Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на ту обставину, що є членом Автогаражного кооперативу "Заря", який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Ворошиловградської міської ради народних депутатів № 284/8 від 17.10.1989 року затверджено прирізку земельної ділянки для розширення авто гаражного кооперативу "Заря". На вказаній земельній ділянці розташовані гаражі кооперативу, в тому числі гараж № [NUMBER] площею 26,5 м2, 1991 року забудови, який закріплений за позивачем. Вказаний гаражний бокс було збудовано позивачем за власні кошти та власними зусиллями, гаражем позивач користується з моменту його забудови. Правовстановлюючі документи на гараж у позивача відсутні, у зв'язку з чим позивач не має можливості в повному обсязі використати своє право власності. Посилаючись на ст. 19-1 Закону України "Про кооперацію" положення Цивільного кодексу України, на те, що вказаним гаражем позивач володіє з 1991 року та користується відкрито, просила визнати за [PERSON] право власності на гараж № [NUMBER], який розташований на території автогаражного кооперативу "Заря" за адресою [ADDRESS] на підставі набувальної давності. В судовому засіданні сторони участі не приймали. Позивач надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач позов визнав та просив розглядати справу у відсутність представника, про що суду надано відповідну заяву. При таких обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Відповідно до довідки АГК «Заря» від 21.10.2013 року за позивачем [PERSON] в АГК «Заря» закріплений гаражний бокс № [NUMBER], 1991 року побудови, загальною площею 26,3 кв.м.. Бокс побудований на підставі рішення ВК Ворошиловградської міської ради народних депутатів № 284/8 від 17.10.1989 року, що затверджує прирізку земельної ділянки для розширення авто гаражного кооперативу «Заря». Для будівництва використані місцеві будівельні матеріали (а.с. 10). Відповідно до звіту оцінки майна ТОВ «Промексперт» ринкова вартість об'єкту - гаражного боксу - складає 7824 гривні (а.с. 11-13). Рішенням ВК Ворошиловградської міської ради народних депутатів №284/8 від 17.10.1989 року, затверджено прирізку земельної ділянки площею 0,3 га прилеглої до території трамвайного депо, для розширення авто гаражного кооперативу «Заря» (а.с. 14, 40). Матеріали справи містять в собі план ділянки відведеної під розширення. Як вбачається із Статуту кооперативу метою його діяльності є забезпечення законних прав його членів та дотримання ними обов'язків щодо належного утримання та використання гаражів, розташований на земельній ділянці, що розташовано за адресою м.Луганськ кв. Пролетаріату Донбасу /а.с. 15-19). Відповідно до рішення ВК Ленінської районної м.Луганську ради від 25.07.1967 року №15 було затверджено кооператив «Заря» для будівництва гаражів на кв. Пролетаріату Донбасу. Дозволено правлінню кооперативу проводити будівництво гаражів по узгодженому проекту (а.с. 34). Позивач у справі є членом кооперативу, що сторонами не заперечується. З копії листа від 26.10.1997 року вбачається, що автогаражним кооперативом не оформлено право користування земельною ділянкою відповідно до вимог Земельного кодексу України (а.с. 35). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Фактично позивачем зазначено, що вона заволоділа чужим майном та добросовісно ним користується з посиланням на вимоги ст. 344 ЦК України, в той же час позивачем зазначено на те, що вона побудувала в 1991 році гараж та ним користується з посиланням на вимоги ст..392 ЦК України. В рамках справи позивачем було подано заяву про розгляд справи за її відсутності, єдиним підтвердження того, що саме позивач побудувала гараж є твердження представника відповідача. Позивачем безпосередньо не надано доказів, що гараж був нею побудований, надана довідка відповідачем про це не свідчить. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо звернення позивача до органів місцевого самоврядування з приводу оформлення за нею права власності на вищевказаний гараж та присвоєння йому окремої адреси і чи було з цього приводу отримано відмову. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач є законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що земельна ділянка за адресою м. Луганськ кв. Пролетаріату Донбасу була виділені автогаражному кооперативу ще в 1967 році, а в 1989 році було надано дозвіл на прирізку. Після введення в дію Земельного кодексу України відповідачу було рекомендовано оформити свої права на земельну ділянку, але доказів того, що зазначена ділянка в теперішній час знаходиться у користуванні відповідача, не було надано, отже позивачем не підтверджено жодними доказами, що саме Автогаражний кооператив «Заря» є належним відповідачем. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги з підстав визначених позивачем задоволенню не підлягають. Визнання відповідачем позову суд не приймає, так як таке визнання суперечить вищевказаним вимогам законодавства.

Outcome: dismissed