Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

16 липня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, просить суд: визнати виконавчий напис, вчинений 15 серпня 2017 року таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 8070 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 159 387 грн, які нібито є його боргом за кредитним договором № ODD1RX07680292 від 30.09.2006 року. У виконавчому написі зазначалось, що стягнення здійснюється за період 10 років 8 місяців 23 дні, а саме з 30.09.2006 року по 22.06.2017 рік. Вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки по-перше, зазначені грошові кошти, які нотаріус вважав за можливе стягнути з [PERSON] в безспірному порядку, нараховані згідно зобов`язання за кредитним договором № ODD1RX07680292 від 30.09.2006 року. Однак, спір між сторонами кредитного договору було ще раніше вирішено в судовому порядку згідно судового наказу по справі № 2н-154 від 22.04.2008 року, яким було задоволено заяву ЗАТ КБ «ПриватБанк» та вирішено стягнути з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 511,73 грн за кредитним договором № ODD1RX07680292 від 30.09.2006 року. Зазначене свідчить, що на час вчинення виконавчого напису вже був в наявності спір про право /обов`язок/ та розмір зобов`язання; вирішений по суті спір про право/обов`язок/, оскільки банк звернувся з вимогою до боржника в судовому порядку про стягнення кредитної заборгованості за цим самим договором, а також є беззаперечною спірність суми, оскільки згідно судового наказу вона 10511,73 грн, а у виконавчому написі ця сума в 15 разів більша, хоча виникає з одного і того самого правовідношення. Отже, одна і та сама сума з позивача стягнута двічі, оскільки як рішення суду, так і виконавчий напис є обов`язковими для виконання. При цьому, з урахуванням вищезазначеного судового наказу, право вимоги за цим кредитним договором настало /виникло/ у відповідача ще 22.04.2008 року. Таким чином, на протязі трьох років саме з цієї дати /тобто до 22.04.2011року/ Банк мав право звернутись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, і саме в межах цього строку /з 22.04.2008 року до 22.04.2011 року/ нотаріус мав право вчинити виконавчий напис за цим зобов`язанням. Відтак, нотаріус не мав права вчиняти оскаржуваний виконавчий напис в силу ст 88 ЗУ «Про нотаріат». Враховуючи усе вищенаведене, він і звернувся до суду з даним позовом. 22 липня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі відкрито та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 05 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. 25 вересня 2019 року від представника відповідача АТ КБ "Приватбанк" надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволені позовних вимог позивачу, справу розглядати без участі представника. Свою незгоду з позовними вимогами обґрунтовує тим, що найменування юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", позивач у порушення вимог закону та умов Договору зобов`язання за договором належним чином не виконав та не повергнув в межах строку, встановленого Договору суму кредиту та не сплатив проценти, комісію та інше за користування кредитом. З боку позивача не доведено факт погашення суми кредиту. Щодо строку, за котрим здійснюється стягнення за виконавчим написом вказав, що з урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріус правомірно в межах строків, встановлений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та п.3.1 гл. 16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами», вчинив виконавчий напис. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надав пояснення на позов, відповідно до яких просить суд ухвалити у справі за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, законне і справедливе рішення з урахуванням цих пояснень, вказуючи, що про будь - які спори, суперечки, зміни та доповнення до кредитного договору, винесені з приводу цього судові та інші рішення, злочини, що впливають на відносини кредитора і боржника, кредитор її не повідомляв, а присутність боржника під час виконання виконавчого напису не передбачена чинним законодавством. Згідно ст. 18 ЦК України та ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" вчинення виконавчого напису - це захист нотаріусом цивільних прав кредитора за допомогою спрощеної, позасудової процедури, , яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Тому "безспірність" в розумінні ст. 88 Закону України "Про нотаріат" є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається /презумується/ наявність боргу, а документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Таким чином, вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи позивача є неспроможними, тому вона діяла у повній відповідності до Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач не надав до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтвердив правову позицію, а саме позивачем не було доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а його посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до наданого відзиву просить суд розглядати справу за його відсутність. Треті особи в судове засідання не з`явились, про слухання справи сповіщались належним чином, відповідно до письмових пояснень третьої особи Бондар Ірини Михайлівни , просить суд справу розглянути за її відсутності. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, відповідно до наданих заяв, відзиву, пояснень, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що дійсно 15.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриваБанк», грошових коштів у сумі 159387 грн. 57 коп, які є його боргом за кредитним договором № ODD1RX07680292 від 30.09.2006 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням: залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6262,06 грн; залишку заборгованості за відсотками у розмірі 73504,07 грн.; комісії у розмірі 3218,60 грн.; пені у розмірі 65955,81 грн.; штрафу у розмірі 7447,03 грн.; витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3000 грн. Також у виконавчому написі вказано, що строк, за який проводиться стягнення - 10 років 8 місяців 23 дні, а саме з 30.09.2006 року по 22.06.2017 року. 20.03.2018 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 22.04.2008 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом було винесено судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10511,73 грн за кредитним договором № ODD1RX07680292 від 30.09.2006 року. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат», передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище Постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй Постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Як встановлено в ході судового розгляду справи, судом вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором № ODD1RX07680292 від 30.09.2006 року згідно судового наказу по справі № 2н-154 від 22.04.2008 року, яким було задоволено заяву ЗАТ КБ «ПриватБанк» та вирішено стягнути з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 511,73 грн. Разом з тим, виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі розрахунку заборгованості обрахованого відповідачем за весь період прострочки заборгованості без урахування вже стягнутих на підставі судового наказу по справі № 2н-154 від 22.04.2008 року сум заборгованості. Більш того, у самому виконавчому написі зазначено, що строк, за який проводиться стягнення - 10 років 8 місяців 23 дні. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, що не було доведено належним чином в судовому порядку, суд звертає увагу і на Постанову апеляційного суду Запорізької області від 30.05.2018 року у справі № 320/9050/17, у якій суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків: Згідно із ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання, до нового строку не зараховується. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Виходячи з правового висновку суду з аналогічного питання із застосуванням вказаних норм до виниклих у даній справі правовідносин слід вказати, що згідно копії виписки з рахунку боржника, доданої до матеріалів справи, позивач сплачував заборгованість за договором до 24.03.2007 року, а після цієї дати перестав виконувати свої обов`язки за договором. З урахуванням вищевикладеного, перебіг строку позовної давності починається з квітня 2007 року, тобто з дати, коли не був внесений черговий щомісячний платіж за кредитом. Однак, строки, передбачені ст.88 ЗУ ЗУ «Про нотаріат» за своєю правовою природою не є позовною давністю, вчинення виконавчого напису є позасудовим способом захисту цивільних прав. Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою для вчинення виконавчого напису нотаріуса є обмеження часу до 3 років з моменту виникнення права вимоги, слід вважати, що строк давності за вимогою на момент вчинення оспорюваного напису вже було пропущено, отже нотаріус безпідставно виніс виконавчий напис. Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З урахуванням вищевикладеного, а саме того, що ані відповідачем, ані третіми особами, не було доведено правомірності вчинення оспорюваного виконавчого напису від 15.08.2017 року, оскільки в судовому засіданні не знайшло підтвердження безспірності заборгованості та виконання обов`язкової умови щодо обмеження часу його вчинення, що визначений законодавцем у період до трьох років з моменту виникнення права вимоги, суд приходить до висновку про порушення процедури вчинення вказаної нотаріальної дії, та у зв`язку з цим обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved