Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 27 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ "Ощадбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1913, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 9960,00 Євро строком на 240 місяців до 26.06.2027 року зі сплатою процентів у розмірі 10,3 % річних. В забезпечення виконання зобов'язання між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 2491 від 27.06.2007 року, предметом якої є нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загально площею 27,4 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м. [PERSON] не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користуванням кредиту, у зв'язку з чим просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1913 від 27.06.2007 року у розмірі 119348 грн. 96 коп., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1193 грн. 48 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 2491 від 27.06.2007 року, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загально площею 27,4 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., шляхом її продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", встановивши вищій пріоритет позивача як іпотекодержателя предмету іпотеки. В судове засідання представник позивача з'явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про деньта час слухання справи була повідомлена своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим постановити заочне рішення по справі зі згоди представника позивача, неявку відповідача в судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ "Ощадбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1913, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 9960,00 Євро строком на 240 місяців до 26.06.2027 року зі сплатою процентів у розмірі 10,3 % річних. В забезпечення виконання зобов'язання між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 2491 від 27.06.2007 року, предметом якої є нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загально площею 27,4 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1913 від 27 червня 2007 року заборгованість за кредитним договором становить 119 348, 96 грн., що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 13.08.2014 року 6820,92 Євро, а саме: заборгованість по погашенню кредиту становить 6447,48 Євро, прострочена заборгованість по кредиту - 206,65 Євро, строкова заборгованість по погашенню відсотків - 80,74 Євро, прострочена заборгованість по відсотках - 76,60 Євро, нарахована сума пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків - 5,47 Євро, нарахована сума 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту - 2,36 Євро, нарахована сума 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків - 1,62 Євро. 17.03.2014 року [PERSON] була направлена досудова вимога про усунення порушення зобовязань за кредитним договором " 1913 від 27.06.2007 року; 01.07.2014 року направлена вимога про дострокове повернення кредиту. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Краснокутським РВ УМВС України в Харківській області від 22 вересня 1998 року, [PERSON] зареєстрована в с. Дулянка Краснокутського району Харківської області; за даними відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON] з 16.07.2009 року за адресою: [ADDRESS]. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язані встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В силу вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається зі змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення стороною зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Згідно ст. 1046 ч. 1 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1049 ч.1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В силу ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону Разом із тим, ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 43 Закону України "Про іпотеку" визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Разом з тим, п. 1 ч. 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-УП "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-УП) встановлено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, позиція позивача щодо неї є доведеною та підлягаючою задоволенню, оскільки в забезпечення виконання умов кредитного договору був укладений договір іпотеки нерухомого майна, постійне місце проживання відповідачки зареєстровано за адресою: [ADDRESS], а тому дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" на даний випадок не розповсюджується. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача у розмірі 1193,48 грн.

Outcome: approved