Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лозівського міськрайонного суду з позовною заявою до Виробничого кооперативу «Сова» про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 26.12.2015 року [PERSON] була прийнята в Асоційовані члени Виробничого кооперативу «Сова» та отримала Членський квиток № 33614, надала згоду щодо сплати 100% пайового внеску в розмірі 10000,00 грн. Позивач сплатила пайові внески до ВК "СОВА" за програмами "Соціальна" та "Прибуткова". Позивач неодноразово зверталася в телефонному режимі до керівництва Виробничого кооперативу «Сова» з питань пов`язаних з її асоційованим членством в кооперативі, так як тривалий час не мала змоги працювати в своєму особистому кабінеті, який був зареєстрований на веб-ресурсі vksova.com, з причин нефункціонування веб-ресурсу, але жодного разу відповіді не отримувала. Після чого зв`язок з Виробничим кооперативом «Сова» обірвався і позивачка не мала можливості отримати інформацію по вкладам та можливих дат виплат. При черговій спробі функціонування веб-ресурсу позивачка увійшла до електронного кабінету і дізналася про стан справи. 22.09.2019 року адвокатом Водяницьким К.А. на адресу відповідача була направлена Вимога-претензія з проханням здійснити виплату з урахуванням пені, 3% річних та інфляційні втрати від прострочення виплати пайових внесків на загальну суму в розмірі 10142,66 грн., але відправлення повернулося за закінченням терміну зберігання. В зв`язку з цим просить стягнути з Виробничого кооперативу «Сова» на користь позивача грошові кошти в розмірі 7 298, 60 грн., які складаються з пайових внесків на загальну суму 3 300,00 грн., заборгованість по виплаті дивідендів 3 070,00 грн., 3% річних 269,00 грн., інфляційні втрати 659,60 грн. Також просив стягнути судові витрати з відповідача. Позивач та її представник - адвокат Водяницький К.А. в судове засідання не з`явилися, але представник надавав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, з підстав викладених в позові. Не заперечував з приводу ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Повістка відповідачу надсилалася за місцезнаходженням юридичної особи. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відзиву відповідач також не подав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. 26.12.2015 року [PERSON] вступила до Виробничого кооперативу «Сова» та як члену виробничого кооперативу їй було видано членський квиток № [NUMBER] . Відповідно до членського квитка № [NUMBER] позивач є асоційованим членом, пайові внески [PERSON] складають 1000,00 грн. та 2300 грн. (а.с. 28). Копія заяви про прийняття в Асоційовані члени Виробничого кооперативу "Сова" від 26.12.2015 року, копія згоди від 26.12.2015 року про сплату першого пайового внеску підтверджують факт участі позивача у кооперативі (а.с. 26-27). Крім того, факт внесення позивачем паїв, порядок, дати нарахування та сплати дивідендів докладно викладено в особовому кабінеті позивача, на сайті Виробничого кооперативу "Сова" в мережі інтернет: https://my.vksova.com. З метою підтвердження обставин викладених в позовній заяві, позивачем було надано суду screenshot сторінок її особистого кабінету (а.с. 28). [PERSON] належним чином виконала умови кооперативу щодо сплати пайових внесків. Вказана обставина підтверджується наданими документами. Зі спливом значного проміжку часу позивачу так і не було повернено суму пайового внеску та нарахованих дивідендів, чим було порушено її права. Для врегулювання спору в досудовому порядку представником позивача 22.09.2020 року була направлена на адресу відповідача вимога-претензія про стягнення заборгованості, однак останній не відреагував (а.с.18-19). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76, ст.81, ст.90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються ЗУ «Про кооперацію». Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки. Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі (ст. 21 ЗУ «Про кооперацію»). Статтею 14 ЗУ «Про кооперацію» визначено, що у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу. Так, ч.ч. 2, 3 с. 26 ЗУ «Про кооперацію» визначено, що виплати на паї - виплати частини доходу кооперативу на паї члена та асоційованого члена кооперативу. Розмір виплат на паї встановлюється рішенням загальних зборів членів кооперативу після відрахувань обов`язкових коштів на формування і поповнення його фондів. Пунктами 7.1, 7.2 Статуту відповідача встановлено, що у Кооперативі допускається Асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член приймається до складу Кооперативу на визначений термін, що становить 10 місяців, відлік його розпочинається з дати внесення 100% розміру пайового внеску Асоційованого члена, визначеного до сплати при вступі до Кооперативу. Згідно п. 7.3 Статуту відповідача, після закінчення вказаного в пункті 7.2 строку перебування особи в Асоційованих членах Кооперативу, фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки пайового внеску натурою або грішми, відповідно до їх вартості на момент виходу зі складу Кооперативу у зв`язку зі спливом строку її Асоційованого членства, а також отримати виплати, встановлені Статутом кооперативу, на цю частку. За бажанням Асоційованого члена після закінчення вказаного в пункті 7.2 строку, фізична чи юридична особа має право на підставі її письмової заяви продовжити перебування її в Асоційованих членах Кооперативу на новий термін, але не більше ніж на 10 місяців. В цьому разі загальна частка пайового внеску Асоційованого члена залишається в Кооперативі (пункт 7.5 статуту відповідача). За умовами п.п. 7.6-7.8 Статуту відповідача, асоційованим членом фізична чи юридична особа стає після сплати у повному обсязі вступного внеску та обов`язкового пайового внеску, визначених для Асоційованих членів, та прийняття рішення про її прийом. Кожному Асоційованому члену при вступі до Кооперативу видається членський квиток Асоційованого члена Кооперативу. Членський квиток посвідчує Асоційоване членство у Кооперативі. Він є власністю Кооперативу і не підлягає продажу, даруванню, обміну і не може бути предметом будь-яких угод. У разі виходу із асоційованих членів Кооперативу членський квиток повертається правлінню Кооперативу. Членський квиток посвідчує право Асоційованого члена Кооперативу: на участь у загальних зборах з правом дорадчого голосу, яке не може бути передано будь-яким іншим особам; на користування послугами і пільгами, які Кооператив надає всім членам, в тому числі й асоційованим. Статтею 26 ЗУ «Про кооперацію» визначено, що кооперативні виплати - частина доходу, що розподіляється за результатами фінансового року між членами кооперативу пропорційно їх участі в господарській діяльності кооперативу у порядку, визначеному рішенням вищого органу управління кооперативу. Відповідно до статті 21 ЗУ «Про кооперацію», пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Згідно пункту 8.1. Статуту відповідача асоційований член має право, зокрема: - одержання виплат на паї; - одержання паю у разі виходу з Кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом. Таким чином, за користування паєм, строк якого дорівнює 10 місяців з моменту внесення 100% внеску, відповідач зобов`язаний повернути позивачу пай, а також відповідні виплати на пай. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, [PERSON] належним чином виконала умови кооперативу щодо сплати пайових внесків. Вказана обставина підтверджується наданими документами. Відповідно до п.3.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кооперативних правовідносин» невиплата дивідендів у строки, визначені законом або установчими документами юридичної особи, є порушенням грошового зобов`язання, у зв`язку з яким настають правові наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з Виробничого кооперативу «Сова» заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача була заявлена вимога про відшкодування витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надано суду договір про надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 28.03.2019 року та квитанцію на оплату юридичних послуг. Відтак, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved