Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

03.10.2017 року до суду звернувся позивач з даним позовом. Вимоги мотивував тим, що він є інвалідом І групи загального захворювання. З 05.12.2016 року по 13.09.2017 року працював на посаді підсобного працівника у Приватному підприємстві «Рось» в філії «Охтирський сиркомбінат». 07.09.2017 року позивач звернувся до керівництва з проханням видати йому аванс, так як він не має коштів на проїзд на роботу, на що йому відмовили. 08.09.2017 року позивач написав у відділ кадрів заяву про звільнення за згодою сторін. Було розпочато оформлення обхідного листа. Однак майже після оформлення всіх документів позивачу повідомлено, що звільняти його за згодою сторін не будуть, та щоб він переписав заяву за власним бажанням, на що позивач відмовився. При цьому позивача зобовязали відпрацювати два тижні. В подальшому позивач на роботу не зявився, так як не мав коштів на проїзд. В телефонному режимі позивача повідомили щоб він зявився 13.09.2017 року. Коли він зявився, то його повідомили, що він вже звільнений, вручено наказ про його звільнення від 13.09.2016 року. Однак розрахунок здійснено 15.09.2016 року. Крім того, позивачу не запропоновано дати пояснення за прогули, при звільненні не отримано згоду профспілкового органу, так як він є інвалідом І групи, не вислухано його позицію та причини незявлення на роботу після 08.09.2017 року, які були поважними, засідання постійної-діючої комісії з проведення службового розслідування проведено без повідомлення позивача та без його участі. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним звільнення та поновити його на посаді робітника ремонтно-господарської дільниці в філії «Охтирський сиркомбінат» Приватного підприємства «Рось»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.09.2017 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з приведених у позові мотивів. Позивач в судовому засіданні, пояснив, що оскільки заробітна плата була занадто мала і йому не вистачало грошей, 07.09.2017 року він вирішив звільнитися з підприємства, з приводу чого в цей день звернувся до директора, написав заяву про звільнення за власним бажанням, яку залишив на робочому столі безпосереднього керівника начальника відділу постачання [PERSON] щоб підписати наступного дня. [PERSON] в категоричній формі повідомила позивача про необхідність відпрацювати перед звільненням 14 днів. У пятницю 08.09.2017 року прибув на підприємство зранку, вважав, що цей день у нього вже не є робочим, підписав обхідний лист лише у начальника відділу кадрів, але, зрозумівши, що без двотижневого відпрацювання його не звільнять, покинув підприємство близько 09.00 год., оскільки саме в цьому бачив вихід із ситуації аби негайно звільнитися. Будь-яких поважних причин покинути підприємство не було, перешкод потрапити на своє робоче місце і працювати також не існувало. Вважав, що на нього чинився тиск, який проявлявся у тому, що [PERSON] з ним не розмовляла, не давала йому доручень та забрала собі його робочий компютер. У понеділок 11.09.2017 року на роботу не прибув, оскільки хворіла мати, але і нікому про це не повідомив. 12.09.2017 року прибув на роботу приблизно о 09.00 год. після телефонного дзвінка начальника відділу кадрів [PERSON], але підтверджуючих документів про поважну причину відсутності на роботі не надав. Почувши, що без двотижневого відпрацювання не буде звільнений, близько 13.00 год. пішов з підприємства, оскільки вважав себе звільненим. Згодом дізнався, що 13.09.2017 року звільнений по статті за прогули, отримав 1647.00 грн. розрахункових. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, подала письмові заперечення, в яких зазначила, що [PERSON] працював на підприємстві з 05.12.2016 року по 13.09.2017 року підсобним працівником. З 08, 11, 12 вересня 2017 року [PERSON] без поважних причин був відсутній на робочому місці, що підтверджується службовими розписками начальника відділу постачання [PERSON], начальника відділу кадрів [PERSON], актами, складеними на підставі службових записок. 13.09.2017 року [PERSON] звільнено з посади підсобного робітника за п.4 ст. 40 КЗпП наказом № 502 К, видано трудову книжку та проведено повний розрахунок. Вважала, що звільнення позивача проведено згідно чинного законодавства \\а.с. 20-22\\ Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши в сукупності докази по справі, виходив з наступного: Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Встановлено, що Приватне підприємство «Рось» створене і діє відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, є юридичною особою, що підтверджується Статутом підприємства \\а.с. 56-60\\. З Положення про філію «Охтирський сиркомбінат» \\а.с. 61-64\\ вбачається, що філія є відокремленим підрозділом Головного підприємства без права юридичної особи. Судом зясовано, що на підприємстві відсутня профспілкова організація \\а.с. 54\\, а тому і відсутній профспілковий представник, що підтвердили сторони по справі. Крім того, і безпосередньо позивач не повідомив про входження його до складу будь-якої профспілки, що діє на підприємстві. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді підсобного робітника у філії "Охтирський сиркомбінат" ПП "Рось" в період з 05.12.2016 року до 13.09.2017 року, що підтверджується копією трудової книжки \\а.с. 3\\. 01.12.2016 року був ознайомлений з посадовою інструкцією підсобного робітника під особистий підпис \\а.с. 66-68\\, що підтвердив в судовому засіданні. Крім того, з Журналу ознайомлення з внутрішніми документами філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» вбачається, що 01.12.2016 року [PERSON] був ознайомлений під особистий підпис з правилами внутрішнього трудового розпорядку, регламентом взаємодії, ККБ, ПІ \\а.с. 78-80\\. Показами допитаних в судовому засіданні свідків та дослідженням Книги вхідної та вихідної кореспонденції \\а.с. 81-97\\ не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що ним у встановленому законом порядку була подана заява про наступне звільнення із зазначенням його підстав. Службовою запискою від 08.09.2017 року начальник відділу МТП [PERSON] повідомила директора філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» про те, що позивач відсутній на роботі без поважних причин з 09.00 год. 08.09.2017 року \\а.с. 25\\. 08.09.2017 року директором філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» затверджений акт, складений 08.09.2017 року комісією у складі начальника відділу МТП [PERSON] , начальника відділу кадрів [PERSON], охоронника [PERSON] про те, що підсобний робітник [PERSON] відсутній на робочому місці з 09.30 по 16.00 год. \\а.с. 26\\. Службовою запискою від 11.09.2017 року начальник відділу МТП [PERSON] повідомила директора філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» про те, що позивач відсутній на роботі без поважних причин 11.09.2017 року \\а.с. 27\\. 11.09.2017 року директором філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» затверджений акт, складений 11.09.2017 року комісією у складі начальника відділу МТП [PERSON], начальника відділу кадрів [PERSON], охоронника [PERSON] про те, що підсобний робітник [PERSON] відсутній на робочому місці з 08.00 по 16.00 год. \\а.с. 28\\. Службовою запискою від 12.09.2017 року начальник відділу кадрів [PERSON] повідомила директора філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» про те, що позивач допустив відсутність на роботі 08, 11 та 12 вересня 2017 року, про поважну причину неявки не повідомив, з приводу чого складені відповідні акти, відсутній на роботі без поважних причин 11.09.2017 року \\а.с. 29\\. 12.09.2017 року директором філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» затверджений акт, складений 12.09.2017 року комісією у складі начальника відділу МТП [PERSON] , начальника відділу кадрів [PERSON], охоронника [PERSON] про те, що підсобний робітник [PERSON] відсутній на робочому місці \\а.с. 30\\. 12.09.2017 року [PERSON] в пояснювальній записці зазначив, що 08.09.2017 року та 11.09.2017 року не зявився на роботу, у звязку з скрутним матеріальним становищем та хворобою матері, так як живе в селі Новопостроєне Охтирського району, за 18 км від місця роботи, вартість проїзду в обидві сторони коштує 26 грн., не було коштів на проїзд, просив звільнити його із займаної посади на власний розсуд у відповідності з чинним законодавством \\а.с. 31\\. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач був її безпосереднім підлеглим, спочатку зарекомендував себе з позитивної сторони, вона його жаліла, неодноразово позичала йому гроші, а потім став допускати запізнення та прогули, повідомляв про намір звільнитися, оскільки, як сам повідомляв, йому не вистачало грошей. 08.09.2017 року позивач прийшов на роботу із запізненням, сказав, що буде звільнятися. Оскільки необхідно було підшукати іншого працівника на заміну свідок сказала щоб позивач відпрацював хоч 3-4 дня, на що останній повідомив, що буде поступати по-іншому, покинув підприємство, більше на роботу не виходив. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що під час прийому на роботу позивач був ознайомлений з умовами роботи, посадовою інструкцією, розміром заробітної плати, трудовим розпорядком. Перші 2-3 місяці роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, а потім на нього почали надходити скарги, в тому числі про перебування на роботі із залишками алкогольного спяніння. 07.09.2017 року [PERSON] була присутня під час розмови позивача з директором підприємства, яка запропонувала або продовжувати працювати, або звільнитися. 08.09.2017 року свідок бачила позивача на підприємстві зранку, а потім їй надійшла службова записка від служби охорони про те, що позивач покинув підприємство. Телефони позивача були вимкнуті. 12.09.2017 року після обіду позивач прийшов на підприємство, пояснивши свою відсутність на роботі хворобою матері, але згодом пішов з роботи. В цей же день керівником підприємства був виданий наказ про проведення службового розслідування з приводу відсутності позивача на роботі. За результатами проведеної перевірки 13.09.2017 року позивача звільнили з роботи за прогули без поважних причин. З протоколу № 4 від 12.09.2017 року засідання постійно-діючої комісії з проведення службових розслідувань \\а.с. 32\\ вбачається, що за результатами розгляду службових записок та пояснювальної записки [PERSON], комісією зі службового розслідування у складі голови комісії [PERSON], секретаря АВДЄЄНКО Т.В., членів комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що підсобний робітник [PERSON] допустив прогули 08.09.2017 року, 11.09.2017 року, 12.09.2017 року без поважних причин та порушено питання про звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП. \\а.с. 32\\ Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який працює на посаді головного інженера ПП «Рось» пояснив, що [PERSON] не був його безпосереднім підлеглим, але допускав прогули, через що зривалися планові роботи, не проводилися розрахунки з постачальниками та споживачами. Через обмежені можливості [PERSON] всі жаліли, а він цим користувався всупереч інтересам виробництва. 12.09.2017 року [PERSON] очолював комісію зі службового розслідування обставин відсутності [PERSON] на робочому місці 08.09.2017 року, 11.09.2017 року, 12.09.2017 року. Вказана комісія 12.09.2017 року розглянула службові записки начальника відділу МТП [PERSON] та начальника відділу кадрів [PERSON], врахувала пояснення [PERSON], порушила клопотання перед директором філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» про звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Свідок [PERSON], яка працює на посаді головного економіста ПП «Рось», в судовому засіданні пояснила, що про порушення трудової дисципліни [PERSON] чула раніше, але його всі жаліли через обмеження за станом здоров`я. У вересні 2017 року свідок перебувала у складі комісії, яка розслідувала обставини відсутності [PERSON] на роботі 08, 11 та 12 вересня 2017 року, рішенням якої визнано його відсутність на роботі без поважних причин та рекомендовано директору підприємства його звільнити за прогули. Свідок [PERSON], який працює комірником ПП «Рось» в судовому засіданні пояснив, що допомагав [PERSON] з виконанням ним службових обовязків. Приблизно в липні [PERSON] повідомив, що його не влаштовує маленька заробітна плата, і він вирішив звільнитись. Як стало відомо свідкові [PERSON] написав заяву про звільнення, але нікого про це не повідомив і на наступний день не вийшов на роботу. Відповідно до наказу № 502К від 13.09.2017 року директора філії "Охтирський сиркомбінат" ПП "Рось" [PERSON] звільнений за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, підстава звільнення - протокол № 4 від 12.09.2017 року засідання постійно-діючої комісії з проведення службових розслідувань. \\а. с. 33, 37-37\\ В судовому засіданні оглядалася книга обліку руху трудових книжок філії "Охтирський сиркомбінат" ПП "Рось", копія якої долучена до матеріалів справи \\а.с. 34-36\\, де мається підпис позивача про отримання трудової книжки при звільненні 13.09.2017 року, що від підтвердив і в судовому засіданні. Відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно із ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст. 43-1 вказаного Кодексу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами трудових спорів" розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Пунктом 24 цієї постанови передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Судом з достатньою повнотою встановлено, що позивач, маючи бажання звільнитися з підприємства, не дотримався визначеного законом порядку: не попередив про наступне звільнення завчасно за два тижні, а не погоджуючись з вимогою роботодавця надати можливість знайти на підприємстві заміну, не вжив заходів аби домовитися про звільнення за згодою сторін, не приступив до виконання безпосередніх трудових обовязків і безпідставно покинув робоче місце 08.09.2017 року приблизно з 09.00 год. до 16.00 год., не прибув на роботу 11.09.2017 року без поважних причин, допустив відсутність на роботі 12.09.2017 року, тобто, неодноразово допустив відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого часу без поважних причин. Суд не приймає до уваги доводи позивача в судовому засіданні про те, що з 08.09.2017 року він був відсутнім на роботі з поважних причин, так як вважав себе звільненим з роботи за згодою сторін на підставі поданої заяви про звільнення і розцінює ці доводи як спосіб виправдати себе за прогули на роботі без поважних причин з метою в подальшому виправити ситуацію, що склалася з його трудовою діяльністю. Власними поясненнями позивач в судовому засіданні підтвердив, що він сам прийняв рішення покинути підприємство 08.09.2017 року, а доводи про упереджене ставлення до нього з боку безпосереднього керівника [PERSON] чи недопущення до робочого місця суд вважає вигаданими, оскільки позивач в судовому засіданні пояснив, що йому ніким не був обмежений доступ до робочого місця. Не знайшло підтвердження жодними доказами твердження позивача про відсутність на робочому місці 11.09.2017 року і у звязку із хворобою матері. Суд вважає, що [PERSON] допустив проступок, за який відповідачем в межах строків, з дотриманням передбаченого законом порядку застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення, тобто відповідачем дотримано при звільненні [PERSON] положення ст. ст. 147, 148, 149 КЗпП України. Оцінивши встановлені у справі фактичні обставини, суд вважає відсутніми підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оскільки він вчинив свідомі, умисні дії, що полягали у грубому неодноразовому порушенні трудової дисципліни і Правил внутрішнього трудового розпорядку. Тим більше, позивач в судовому засіданні повідомив, що він не мав наміру продовжувати працювати на підприємстві через невеликий розмір заробітної плати. Суд не вважає дії позивача такими, що вчинені внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, чи несправедливих умов праці (невелика заробітна плата, знаходження підприємства на значній відстані від місця проживання чи інші), оскільки в судовому засіданні позивач та свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що під час прийому на роботу позивач був ознайомлений з розміром заробітної плати, перші три місяці з моменту працевлаштування на підприємство не повідомляв про незгоду з умовами праці. Суд не знаходить підстав для зміни формулювання підстав звільнення позивача, оскільки доводів чи доказів наведеного сторони не надали. З огляду на викладене, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого проступку, хоча відомостей про розмір заподіяної діями позивача шкоди відповідачем не визначений, але суд погоджується з доводами сторони відповідача про порушення технологічного процесу на виробництві, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника, а тому суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] проведено на законних підставах. Судом зважено на те, що позивач є особою з обмеженими можливостями, але вважає, що вказана обставина не позбавляє позивача обовязку добросовісно виконувати покладені на нього трудовим договором і законом трудові обовязки та не зменшує ступеню тяжкості вчиненого позивачем проступку. В той же час судом встановлено, що звільнивши позивача з роботи 13.09.2017 року відповідач не дотримався приписів ст. 117 Кодексу про працю України, якою покладено на власника або уповноважений ним орган виплату належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто, у день звільнення. З копії відомості від 15.09.2017 року на виплату грошей № 492 за вересень 2017 року вбачається, що [PERSON] було виплачено 1637.89 грн. \\а.с. 40\\. З довідки від 11.10.2017 року \\а.с. 41\\ вбачається, що середній заробіток [PERSON] за липень-серпень 2017 року (за останні повні два місяці перед звільненням) становив 5696.63 грн. Зважаючи на те, що у липні 2017 року був 21 робочий день, а у серпні 22, середньоденна заробітна плата становить 132.47 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 264.94 грн. за час затримки розрахунку при звільненні. Доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, сторони не надали. Питання про судові витрати підлягає вирішенню відповідно до ст. 141 ЦПК України шляхом стягнення з відповідача судового збору в сумі 640.00 грн. На підставі ст.ст. 10, 13, 12, 76-89, 259 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: partial