Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

28.11.2014 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про звернення стягнення на майно. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 29.11.2006 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір №87-06-И/09, згідно умов якого, відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 180000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 12% річних, з кінцевим строком повернення 27.11.2026. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно умов якого, у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2014 з відповідача [PERSON] за вказаним договором було стягнуто заборгованість в розмірі 3875834,27 грн. Разом з тим, відповідачем [PERSON] дане рішення не виконується. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 3875834,27 грн., позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №87-06-И/09 від 29.11.2006 в розмірі 3875834,27 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та одночасно зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Направив на адресу суду заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову. На підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.11.2006 між позивачем ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір №87-06-И/09, згідно умов якого, відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 180000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 12% річних, з кінцевим строком повернення 27.11.2026. (а.с.9-13). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29.11.2006 між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] загальною площею 91,60 кв.м, жилою площею 57,10 кв.м, яка належить відповідачу [PERSON], і який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.17-18). Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2014 з відповідача [PERSON], у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №87-06-И/09 від 29.11.2006 у розмірі 3875834,27 грн. Вказаним рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання перед кредитором за кредитним договором №87-06-И/09 від 29.11.2006, включаючи суму дострокового повернення кредиту, суму нарахованих та несплачених процентів та суму пені. Зазначені обставини, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення і тому не підлягають доказуванню. Відповідно до Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Статтями 12,33 Закону України "Про іпотеку" та ст. 589 ЦК України передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 590 ЦК України, ч.4 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"). 07.06.2014 набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про заставу", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язання громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкти незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 91,60 кв.м, жилою площею 57,10 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.11.2006 (а.с20-21). У вказаній квартирі зареєстрований та проживає відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою КП УЖГ "Печерська Брама" від 27.02.2015 (а.с. 56). Разом з тим, судом не встановлено належність на праві власності відповідачу іншого нерухомого майна і такі дані матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено споживчий кредит в іноземній валюті не можу бути задоволена, оскільки на спірні правовідносини, які склалися між сторонами у справі, розповсюджується дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Така відмова має лише тимчасове правове значення і банк може звернутися із вказаним позовом після закінчення дії мораторію. Виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи положення вказаного Закону, суд вважає позов безпідставним, а тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed