Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, заборонивши відповідачеві чинити перешкоди у користування та володінні вказаним приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона та відповідачка [PERSON] є співвласниками домоволодіння, розташованого [ADDRESS], в якому на праві власності їй належить 1/4 його частина, а відповідачеві [PERSON] - 3/4 частини вказаного домоволодіння. Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року було визначено порядок користування житловим будинком та їй як власнику ? його частини виділено у користування у житловому будинку Літ.А-1 житлове приміщення 1-4, площею 9,3 м.кв. та господарську будівлю гараж літ. "Д", а відповідачеві [PERSON] як власнику ? частин виділено в користування житловому будинку Літ.А-1 житлове приміщення 1-5 площею 21,4 м.кв. та господарські будівлі: літню кухню літ. "Б", сарай літ. "В", погріб літ. "Г", гараж літ. "И", сарай літ. "Е", душ літ. "Ж", при цьому в загальному користуванні їм залишено по ? частині кожній в житловому будинку Літ.А-1 приміщення: сіни 1-1 площею 5,4 м.кв.; кладову 1-2 площею 2,9 м.кв.; кухню 1-3 площею 10,8 м.кв; господарські будівлі та споруди: туалет літ."З"; колодязь літ. "К"; огорожу №1,2; замощення літ. "І". Вважала з посиланням на ст.ст.316-319, ст.321, ч.1 ст.356, 361 ЦК України, ст.ст.9,155 Житлового кодексу України, що і вона, і відповідач як співвласники домоволодіння мають рівні права щодо цього майна та забезпечуються рівними умовами здійснення своїх прав, в тому числі і щодо права спільного володіння та користування таким майном, незалежно від волі інших осіб, в зв'язку з чим вона не може бути обмежена у праві користування таким приміщенням та позбавлена права проживати у ньому. Вона, намагаючись реалізувати свої права власника, намагалась зайняти виділені їй рішенням суду у володіння та користування житлові приміщення та господарську будівлю, але відповідач їй в цьому перешкоджає, у зв'язку з чим вона зверталась до Солонянського РВ УМВС України Дніпропетровської області із заявою по факту перешкоджання користуватися майном, про що мається висновок ДІМ Солонянського РВ, а також складений 21 вересня 2014 року акт за участю депутата селищної ради, тому вона змушена звернутися з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через своїх представників (а.с.44,58,67), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник [PERSON] з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.47-48). Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що позивачка [PERSON] з метою реалізації свого права на володіння та користування належною їй на праві власності 1/4 частиною житлового будинку [ADDRESS], в якому фактично проживає сім'я відповідача [PERSON], намагалася неодноразово вселитися у виділені їй в користування згідно рішення суду житлову кімнату у житловому будинку та використовувати приміщення гаража, але відповідачка [PERSON] чинить їй в цьому перешкоди, не звільняє зазначені приміщення, тому вона змушена звернутися з позовом до суду про усунення цих перешкод та вселення в спірне житлове приміщення, оскільки не може бути позбавлена права користуватися своєю власністю. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.37, 39-40, 43,45, 67), у судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник з усіма повноваження сторони у справі (а.с.50-51). Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову, пояснив, що позивачем не доведено вчинення відповідачкою [PERSON] перешкод у користуванні належною позичці 1/4 частини домоволодіння. Йому зі слів відповідачки відомо, що [PERSON] приходила у вересні до спірного будинку з метою вселення, на що [PERSON] їй було запропоновано спочатку визначитись з тим, як вони будуть використовувати наявні в будинку системи опалення, газо -, водо - та електропостачання, так як в будинку встановлені лічильники обліку цих послуг, але домовленості між сторонами не було досягнуто. Оскільки [PERSON] не бажала вирішити ці питання, то до їх вирішення відповідачка [PERSON] не погоджувалась на вселення позивача, яка 21 вересня 2014 року заходила до приміщення житлового будинку, де оглядала виділену їй в користування житлову кімнату, в якій проживають діти відповідача та яка станом на цей день звільнена не була, у зв'язку з чим прохав критично оцінити покази свідків у справі. Вважав, що відповідачка прийняла всі необхідні міри для того, щоб вирішити питання користування спірним домоволодінням за їх взаємною згодою, але позивачка не погоджується на жодну з пропозицій відповідачки, частка якої в будинку є більшою, і не бажає отримати грошову компенсацію за свою частку. Проживання обох сторін у будинку є проблемним внаслідок конфліктних стосунків між ними, тому до вселення позивача попередньо необхідно обом власникам житлового будинку обладнати окремі лічильники на комунальні послуги, так як сторони не зможуть домовитись щодо порядку їх використання, а їх спільне проживання в будинку ще більше порушить їх стосунки. Все, що відбувалось в цей день на подвір'ї будинку [PERSON] її син зафіксував на відео зйомку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає в [ADDRESS] з 1963 року, у зв'язку з чим [PERSON] знає на протязі 50 років, а [PERSON] на протязі останніх 20 років та має відносини з ними нормальні, а зі [PERSON] вони мають дружні стосунки. У вересні 2014 року, десь 20 чи 21 числа, [PERSON] запросила її бути присутнім в якості свідка при її вселенні до будинку по [ADDRESS], де їй на праві власності належить частина будинку, але фактично проживає сім'я [PERSON] Крім неї, при цьому також були присутні син [PERSON] - [PERSON], депутат Солонянської селищної ради Мосейченко Ю.І., свідок [PERSON] Коли вони всі зайшли в двір [PERSON], то спочатку їм ніхто не відкривав і до них ніхто не виходив, а потім вийшла [PERSON] з чоловіком та сином. На звернення [PERSON] щодо звільнення їй кімнати в будинку, [PERSON] повідомила, що нічого вона не отримає, оскільки рішення суду є незаконним. У [PERSON] з собою ніяких речей не було. Всі ці дії відбувалися на подвір'ї житлового будинку, а в приміщення будинку начеб то ніхто не заходив. Син [PERSON] вів відеозйомку даних подій, а депутат селищної ради Мосейченко Ю.І склав акт про те, що [PERSON] нічого в будинку не звільнили, який підписала також вона та інший свідок. Крім того, їй (свідкові) також відомо від [PERSON], що вона і раніше неодноразово приходила до [PERSON] з метою добровільного вселення, але [PERSON] її в будинок не пускає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 21 вересня 2014 року він приїхав на прохання [PERSON], з якою у нього нормальні стосунки, щоб бути присутнім в якості свідка при її вселенні до житлового будинку в с.Аполонівка Солонянського району, де проживають [PERSON], але в ньому є і її частка та куди її на неодноразові звернення не пускають. Також при цьому були присутні депутат селищної ради Мосейченко Ю.І., [PERSON], [PERSON], а також ще одна жінка як свідок. Вони всі зайшли в двір з метою вселення [PERSON] в належну їй частину житлового будинку, при цьому остання з собою ніяких речей не мала. [PERSON] прохала [PERSON] надати дозвіл увійти в будинок, але [PERSON], яка стояла біля входу в будинок з членами своєї сім'ї, відмовила їй та відштовхнула від дверей, коли остання намагалась зайти, після цього вони стали між собою сперечатися. Всі суперечки провокувала [PERSON], а її син став все, що відбувалося, записувати на телефон, але дозволу на проведення зйомки він ні в кого не питав, а він (свідок), як і інші особи такої згоди йому не давали. Потім [PERSON] сказала, щоб вони залишили подвір'я її будинку і вони всі вийшли з подвір'я вказаного будинку, після чого депутат склав акт про те, що їх не пустили в будинок, який він (свідок) підписав разом з іншим свідком - жінкою, прізвище якої він не знає. З сином [PERSON] - [PERSON] у нього дружні стосунки, він раніше неодноразово приїздив до будинку його дідуся в 2000 році, який раніше проживав в цьому спірному будинку, але на даний час помер, а в спірному будинку проживає [PERSON] разом з своєю родиною. [PERSON] в житловий будинок не заходила, але чи заходив її син [PERSON] точно сказати не може. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при цьому при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, при цьому власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати з у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області 18 квітня 2011 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі №2-35/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та визнання права власності на 1\\4 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами було скасовано рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2011 року та постановлено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано недійсним укладений 04 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу в частині ? частини житлового будинку [ADDRESS] посвідчений державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори 04 лютого 2008 року за реєстраційним номером №494 та визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO], яке набрало законної сили (а.с.10-14). Відповідно до витягу з реєстрації прав власності на нерухоме майно від 03 серпня 2011 року [PERSON] зареєструвала своє право приватної власності на спірну нерухомість відповідно до належної їй на праві власності 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], про що вчинено запис 43 в книзі 1 (реєстраційний номер 21896054) (а.с.15), та отримала технічний паспорт на зазначене домоволодіння (а.с.22-25), яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 0.25 га. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] відповідно до положень ч.2 ст.355 та ст.356 ЦК України на праві спільної часткової власності. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, а кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, при цьому відповідно до вимог ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року, яке набрало законної сили 17 червня 2014 року, у цивільній справі №0438/3011/2012 провадження №2/192/8/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком, надвірними будівлями та спорудами та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, стягнення грошової компенсації (а.с.16-21) позивачці [PERSON] як власнику 1/4 частини домоволодіння в [ADDRESS] виділено у особисте володіння та користування у житловому будинку Літ.А-1 житлове приміщення 1-4, площею 9,3 м.кв. та господарську будівлю гараж літ. "Д". Відповідачеві [PERSON] як власнику 3/4 частини вказаного домоволодіння виділено у особисте володіння та користування у житловому будинку Літ.А-1 житлове приміщення 1-5 площею 21,4 м.кв. та господарські будівлі: літню кухню літ. "Б", сарай літ. "В", погріб літ. "Г", гараж літ. "И", сарай літ. "Е", душ літ. "Ж". Залишено [PERSON] та [PERSON] як співвласникам у загальне володіння та користування по ? частині кожній в домоволодінні в [ADDRESS] в житловому будинку Літ.А-1 приміщення: сіни 1-1 площею 5,4 м.кв.; кладову 1-2 площею 2,9 м.кв.; кухню 1-3 площею 10,8 м.кв; господарські будівлі та споруди: туалет літ."З"; колодязь літ. "К"; огорожу №1,2; замощення літ. "І", а в задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] відмовлено. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Положеннями статті 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у справі спільної часткової власності. Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди, а відповідно до ст.155 житлові будинки, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком, крім випадків, установлених законом. В той же час судом встановлено, що з дня постановлення зазначених судових рішень по день розгляду справи судом в зазначеному в житловому будинку [ADDRESS] фактично проживає відповідач [PERSON] зі своєю сім'єю, яка перешкоджає позивачеві [PERSON] як іншому власнику володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй на праві власності 1\\4 частиною, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та не заперечував цього факту в у судовому засіданні і представник відповідача [PERSON] [PERSON], який пояснив, що виділена в користування позивача [PERSON] кімната в житловому будинку використовується сім'єю [PERSON] для проживання її дітей. [PERSON] 24 липня 2014 року зверталася до Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою щодо перешкоджання відповідачкою [PERSON] в реалізації права користування 1/4 житлового будинку [ADDRESS], відповідно до якої було проведено перевірку та надано висновок ДІМ Солонянського РВ від 12 серпня 2014 року про винесення [PERSON] офіційного попередження про неприпустимість антигромадської поведінки, та роз'яснено, що виниклий між сторонами спір не відноситься до юрисдикції органів внутрішніх справ, так як виконання рішень суду стосовно поділу майна являється компетенцією державної виконавчої служби міністерства юстиції (а.с.26-27) Згідно акту від 21 вересня 2014 року (а.с.28), складеному депутатом Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області Мосейченко Ю.І. за участю свідків [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON] намагалась вселитися у належну їй на праві власності 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS], але [PERSON] чинила їй перешкоди в зайнятті останньою житлового приміщення 1-4 в житловому будинку та господарської споруди - гаража та заперечувала проти її вселення, що підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] і при дачі показань в судовому засіданні, при цьому свідки також зазначили, що позивачка і раніше намагалась вселитись в спірне житлове приміщення, але [PERSON] їй перешкоджає це зробити. В той же час, судом не можуть бути прийняті доводи представника відповідача про те, що відповідачка [PERSON] не згодна на вселення позивача [PERSON], так як вони не домовились про встановлення окремих лічильників щодо обліку комунальних послуг, а вони не можуть їх використовувати за одним лічильником по кожному виду послуг, оскільки відсутність такої домовленості не є підставою для відмови позивачці в праві користування та володіння своєю власністю і навпаки підтверджує той факт, що відповідачка [PERSON] перешкоджає позивачці [PERSON] як власнику володіти та користуватись своєю власністю, вселитися у виділену їй в користування кімнату та проживати в ній, використовувати за призначенням господарську споруду - гараж, а факт відсутності в неї певних речей при намаганні вселитися в зазначені приміщення 21 вересня 2014 року не свідчить про відсутність у неї таких намірів. Судом встановлено, що будь-яка домовленість між співвласниками щодо розпорядження та користування спільним нерухомим майном відсутня, а навпаки між ними існує спір з приводу володіння, користування та розпорядження спірним майном, яке належить їм на праві спільної часткової власності, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] перешкоджає позивачеві як власнику володіти та користуватися належною їй на праві власності 1\\4 частиною домоволодіння [ADDRESS], а відповідно її право як власника на володіння та користуватися власністю підлягає захисту в судовому порядку. В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та заборони відповідачеві [PERSON] чинити перешкоди позивачеві [PERSON] у користуванні та володінні, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а позивачка підлягає вселенню в зазначене домоволодіння за рішенням суду. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в зв'язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved