері позивача зазначено "Галина". Аналогічне ім'я зазначено і в Державному акті на право приватної власності на землю, в Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. В той же час в свідоцтві про смерть, в будинковій книзі, в довідках сільської ради імя матері позивача, тобто [PERSON], значиться як "Ангеліна". Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оскільки позивач пов'язує\~\~встановлення такого факту із наступним вирішенням спору про\~\~визнання права власності\~\~на спадкове майно, то спір вирішується в позовному провадженні. Подаючи заяви про визнання позову в цілому, відповідачі фактично визнали, що померла [PERSON] була матір'ю позивача, а тому суд вважає, що різниця у написані імені [PERSON] є наслідком довільного скороченого вживання імені [PERSON] у колективі, побуті, де вона проживала. У звязку з розбіжностями в написанні імені [PERSON] у правовстановлюючих документах, та неможливістю виправити ці розбіжності у звязку зі смертю останньої, а також з причини виникнення спору про право на спадщину та визнання даного факту сторонами у справі, суд прийшов до переконливого висновку, що слід встановити факт родинних відносин, а саме про те, що [PERSON], [INFO], є рідною дочкою [PERSON], яка померла 04 квітня 2011 року в с. Дарівка Ковельського району Волинської області. Відповідачі є рідними дітьми померлих [PERSON] та [PERSON], що визнається сторонами по справі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Померлому [PERSON] належало майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Квітнева, 19 в с. Дарівка Ковельського району Волинської області; земельна ділянка, площею 3,9451 га в межах згідно з планом, призначеної для розширення особистого підсобного господарства, розташованої на території Новомосирської сільської ради Ковельського району Волинської області; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП "Хлібороб" в розмірі 12517 грн., або 0,40 відсотків. Зазначені обставини не заперечуються сторонами по справі та підтверджуються: копією свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, виданого 25.03.2004 року Новомосирською сільською радою; копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.04.2004 року; копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ № 03192 від 27.12.2001 року; копією Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВЛ № 0029608 від 23 грудня 2001 року (Реєстр. № 252). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Виходячи з вимог ст.ст. 60, 63 СК України та враховуючи встановлені судом обставини, суд визнає, що зазначене вище майно було об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], як подружжя, а їх частки в цьому майні є рівними (ст. 70 СК України). За таких обставин 1/2 вказаного нерухомого майна на момент смерті [PERSON] належала померлій [PERSON], як частка у спільній сумісній власності подружжя, а інша 1/2 частка є спадковим майном після смерті [PERSON] Зважаючи на вимоги ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були: [PERSON], як дружина, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], як діти спадкоємця. [PERSON] проживала разом з померлим [PERSON], що підтверджується витягом з погосподарської книги № 6 за 2011 рік, та копією будинкової книги, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, однак своїх спадкових прав не оформила. З копії спадкової справи № 530/2011 яка заведена після смерті померлого 24.03.2011 року [PERSON], встановлено, що спадщину після його смерті прийняли [PERSON] та [PERSON], а [PERSON], що входив до числа спадкоємців майна померлого, згідно поданої 09.06.2011 року заяви до Ковельської державної нотаріальної контори, відмовився від прийняття вказаної спадщини в користь своєї сестри [PERSON] З огляду на викладене, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/8 частці спадкового майна, а [PERSON] 1/4 цього майна (з врахуванням 1/8 частки, від якої відмовився в її користь [PERSON]П.). В той же час частка [PERSON] в загальному майні, з врахуванням її часткиу спільній сумісній власності подружжя, стала складати 5/8 (1/8+1/2). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на частину житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Квітневій, 19 в с. Дарівка, земельну частку (пай) для розширення особистого підсобного господарства, площею 4,0068 га, розміщену на території Новомосирської сільської ради, право на майновий пай члена колективного сіль господарського підприємства на суму 1520,00 грн. З копії спадкової справи № 531/2011, яка заведена після померлої 04.04.2011 року [PERSON], встановлено, що спадщину після її смерті прийняли лише [PERSON] та [PERSON], а [PERSON], що входив до числа спадкоємців на майно померлої, заяви до Ковельської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавав. Таким чином, з врахуванням часток, успадкованих [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], позивач [PERSON] має право на 7/16 частки в спадщині, що відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON], а відповідач [PERSON], відповідно, має право на 9/16 частки в спадщині, що відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] Згідно п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вбачається з копії листа Ковельської держаної нотаріальної контори № 2120/02-14 від 12.11.2015 року, [PERSON] зверталась з усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід визнати за позивачем право власності на 7/16 частки в майні, яке залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON] Крім цього, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] та [PERSON]П в користь [PERSON] пропорційно до задоволених вимог судові витрати по справі в сумі 966 (дев'ятсот шістдесят шість) гривень 64 копійки в рівних долях з кожного.

Outcome: approved