Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності по профзахворюванню, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві до ДП "Торецьквугілля". В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що починаючи з 22.11.2004 року він працював у вугільній промисловості, у тому числі з 07.07.2014 року по 19.04.2019 - на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» на посаді забійник 6 розряду на відбійних молотках з повним робочим днем на підземній роботі. Позивач звільнений 22.04.2019 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоров`я, згідно висновку МСЕК, та як пенсіонера за інвалідністю. За час роботи на підприємстві позивач отримав професійне захворювання хронічну попереково-крижову радикулопатію L5,S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом (М 54.1); хронічну двобічну серсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (Н 90.3); НЦД за гіпертонічним типом (F 45.3). Периферичну ангіодистонію верхніх кінцівок (173.8). 16.04.2019 року обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ йому встановлено 65 % втрати працездатності за сукупністю (30% хр. п/кр радикулопатія, 15 приглухуватість, 20% т/к) та III група інвалідності. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання б/н від 22.03.2019, встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є робота [PERSON] протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів. Позивач вказує, що у зв`язку із отриманим професійним захворюванням стан його здоров`я суттєво погіршився (відчуває постійну загальну слабкість, швидку стомлюваність; періодичні болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в ноги, переважно в ліву; біль та оніміння в руках, їх підвищену чутливість до холоду; поганий слух, постійний шум в голові та вухах), що призвело до фізичних та моральних страждань. Після отримання інвалідності по професійному захворюванню позивач відчуває моральні страждання, які виражені в порушенні ритму і укладу життя, порушені нормальні життєві зв`язки і відносини з родичами. Від відчуває себе неповноцінною людиною через підвищену нервозність, почуття страху за життя і здоров`я, яке з кожним днем погіршується. Отримане захворювання позбавило його можливості займатися улюбленою справою. Він доставляє незручності близьким, рідним людям погіршенням здоров`я, нервозністю, моральні страждання посилюються з кожним днем. Лікування дає слабкі результати, для відновлення нормальних життєвих відносин необхідні додаткові умови та матеріальні кошти. Розмір моральної шкоди оцінює в 100 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов задовольнити частково в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказав, що позов визнає частково у розмірі 19500 грн., посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, спричиненої умовами виробництва, під час виконання трудових обов`язків, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності. Крім того зазначає, що занадто великі суми відшкодування можуть привести до зупинки виробництва і вивільнення працівників, що спричинить масове безробіття. Крім того, зауважив, що обсяг і розмір моральної шкоди позивачем не доведено. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Виходячи з цього можна стверджувати, що життя і здоров`я людини визнаються найвищою соціальною цінністю, їх захист є одним із головних обов`язків держави. Одним же із основних способів захисту трудових прав працівників виділяється відшкодування моральної шкоди. Проте саме залежно від того, яке саме трудове право особи порушене, характеру та обсягу правопорушення, волі уповноваженої особи й інших обставин, обирається конкретний спосіб його захисту(поновлення). Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Таким чином, моральна шкода являє собою вид матеріальної відповідальності роботодавця за шкоду, заподіяну працівникові внаслідок порушення його законних прав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності по профзахворюванню, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві до ДП "Торецьквугілля". Починаючи з 22.11.2004 року позивач працював у вугільній промисловості, у тому числі з 07.07.2014 року по 19.04.2019 працював на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» на посаді забійник 6 розряду на відбійних молотках з повним робочим днем на підземній роботі. Позивач звільнений 22.04.2019 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоров`я, згідно висновку МСЕК, та як пенсіонер за інвалідністю (а.с.10-12). 16.04.2019 року обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією йому вперше встановлено 65% втрати працездатності за сукупністю (30% хр. п/кр радикулопатія, 15 приглухуватість, 20% т/к) та III група інвалідності з 11.04.2019 року (а.с.17). Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК з 11.04.2019 року (а.с.17). Згідно з частиною 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр\\2008 від 08.10.2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про недоведеність [PERSON] спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 22.03.2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області затверджено акт форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, у якому зазначені обставини, за яких виникло професійне захворювання [PERSON] : недосконалість технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту виконував роботи в умовах впливу значних фізичних навантажень, вимушеної робочої пози, вимушених нахилів тулуба, що перевищували допустимі параметри, та в умовах впливу шуму, рівень якого перевищував гранично допустимий (а.с.14-16). Висновком МСЕК від 16.04.2019 року при первинному огляді комісією позивача, йому встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності за сукупністю (30% хр. п/кр радикулопатія, 15 приглухуватість, 20% т/к) з 11.04.2019 року довічно, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с.17). Зазначеними письмовими доказами підтверджено факти отримання позивачем хронічного професійного захворювання під час роботи у відповідача в шкідливих умовах праці, вимушених змін у його житті, а саме - необхідності лікування, неможливість продовження праці за станом здоров`я. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Суд оцінює й об`єктивні обставини, що повне усунення негативного впливу умов виробництва на здоров`я неможливе, разом з тим, зауважує, що [PERSON] в працездатному віці вже позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. У пункті 13 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, характер отриманого позивачем захворювання, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем професійного захворювання, моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. При цьому суд зазначає, що розмір моральної шкоди 19 500 грн., з яким погоджується представник відповідача, посилаючись на аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, на думку суду, на теперішній час 300 грн. за 1% втрати працездатності є занадто заниженим, що обумовлено значним ростом цін та девальвацією курсу національної валюти гривня. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial