Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи вимоги укладенням між відповідачами 29.03.2016 спірного договору оренди землі № б/н протягом строку дії раніше укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] договору оренди землі від 25.04.2006 № 175, з урахуванням додаткової угоди до нього, щодо тієї ж самої земельної ділянки. Власником земельної ділянки є [PERSON]. Право оренди землі позивача спливає 10.09.2017. Протягом дії первинного договору оренди землі зареєстровано право оренди на земельну ділянку [PERSON] (орендодавця) за ТОВ "Золоті Лани 2015" (орендарем) право оренди за договором від 29.03.2016 № б/н. Строк оренди ТОВ "Золоті Лани 2015" починається 11.09.2017. Позивач вважає, що у такий спосіб допущено повторну реєстрацію права оренди на одну й ту ж саму земельну ділянку відповідача [PERSON] і за ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт", і за ТОВ "Золоті Лани 2015". Одна й та ж сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди за двома договорами оренди землі, не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря). Позивач продовжує використання спірної земельної ділянки, своєчасно сплачує орендну плату. Представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала, наголосила, що протягом дії первинного договору оренди землі відповідачі уклали між собою договір оренди спірної земельної ділянки, чим порушили права позивача як орендаря земельної ділянки. Позивач має намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди землі, його відповідне право порушене. ТОВ "Золоті Лани 2015" не бажає вирішити спірне питання у позасудовому порядку. Укладений другий договір перешкоджатиме реалізації першочергового права на поновлення договору оренди землі, оскільки відповідне право оренди почне діяти для ТОВ "Золоті Лани 2015" з 11.09.2017. Представник відповідача ТОВ "Золоті Лани 2015" В.І.Журков у судові засідання тричі не з'являвся, надав письмове заперечення щодо позову вказавши, що 29.03.2016 між [PERSON] і ТОВ "Золоті Лани 2015" укладено договір оренди щодо спірної земельної ділянки [PERSON], строк оренди за яким починає діяти з 11.09.2017, тобто після закінчення строку дії договору оренди землі між [PERSON] і ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт". Тому посилання позивача на подвійну реєстрацію права оренди є помилковим, права позивача не порушено, у позові слід відмовити (а.с. 56, 57). Відповідач [PERSON] у судові засідання тричі не з'являлася, про судові засідання повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 28, 30, 34, 52, 70). Відомості щодо поважності причин неявки у судове засідання відсутні, клопотання про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи не надходили. Третя особа у судові засідання тричі не з'являлася, про судові засідання повідомлялася належним чином, позиції щодо своїх реєстраційних дій судові не повідомила. Ураховуючи зазначені обставини суд, за правилами ч. 5 ст. 74, ч.ч. 1, 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалив вирішувати справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" і відповідач [PERSON] 25.04.2006 уклали договір оренди землі № 175, а 01.06.2006 додаткову угоду до нього, згідно яких позивач, як орендар, отримав право оренди земельної ділянки [PERSON], як орендодавця, загальною площею 4,36 га., на території Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належить відповідачеві [PERSON] згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 25.11.2003, строком на 5 років з 10.09.2012, тобто по 10.09.2017 (а.с. 8-13, 17, 18). Особи, які беруть учать у справі, не заперечували, що право оренди позивача припиняється 10.09.2017. Відтак позивач у встановленому порядку набув відповідне право оренди земельної ділянки [PERSON] по 10.09.2017. Третьою особою 01.04.2016 зареєстровано за № 14056504 право оренди землі за договором оренди землі № б/н від 29.03.2016, укладеному між [PERSON], як орендодавцем, та ТОВ "Золоті Лани 2015", як орендарем; строк оренди починається 11.09.2017, строк дії до 11.09.2024; земельна ділянка належить [PERSON], кадастровий номер [NUMBER]. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 520 ЦК України). Законодавство не містить заборони щодо початку існування прав та обов'язків сторін договору на майбутнє. Отже право оренди землі за спірним договором від 29.03.2016 виникає у ТОВ "Золоті Лани 2015" у день, наступний за днем припинення первинного договору оренди землі між [PERSON] і ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" - 11.09.2017 і 10.09.2017 відповідно. [PERSON] і ТОВ "Золоті Лани 2015" укладаючи 29.03.2016 спірний договір оренди землі досягли згоди щодо терміну виникнення права оренди землі у день, наступний за днем припинення первинного договору оренди землі між у ТОВ "Золоті Лани 2015" на земельну ділянку [PERSON] - 11.09.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити даному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст.ст. 13, 17 Закону України "Про оренду землі"). Державній реєстрації прав підлягає право оренди (суборенди) земельної ділянки (абз. 7 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Ч. 3 ст. 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями (ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про оренду землі"). За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Одна й та ж сама земельна ділянка не може одночасно орендуватися для однакових потреб різними орендарями, укладення наступного договору оренди землі можливе лише після припинення дії попереднього договору оренди землі - припинення права оренди попереднього орендаря. За змістом ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд зазначає, що спірний договір оренди землі від 29.03.2016 укладено протягом строку дії первинного договору оренди землі від 25.04.2016, але права та обов'язки сторін спірного договору від 29.03.2016 виникають після припинення строку первинного договору оренди землі - з 11.09.2017. Відтак посилання позову на подвійну одночасну реєстрацію права оренди землі і за ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт", і за ТОВ "Золоті Лани 2015" не ґрунтуються на доказах та обставинах справи. За обставин справи право оренди ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" припиняється 10.09.2017, а право оренди ТОВ "Золоті Лани 2015" починається 11.09.2017. Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Тобто суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця та чи інша умова договору оренди землі, чи дійсно були порушені права позивача. Суд повинен з'ясувати у чому саме полягає порушення законних прав орендаря. Однією із обов'язкових умов застосування судового захисту прав орендаря є порушення умовами спірного договору прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову. З матеріалів справи та наявних у справі доказів слідує, що позивачем не доведено належним чином, відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України, чи дійсно порушує право позивача як орендаря наявність спірного договору оренди землі та початок строку дії відповідного права оренди за наступним договором після припинення строку дії першого (попереднього) договору оренди землі, а також не наведено доказів того, у чому саме полягає порушення законних прав позивача. Повідомлений представником позивача намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі не підтверджений доказами. У справі відсутні докази реалізації та/або початку реалізації позивачем свого переважного права на поновлення договору оренди землі із відповідачем [PERSON], укладення між ними додаткових угод про поновлення договору оренди землі, зміну його умов тощо, у т.ч. протягом усього судового розгляду справи. Ураховуючи зазначене суд відмовляє у задоволенні позову повністю через недоведеність порушення прав позивача спірним договором оренди землі. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Позивач не обмежений у виборі іншого способу захисту свого можливо порушеного права. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed