Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач у справі звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що Позивач зазначив, що з 21.10.09. у відповідності до Наказу № 47 від 19.10.097 Позивач був прийнятий на роботу у товариство з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К" на посаду водія автотранспортних засобів 3-го класу. Вказана обставина доводиться записом № 13 у Трудовій Книжці [PERSON] серії [NUMBER]. У відповідності до запису у Трудовій Книжці Позивача за № 14 він був звільнений з вказаної посади у зв'язку з втратою довіри, згідно п.2 ст. 41 КЗпП України на підставі Наказу № 224 (324) /К від 07.11.16. Копія Наказу про звільнення Позивачу до цього часу не вручена, трудова книжка видана Позивачеві в день звільнення 07.11.16. Позивач зазначив, що у день звільнення належні йому до виплати суми йому виплачені частково. Звільнення Позивача з посади водія транспортних засобів 3-го класу TOB "Автобудкомплекс-К" з ініціативи адміністрації за ст. 41 п. 2 КЗпП України є незаконним, посилаючись на те, що згідно ст. 3 КЗпП України передбачає, що законодавство України про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форма власності, виду діяльності і галузевої належності. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для вионання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Позивач зазначив, що виконував обов'язки водія транспортних засобів, керував автомобілем [NUMBER], на базі якого встановлений мобільний бетонозмішувальний пристрій. 07.11.16 року керівництво TOB "Автобудкомплекс-К" повідомило Позивача про звільнення його з роботи у зв'язку з нібито виявленою недостачею бетону, який був доставлений на об'єкти будівництва 29.10.16. та 31.10.16. Недовіра, яка виникла у керівництва товариства до Позивача, являється абсолютно необгрунтованою, Позивач добросовісно виконував свої трудові обов'язки, жодних протиправних дій не вчиняв. Крім того, ст. 41 ч. З КЗпП України передбачає, що розірвання трудового договору у випадках, передбачених п. 2, проводиться з додержанням вимог ч. З ст. 43 КЗпП України. Зазначена норма права передбачає, що розірвання трудового договору з підстав, зазначених у ст. 41 п. 2 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Первинна профспілкова організація згоди на звільнення Позивача не надавала, наведене доводить, що розірвання трудового договору з Позивачем у зв'язку з "втратою довіри" було здійснене керівництвом TOB "Автобудкомплекс-К" безпідставно та з порушення порядку розірвання трудового договору. Також, Позивач не був письмово повідомлений про належні йому до виплати суми. У день звільнення Позивача заробітна плата за фактично відпрацьований період була виплачена лише частково. Позивач зазначив, що незаконним звільненням з роботи, Позивачеві завдано також значної моральної шкоди. Та зазначив, що у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язку і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заробітна плата, яку отримував Позивач в TOB "Автобудкомплекс-К", виконуючи обов'язки водія транспортних засобів, була для нього джерелом матеріального забезпечення сім"ї, та обставина, що в сім"ї Позивача немає інших осіб з самостійним заробітком, доводить, що втрата заробітку Позивачем дуже негативно вплинула на матеріальне забезпечення всієї сім"ї, при цьому, Позивач, відчуваючи себе відповідальним за всіх членів своєї сім'ї, пережив та продовжує переживати значні моральні страждання, а тому просить суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що Позивач своїм втручанням в роботу GPS - обладнання порушив зобов'язання передбачені Договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, чим поставив під сумнів свою надійність як відповідального та сумлінного працівника. Також, пред'явивши вимогу про стягнення з Відповідача компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду не надав жодних допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, а тому представник відповідача просит відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 21.10.09 року у відповідності до Наказу № 47 від 19.10.097 Позивач був прийнятий на роботу у товариство з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К" на посаду водія автотранспортних засобів 3-го классу, вказана обставина доводиться записом № 13 у Трудовій Книжці [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.5,6). Судом встановлено, що у відповідності до запису у Трудовій Книжці Позивача за № 14 він був звільнений з вказаної посади у зв'язку з втратою довіри, згідно п.2 ст. 41 КЗпП України на підставі Наказу № 224 (324) /К від 07.11.16 (а.с.6). Судом встановлено, що Позивач виконував обов'язки водія транспортних засобів, керував автомобілем [NUMBER], на базі якого встановлений мобільний бетонозмішувальний пристрій. 07.11.16 року керівництво TOB "Автобудкомплекс-К" повідомило Позивача про звільнення його з роботи у зв'язку із виявленою недовірою. Судом встановлено, що підставою для звільнення позивача з посади був Акт про огляд автомобіля, обладнаного системою GPS спостереження від 02.11.2016 року ( а.с.35) згідно якого при проведення огляду комісією було встановлено факт сторонього витручання в роботу GPS обладнання, встановлено на автомобілі [NUMBER], який закріплений за водієм [PERSON], власником автомобіля є ТОВ "Автобудкомплекс-А". Судом встановлено, що з позивачем було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, з метою зберігання та забезпечення повної цілісності матеріальних цінностей, що належать ТОВ "Автобудкомплекс-К", в особі його директора [PERSON] та працівником [PERSON], відповідно до договору, працівник бере на себе відповідальність за зберігання та забезпечення повної цілісності довірених йому ТОВ "Автобудкомплекс-К" матеріальних цінностей. (а.с.44). Судом встановлено, що відповідно приймально-здавального акту від 03.06.2016 року в складі комісії: заступника директора [PERSON], начальника А/К №3 [PERSON], начальника ВТК [PERSON], інженера ТВ [PERSON] - провела закріплення автомобіля марки "МАЗ", державний номер [NUMBER], гаражний номер 260, від водія [PERSON] за водієм [PERSON] Зовнішній вигляд ТЗ - задовільний (тріщина лобового скла). (а.с.46). Судом встановлено, що відповідно протоколу №29 засідання профкому ТОВ "Автобудкомплекс - К" від 07 листопада 2016 року в присутності: [PERSON] - голови профкому, члени профкому: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], розглядалось подання директора ТОВ "Автобудкомплекс - К" на розірвання трудового договору зі [PERSON], водієм автотранспортних засобів 3 клласу автоколони №3. (а.с.48). Судом встановлено, що відповідно до Наказу №324/к від 07 листопада 2017 року про припинення трудового договору, [PERSON] було звільнено. (а.с.51). Судом встанволено, що згідно Акту перевірки автомбіля на пердмет цілісності GPS обладання від 28.10.2016 р( а.с.84) встановлено, що пломби на GPS обладанні цілі номери співпадають. Судом встановлено, що згідно Подорожного листа вантажного автомобіля від 29.10.2016року,31.10.2016 року ( а.с.85-88) автомобіль був в справному вигляді. Судом встановлено, що згідно листа ТОВ "УЛЬТИМА" від22.08.2017 року автомобіль МАЗ 6303303 АБС-:ДА д.н.з.[NUMBER]( а.с.91) після завершення робочої зміні перебувають на стоянці ПАТ "Завод ЗБК ім. С .Ковальської, яка знаходиться під цілодобовою охороною (охоронний пост№3) підприємства, стороніх випадків щодо проникнення на територію підприємства не зафіксовано. Судом встановлено, що Акту перевірки автомбіля на пердмет цілісності GPS обладання від 28.10.2016 р( а.с.84) встановлено, що пломби на GPS обладанні цілі номери співпадають, але відсутні докази про перевірку цілісності торпеди в автромобілі на якому встановлене GPS обладання, відсутні докази, що вказана обставина була перевірена механіком, оскільки, як вказано в Подорожньому листі вантажного автомобіля від 29.10.2016року,31.10.2016 року ( а.с.85-88) автомобіль був в справному вигляді. Судом встановлено, що в автомобілі [NUMBER], не зачинялися двері, була зламана ручка в дверях зі сторони водія, замок був зламаний, але вказаний факт механіком зафіксований не був,такий факт не спростований належними та допустими доказами відповідачем. А тому твердження відповідача, що автомолбіль МАЗ, д.н.з. [NUMBER], був в спрвному вигляді, як ходова його частина так і внутрішне обладання та облаштування кабіни автомобіля, а саме заводське кріплення верхньої частини торпеди закріплене не належним чином з метою прискореного монтажу (демонтажу верхньої частини торпедо до якої крипився прилад стеження,болти кріплення електроживлення мають множинні механічні пошкодження, які свідчать про постійне від"єднання GPS-обладання від мережі живлення,не заслуговують на уувагу, оскліьки факт цілісності торпеди не перевірявся. Судом також встановлено, що відповідач не надав суду докази про те, що під час виконання позивачем своїх службових обов"язків були зафіксовані факти переривання роботи GPS-обладання від мережі живлення, що у свою чергу могло бути зафіксовано вказаною системою стеження та про те, що автомобіль [NUMBER],під керуванням [PERSON], зникав із поля зору радарів та змінював напрямок маршурту відмінного ніж вказаного у Подорожніх листах. Відповідно до ч.2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках:винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно п. 28 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992року №9 при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Так Верховний Суд України у своєму Висновку викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2016 р. п.1.7.6. звернув увагу, що Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України).Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 зазначеного Кодексу можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстав втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 р. у справі № 6-100цс16). Судом встановлено, що відповідач не надав суду доказів, що саме позивач вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями), виходячи із того, що двері автомобіля "МАЗ", державний номер [NUMBER], гаражний номер 260 були ушкоджені, доступ до вказаного транспортного засобу мав також напарник позивача,. Під час розгялду справи встановлено, що в автомобілі були ушкодження, про що під час огляду автомобіля згідно подорожніх листів вказано механіком не було Встановлено, що мали місце ушкодження автомобіля "МАЗ", державний номер [NUMBER], які не завадають керувати ним з дотриманням правил безпеки (зламаний замок на дверях) та які саме дії проводив механік по встановленню справності автомобіля в період 28.10.2016-31.10.2016р суду не надано. А тому не доведено факт належними та допустимами доказами вини позивача щодо втручання у заводське кріплення верхньої частини торпеди закріплене не належним чином з метою прискореного монтажу (демонтажу верхньої частини торпедо до якої крипився прилад стеження,болти кріплення електроживлення мають множинні механічні пошкодження, які свідчать про постійне від"єднання GPS-обладання від мережі живлення,що було підставою для виданняи наказу про звільення позивача. для звільнення позивача. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно довідки про заробітну плату позивача ( а.с.53) середньомісячний заробіток позивача складає шляхом складення нарахованої заробітної плати за два остні місяці (6130,25+6405,96)=12536,21:2=6268,10грн.(середньомісчний заробіток): 21 робочий день=298,48 середньоденна заробітна плата. 298,48 гн.х210 робочих днів вимушеного прогулу за період з 07.11.2016 року по 06.09.2017 року =62680,00 грн. (середній заробіток за час вимушеного прогулу). Суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення заборгованості по заробітній плати задоволенню не підлягає, оскільки сторонами у справі не надано доказів, за який період фактичної роботи позивача виникла така заборгованість та за який період та причини її не виплати. Судом встановлено, що позивач у справі не навів суду доказів щодо завдання йому моральної шкоди,яку він оцінив у 500 000,00 грн, в чому виявилась моральна шкода та яким чином це виявилось на житті позивача, а тому виходячи із принципу доведеності позовних вимог частково, доказів на які посилався позивач , щодо завдання йому моральної шкоди, суд дійшов висновку про зменшення розміру моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок віповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial