Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до Баранівської міської ради (далі також відповідач), третя особа: [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.05.2016 року в м. Баранівка Житомирської області помер чоловік позивача [PERSON] (далі також спадкодавець), який заповіту не складав, а тому спадщина відкрилася за законом. Після його смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок за №10, що знаходиться в м. Баранівка, 1-й провулок [PERSON] (Ново-Комсомольська) Житомирської області. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та її син [PERSON], який спадщину не прийняв і приймати не бажає. На день смерті спадкодавця позивач проживала разом з ним в одному будинку, а тому, вважає, що прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Письмовим повідомленням від 24.01.2017 р. №79/02-14 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №10, що знаходиться за адресою: 1-й провулок Ярослава Мудрого, м. Баранівка житомирської області у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Враховуючи вище викладене, позивач звернулася до суду з позовною заявою за захистом свого права на спадщину за законом з проханням визнати за нею право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: 1-й провулок Ярослава Мудрого, 10, м. Баранівка Житомирської області. Позивач в судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26.12.1971 року між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] було зареєстровано шлюб, що засвідчено Свідоцтвом про шлюб від 26.12.1971 року [PERSON] I-АБ №275304 (а.с. 5). 28.05.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 31.05.2016 року виданого Баранівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. (а.с. 6). На день смерті з померлим [PERSON] проживала та була зареєстрована його дружина - позивач [PERSON], що відповідає змісту довідки від 26.07.2016 року №3933 виданої відділом житлово-комунального господарства та благоустрою Баранівської міської ради. (а.с.10). Письмовим повідомленням від 24.01.2017 р. №79/02-14 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №10, що знаходиться за адресою: 1-й провулок Ярослава Мудрого, м. Баранівка житомирської області у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. (а.с. 11). Довідкою КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.11.2016 року №305 посвідчено той факт, що дійсно за спадкодавцем [PERSON] не зареєстроване право власності на вище вказаний будинок. (а.с. 7). Поряд із будинком, що розташований за адресою 1-й провулок Ярослава Мудрого,10, м. Баранівка Житомирської області вказані надвірні будівлі, а саме: прибудова «а», ганок №3, сарай «Б», гараж «Б-1», літню кухню «Б-2», сарай «В», вбиральню «Г», сарай «Д», сарай «Е», сарай «Є» навіс «Ж», сарай «З», навіс «И», колодязь №2, огорожа №1, що відповідає Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок. (а.с. 8,9). Житловий будинок було збудовано в 1979 році, на підставі свідоцтва на забудову садиби від 1974 року, а решту господарських будівель і споруд біля нього в період з 1978 по 1991 р.р., що відповідає запису Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок. (а.с. 9). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Таким чином, будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємцем померлого та прийняла спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст. 1268, 1270 ЦК України, з огляду на неможливість іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця у зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що в даному випадку вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом на житловий будинок та надвірні будівлі, а саме: прибудова «а», ганок №3, сарай «Б», гараж «Б-1», літню кухню «Б-2», сарай «В», вбиральню «Г», сарай «Д», сарай «Е», сарай «Є» навіс «Ж», сарай «З», навіс «И», колодязь №2, огорожа №1, що розташовані за адресою 1-й провулок Ярослава Мудрого,10, м. Баранівка Житомирської області є обґрунтованими.

Outcome: approved