Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третьої особи - Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №7 Миколаївської обласної ради про визнання права власності на новостворене майно - квартиру №5 (садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. В-1 загальною площею 61 кв.м, житловою - 40,56 кв.м., допоміжна - 20,4 кв.м., двокімнатною з кімнатами розмірами 20,9 кв.м. і 10,4 кв.м. та санвузлом площею 4,5 кв.м. за адресою [ADDRESS]. В позові позивач зазначив, що в оперативному розпорядженні Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №7 перебували нежитлові приміщення склади по [ADDRESS] та частково були пристосовані для проживання. Вона не мала можливості отримати житло за межами школи-інтернату та з метою забезпечення співробітників школи-інтернату №7 житлом профспілковий комітет звернувся до адміністрації з клопотанням про надання працівникам, в тому числі і їй, права постійного користування у приміщеннях без реєстрації з проведенням їх реконструкції у житлові. Вподальшому адміністрацією було надано дозвіл на представлення інтересів школи-інтерпретовану при підготовці документів. 25.07.2011 року Управлінням освіти та науки Миколаївської обласної адміністрації було надано дозвіл на підготовку документації щодо отримання будівлями статусу "житлові приміщення". 06.11.2011 року УЖГД ЖКГ Миколаївської міської ради було вирішено здійснити процес передачі будівель-квартир по [ADDRESS] до комунальної власності міста. За отриманими узгодженнями уповноважених осіб адміністрацією Заводського району 10.11.2011 року було видане розпорядження №695р "№Про готовність до експлуатації житлових будівель по [ADDRESS]" з зобов'язанням ММБТІВ внести зміни до технічної документації. Рішенням від 28.12.2011 року №19 Миколаївської обласної ради було надано згоду на безоплатну передачу житлових будівель до комунальну власністі територіальної громади, але Миколаївська територіальна громада житлові будівлі у комунальну власність не прийняла, будь якого рішення не винесла, на теперішній час її квартира [ADDRESS] є новоствореним самозбудованим житлом не прийнятим у комунальну власність громади. 19.03.2012 року комісією УЖКГ Миколаївської міської ради після технічного обстеження було визнано, що квартири є готовими до експлуатації. 16.07.2012 року була виготовлена технічна документація на кв. №5 на (садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. В-1 та квартира стала відокремленим житлом, власником якого є територіальна громада м. Миколаєва. Рішенням №545 від 25.05.2012 року її квартирі було надано адресу [ADDRESS], вона узгодила та отримує до своєї квартирі комунальні послуги, утримує її в належному стані. На теперішній час третя особа не знає яким чином передати квартири безпосередньому власнику - відповідачу за відсутності механізму передачі. У зв'язку з чим просила визнати за нею право власності на новостворене майно, відповідно до ст. 331 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені обставини, просив про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заявлені вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та відсутність доказів та зазначив, що право власності на балансоутримувача та частину майна - частину будівлі по [ADDRESS] літ. В-1. перебуває на балансі третьої особи та належить до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Миколаївської області, інтереси яких представляє відповідач, на підставі рішення виконкому Миколаївської обласної ради від 09.03.1992 року №62. На час прийняття вищевказаного рішення та в її оперативному управлінні перебуває та продовжує перебувати зараз нерухоме майно по [ADDRESS], до складу якого входить спірне майно за літ. В-1, на підставі свідоцтва про право власності від 08.04.2002 року. Рішенням від 28.12.2011 року №19 Миколаївської обласної ради було надано згоду на передачу будівель, розташованих по [ADDRESS] у тому числі і спірного майна, до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, інших рішень щодо його відчуження Миколаївською обласною радою або уповноваженим ним органом не приймалось. Відповідно до Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках передбачених законом, з дня державної реєстрації такого права (ч. 6 ст. 7). На теперішні час процедура передачі триває і об'єкт передачі, у тому числі спірного майна, продовжує перебувати у складі майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області оперативному управлінні і на балансі третьої особи. Крім того, рішенням виконкому Миколаївської міської ради №545 від від 25.05.2012 року надана нова адреса частині житлового будинку по [ADDRESS] літ. В-1, яка знаходиться в комунальній власності м. Миколаєва та на балансі Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №7. На цей час п. 89 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 26.10.2012 року №1139 до п. 49 рішення №545 від від 25.05.2012 року внесені зміни шляхом викладення в такій редакції: частині житлового будинку по [ADDRESS] літ. В-1 прим. З №5-1 по №5-5, яка знаходиться у власності територіальної громади сіл, селищ, міст Миколаївської області оперативному управлінні і на балансі третьої особи, надати нову адресу: [ADDRESS]. При цьому рішення щодо надання нової адреси спірному майну було підготовлено на підставі звернення управління освіти та науки облдержадміністрації, як органу в оперативному управлінні якого перебуває третя особа, а не за звернення позивача. При цьому позивачем не надано жодного доказу щодо створення позивачем новоствореної речі в розумінні ст. 331 ЦК України. Твердження позивача про внесення змін до реєстру нерухомого майна щодо спірного майна стосовно зазначення позивача його власником не відповідає дійсності, не заслуговують на увагу твердження позивач щодо неможливості передачі спірного майна у комунальну власність відповідача, адже відповідач вже є власником спірного майна. Не надано позивачем доказів того, що спірному майну надано статус квартир та присвоєно відповідний номер, при цьому наявність у позивач технічного паспорту не є доказом наявності у позивача права власності та у техпаспорті у графі власник відсутнє ім'я позивача. На цей час передача майна, в тому числі житлового фонду, здійснюється на підставі вимог чинного законодавства - Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", а твердження позивача щодо відсутності механізму передачі є такими, що не відповідають дійсності, як і твердження про відсутність рішення щодо прийняття спірного майна до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, таким рішення є №14/20 від 26.01.2012 року Миколаївської міської ради "Про надання згоди на прийняття до комунальної власності об'єктів права іншої власності". В судовому засіданні представники третьої особи заявлені вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що приміщення вказане позивачем входить до складу єдиного майнового комплексу Інтернату, відповідно до свідоцтва про право власності від 08.04.2001 року власником якого є територіальна громад сіл, селищ, міст Миколаївської області. Згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, виданого 16.09.2005 року, Інтернат є постійним користувачем земельної ділянки площею 25645 кв.м., цільове призначення ділянки - обслуговування майнового комплексу обласної школи-інтернату №7, до складу комплексу входить приміщення, право на яке пред'являє позивачкою. В 2003 році декілька працівника інтернат і позивачу було надано для проживання нежиле приміщення без права прописки, воно було надано не як наймачам і не з правом реконструкції, а по договору безоплатного користування майном, укладеному на невизначений строк. На теперішній час спірне житло не є жилим і не утворює житловий фонд, воно не віднесено ані до державного, ані до громадського чи житлового фонду соціального значення. Відповідного рішення щодо віднесення приміщення до житлового фонду в межах визначених повноважень компетентними органами не приймалось, рішення Миколаївської міської ради №695-р від 10.11.2011 року і Миколаївської обласної ради від 28.12.2011 року №19 не змінили ані статусу майна, ані його власника. Крім того, виникнення прав власності нерухоме майно не можливе за рішенням суду, а набувається відповідно до норм чинного законодавства. Не відповідає дійсності твердження позивач відносно того, що квартира завершена будівництвом, введена в експлуатацію та внесена до реєстру нерухомого майна. Так, ніякого будівництва не здійснювалось, об'єкт нерухомості який вона вважає квартирою є складом літ. В-1. Ці склади існували з моменту існування інтернату, параметри будівлі не змінились, ні про яке новозбудоване майно не йдеться, позивачка самовільно, без згоди власника і володільця майна, здійснила деякі ремонтні роботи, облаштувала приміщення під себе, ані при тимчасовому наданні пристосованого нежитлового приміщення в 2003 році, ані будь-коли пізніше Інтернат не надавав згоду на здійснення будь-яких ремонтних робіт, тим більше - реконструкції. Спірне майно, завжди перебувала і перебуває досі на балансі Інтернату та на землі, яка відведена Інтернату в постійне користування, ніякого нового майна не створювала. Будівля В-1 не введена в експлуатацію як житловий будинок, оскільки відсутній Акт введення в експлуатацію, а технічний паспорт не є доказом введення в експлуатацію будівлі як житлової, при цьому вказана будівля є необхідна для забезпечення діяльності Інтернату і не підлягає приватизації або використанню не за призначенням, при цьому перебування на території Інтернату приватного житла суперечить будівельним та санітарним нормам. Наміру та повноважень передавати у власність приватних осіб будь-яке майно Інтернат не має, так як передача у приватну власність позивача приміщення протиричіть Статуту Інтернату, не відповідає будівельним та санітарним нормам і ставить загрозу здоров'ю вихованців. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: На підставі рішення виконкому Миколаївської обласної ради від 09.03.1992 року №62 об'єкт, розташований по [ADDRESS] належить на праві спільної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Миколаївської області в особі Миколаївської обласної ради на праві комунальної власності, згідно свідоцтва про право власності на обласну санаторну школу-інтернат №7 від 08 квітня 2002 року. Об'єкт, розташований по [ADDRESS], в тому числі приміщення літ. В-1, яке входить до складу майнового комплексу, за технічним паспортом перебуває в оперативному управлінні і на балансі Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №7. Згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, виданого 16.09.2005 року, Миколаївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат №7 є постійним користувачем земельної ділянки площею 25645 кв.м., цільове призначення якої - обслуговування майнового комплексу обласної школи-інтернату №7. Рішенням від 28.12.2011 року №19 Миколаївської обласної ради було надано згоду на передачу будівель, розташованих по [ADDRESS], у тому числі і спірного майна, до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, інших рішень щодо його відчуження Миколаївською обласною радою або уповноваженим ним органом не приймалось. Відповідно до Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках передбачених законом, з дня державної реєстрації такого права (ч. 6 ст. 7). На теперішні час процедура передачі триває і об'єкт передачі, у тому числі спірного майна, продовжує перебувати у складі майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області в оперативному управлінні і на балансі третьої особи. Крім того, рішенням виконкому Миколаївської міської ради №545 від від 25.05.2012 року надана нова адреса частині житлового будинку по [ADDRESS] літ. В-1, яка знаходиться в комунальній власності м. Миколаєва та на балансі Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №7. На цей час п. 89 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 26.10.2012 року №1139 до п. 49 рішення №545 від від 25.05.2012 року внесені зміни шляхом викладення в такій редакції: частині житлового будинку по [ADDRESS] літ. В-1 прим. з №5-1 по №5-5, яка знаходиться у власності територіальної громади сіл, селищ, міст Миколаївської області в оперативному управлінні і на балансі третьої особи, надати нову адресу: [ADDRESS]. Рішення щодо надання нової адреси спірному майну було підготовлено на підставі звернення Управління освіти та науки облдержадміністрації, як органу в оперативному управлінні якого перебуває Миколаївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат №7. У вересні 2003 року декільком працівникам школи-інтернату №7, в тому числі позивачу [PERSON], було надано для проживання нежиле приміщення без права прописки, воно було надано не як наймачам і не з правом реконструкції, а по договору безоплатного користування майном, укладеному на невизначений строк. Згідно технічної характеристики спірне житло не є жилим і не утворює житловий фонд, воно не віднесено ані до державного, ані до громадського чи житлового фонду соціального значення. Відповідного рішення щодо віднесення приміщення до житлового фонду в межах визначених повноважень компетентними органами не приймалось, рішення Миколаївської міської ради №695-р від 10.11.2011 року і Миколаївської обласної ради від 28.12.2011 року №19 не змінили ані статусу майна, ані його власника. На теперішній час позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на квартиру №5 на (садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. В-1 по [ADDRESS] м. Миколаєва, як на новостворене майно, відповідно до вимог ст. 331 ЦК України, з посиланням на те, що вона узгодила та отримує до своєї квартирі комунальні послуги, утримує її в належному стані, ММБТІ їй виготовлено технічний паспорт, але на теперішній час відсутній механізм передачі спріної квартири безпосередньому власнику - відповідачу по справі. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ст. 331 ЦК України, ч. 1ст. 182 ЦК України та п.8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно , право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва, ведення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об'єкту новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. При цьому судом встановлено, що згідно технічної характеристики спірне приміщення літ. В-1 є складом побудованим у 1965 році, згідно технічної інвентаризації 2004 р. і 2010 р. це житлова будівля, при цьому станом на 2004 р. і 2010 року розміри цієї будівлі не змінилися. Крім того, встановлено, що власником об'єкта, розташований по [ADDRESS], в тому числі приміщення літ. В-1 є Миколаївська обласна рада та вказаний об'єкт перебуває в оперативному управлінні і на балансі Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №7 та на теперішній час не змінився ані статусу майна, ані його власника. Підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матерально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповіднодо ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. У абзаці 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України закріплено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містяь інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконаннями, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до переконання, що вибраний [PERSON] спосіб захисту, а саме: визнання за нею права власності на новостворене майно, є таким, що не відповідає змісту порушеного, на її думку, права, характеру такого порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, у зв'язку з чим позовні вимоги суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed