Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що релігійній організації "Релігійна громада парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської Єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" належать на праві власності будівлі храму з допоміжними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,15, кадастровий номер 3221055500:02:015:0034, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій. Указом Митрополита Київського і всієї України предстоятеля Православної церкви України Єпіфанія №339 від 22 липня 2019 року, священик [PERSON] був призначений настоятелем парафії Святих мучениць Віри , Надії , Любові та матері їх Софії Київської Єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області. Указом Митрополита Київського №481 від 29 липня 2019 року [PERSON] звільнений з настоятеля вказаної парафії, у зв`язку з діями, що вносять розділення в церковне середовище. Указом №480 від 29 липня 2019 року протоієрей [PERSON] призначений настоятелем парафії Святих мучениць Віри, Надії , Любові та матері їх Софії Київської Єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області. Після звільнення колишній священик парафії С.Струк продовжує займати приміщення храму з допоміжними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та чинить громаді перешкоди в користуванні вказаною нерухомістю, а саме: перешкоджає доступу до приміщень змінивши в них двері з замками та поставивши на вікна грати. В зв`язку з цим громада вимушена відправляти службу на вулиці, а не в приміщеннях храму, що є грубим порушенням майнових прав громади. Відповідач вселився в приміщення громадського будиночку при храмі, літ. "А" і теж перешкоджає громаді в користуванні цим приміщенням. Оскільки незаконні дії відповідача призводять до тривалого конфлікту з релігійною громадою селища просив усунути перешкоди в користуванні будівлею храму з допоміжними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , шляхом звільнення [PERSON] зайнятих ним приміщень та повернення ключів від храму та будинку релігійної організації представнику позивача, голові парафіяльної ради релігійної організації. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили. Відповідач та його представники [PERSON] , [PERSON] подали відзив, зазначивши, що у 2008 році відбулося створення парафії. З 2010 року її очолив [PERSON] , який з моменту призначення фактично розбудовував приміщення Релігійної громади УПЦ Київського патріархату Мцц. Віри, Надії, Любові та матері їх Софії смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області. Коли збудували основні приміщення храму священик [PERSON] , з 2014 року постійно проживає в житловій частині храму разом з дружиною [PERSON] та малолітньою дочкою інвалідом дитинства [PERSON] , займаючи частину приміщення парафіяльного будинку. Таким чином позивач, звертаючись з вказаним позовом фактично намагається виселити родину священика з дружиною та малолітньою дочкою, яка має вади здоров`я. Такі дії позивача суперечать основам православної віри та моралі, чинному законодавству та порушують конституційні права на житло. Родиною [PERSON] зроблено значний внесок в будівництво храму як особистою працею так і грошовими коштами. За період з 2010-2019 розмір коштів, витрачених ними на будівельні потреби храму перевищує 10 000 доларів США. На замовлення відповідача виготовлялися документи на виділення земельної ділянки, підключення її до електромережі, укладалися відповідні договори, замовлялись проекти землеустрою, будівництва та ін. Тому відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У даному випадку таке звернення є превентивною мірою. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимоги про усунення перешкод в користуванні будівлею храму з допоміжними будівлями та спорудами, шляхом звільнення їх [PERSON] є безпідставним та незаконними. Оскільки жодного факту про те, що він чинить громаді перешкоди у користуванні власністю не встановлено, то підстав для задоволення позову не вбачається. Позивач подав відповідь на відзив, мотивуючи тим, що відповідач не надав жодних доказів про вкладення власних коштів в будівництво храму та парафіяльного будиночку. Релігійна громада дійсно зареєстрована в 2008 році, а відповідач призначений на посаду тільки в 2010 році. На той час земельна ділянка для будівництва храму вже була виділена церковній громаді (23 грудня 2008 року), а будівництво храму почалося до його призначення на посаду за кошти громади та пожертви прихожан. [PERSON] , як священик парафії тільки розпоряджався коштами релігійної громади. Відповідач сплутав особисту власність з власністю громади. Ніяких прав на користування громадськими будівлями він не має, оскільки такого дозволу релігійна громада йому не надавала, ніякого відношення до власності громади він не має і мати не може. З документів, наданих відповідачем вбачається, що землекористувачем та власником будівель являється не [PERSON] , а релігійна громада. При цьому мова йде не про житловий будинок чи квартиру, а про громадські будівлі з іншим призначенням, а саме - храму, призначеного для богослужіння та парафіяльного будинку, призначеного для просвітницько-громадської діяльності. Твердження відповідача, що він не перешкоджає громаді користуватися храмом не відповідають дійсності та спростовуються актами, в яких зазначено, що саме [PERSON] за допомогою сторонніх осіб змінив замки на вхідних дверях і поставив решітки, перекривши доступ громаді до приміщенні храму. Відповідач не має права одноособово розпоряджатись майном парафії та чинити власнику (громаді) перешкоди в користуванні цим майном, оскільки не являється членом парафії. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов не підтримала. Заперечувала позов мотивуючи тим, що відповідач користується будівлею храму за іншою адресою, а тому не перешкоджає позивачу у користуванні його власністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 02 листопада 2020 року обставини викладені у його відзиві не підтримав, підтримав позицію свого представника [PERSON] Заявою, поданою до суду 18 грудня 2020 року (т.2 а.с. 55-59) відповідач [PERSON] повідомив, що не підтримує пояснення надані в судовому засіданні його представником [PERSON] , оскільки не існує двох земельних ділянок, і це одна і та сама земельна ділянка. В подальшому відповідач відмовився брати участь у судовому засіданні. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що релігійна організація "Релігійна Громада Парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" (позивач) являється власником будівлі храму з допоміжними будівлями та спорудами та земельної ділянки кадастровий номер 3221055500:02:015:0034 площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (т.1 а.с.11,12, 76). З показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та акту ревізійної комісії про проведення інвентаризації від 05 січня 2020 року вбачається, що відповідач чинить перешкоди в користуванні будівлею парафіяльного храму, за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.26). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи викладене, оскільки відповідач перешкоджає позивачу у користуванні своїм майном на власний розсуд, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved