Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину майна. В обгрунтування позову зазначила, що з грудня 2012 року по 24 листопада 2020 року проживала однією сім`єю як чоловік і дружина з [PERSON] . Під час спільного проживання були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, проводили разом дозвілля, разом працювали, мали спільні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині. Проживали разом в будинку з батьками позивачки в [ADDRESS] . Також, зазначає, що з чоловіком їздили на роботу за кордон, де займалися ремонтом приватних будинків та разом проживали, що підтверджується відмітками в закордонних паспортах про перетин кордону. На спільно зароблені гроші здійснювали ремонт будинку за адресою [ADDRESS] , який належить позивачці та в якому планували разом проживати, що підтверджується фотокартками, квитанціями про купівлю будівельних матеріалів, рахунками. Крім того, за спільні кошти в інтересах сім`ї був придбаний автомобіль Renault Trafic, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, оскільки здійснювали ремонт будинку і їм потрібен був саме такий вид транспорту як вантажний фургон. [INFO] [PERSON] помер внаслідок хвороби Covid 19. В той час [PERSON] та [PERSON] разом перебували за кордоном у Німеччині. Позивачка займалась транспортуванням померлого в Україну та його похованням. Зазначає, що відповідачі заперечують, що вищезазначений автомобіль є спільним сумісним майном її та [PERSON] , а тому звертається з позовом до суду. Ухвалою суду від 05.02.2021 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання та розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 11.06.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.04.2021 вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони до набрання рішенням суду у даній справі законної сили у видачі свідоцтва про право на спадщину на автомобіль марки Renault Trafic, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Представник позивача адвокат Кармаліта Т.В. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив, у якому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Зазначає, що в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю в період часу з грудня 2012 року по 05 липня 2016 року слід відмовити, оскільки за рішенням суду, яке набрало законної сили 22 червня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, у вказаному рішенні було виправлено описку за ухвалою суду, яка набрала законної сили 05.07.2016. Також вказує, що свідки, яких бажає допитати у судовому засіданні позивачка є її родичами та фактично зацікавленими у результаті розгляду справи. Крім того, згідно практики Верховного Суду покази свідків та фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними. Також зазначає, що позивачка зареєстрована в с. Дем`янківці без зазначення вулиці та будинку, в той час як померлий [PERSON] із 30.01.2009 зареєстрований із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Сам по собі факт перетину кордону також не є доказом проживання однією сім`єю, оскільки не встановлює родинні зв`язки, а лише фіксує перетин державного кордону в певний час. Вказує, що акт складений депутатом Дунаєвецької міської ради не є доказом, оскільки депутати місцевих рад згідно Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не наділені повноваженнями на складення актів, які фіксують проживаючих осіб у певному будинку. Стосовно спірного автомобіля зазначає, що належними та допустимими доказами позивачкою не доведено, що вказаний автомобіль придбаний за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] , а є особистою власністю останнього. Представники відповідачів адвокат Воєвідко М.Я. та адвокат Мєлєкєсцев О.І. проти задоволення позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка та [PERSON] є її сусідами, знає їх років 40. Разом дружили, часто ходили в гості один до другого. Пояснила, що [PERSON] та [PERSON] почали разом жити з 2012 року, разом працювали на городі, «тримали хазяйство», робили ремонт спочатку в його мами, а проживали в батьків позивачки по [ADDRESS] однією сім`єю. Почали їздити за кордон в 2015 році завжди разом, заробляли гроші. Купили машину, одружили дітей. Знала, що вони живуть як подружжя, бачила це на протязі років. Також вказала, що робили ремонт на дачі по [ADDRESS] за спільні кошти, бо разом їх заробляли, після закінчення ремонту мали жити разом. У серпні 2020 свідок була у них в гостях і чула, що на день народження [PERSON] вони мають одружитися. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його дочкою. Вона жила 8 років з [PERSON] як другим чоловіком в його будинку. Дочка розлучилася з першим чоловіком у 2012 році. Почали разом їздити за кордон, коли почали жити разом. Автомобіль купили через 9 місяців як заробили гроші. Фінансові питання рішали між собою. Зазначив, що [PERSON] все робив по дому, що треба було. В його хату не купляли нічого, зробили мур і загородили. Все вкладали в свій будинок. Після смерті чоловіка позивачка сама привезла його, похорон організовувала за свої гроші. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в 2012-2013 році її мама [PERSON] розлучилася з батьком та з того часу почала жити з [PERSON] . До неї він ставився як до рідної дочки. До 2018 року проживали всі разом у дідуся і бабусі. Вони все разом робили. Разом порались по господарству, доглядали худобу (свині, корови). Жили як чоловік та дружина в одній кімнаті, час проводили разом. Вони разом купили автомобіль за 11 тисяч доларів. Також вкладали гроші в будинок, який готували собі для проживання. Після смерті [PERSON] мама приймала участь у його похованні. Також за клопотанням представників відповідачів було визнано обов`язковою явку позивачки [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знала з дитинства, зустрічалися, одружилися на «других людях». Потім зустрілися і в листопаді 2012 року почали жити разом по [ADDRESS] . Померлий був на роботі в Германії, вона до нього поїхала на роботу. Точно не може сказати, коли їздили на роботу, були і в 2016, 2017, 2018, 2019 роках, їздили по три місяці. Жили з її батьками, провели туди воду, до них приїжджала дочка померлого, приходили гості. В 2018 році купили автомобіль в м. Рівне на транзитних номерах, за який дали 10500 євро. У її будинку в [ADDRESS] робили ремонт, купували піддон, фарбували піднавіс, встановлювали ванну, купили сантехніку. Були однією сім`єю, все було спільне, планували одружитися на 50-річчя чоловіка. Зазначає, що разом працювали в Німеччині. Жили разом з [PERSON] у вагончику, працювали вдвох, разом купували продукти, бюджет був спільний. Разом заробили 22 тисячі євро, гроші були спільні. 17 жовтня 2020 року приїхали на місце, мали з собою по 500 євро, це були спільні кошти. Через чотири дні [PERSON] захворів, на лікування була страховка, все що потрібно було докуповувала сама. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, приходить до наступних висновків. Згідно відомостей з паспорту громадянина України позивачка [PERSON] з 19.01.1999 зареєстрована за адресою: с. Дем`янківці (а.с. 7-8). Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого Дунаєвецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області від 07.03.2000 року [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 9-10). Як вбачається з акту про фактичне проживання особи від 21.12.2020 року, складеного депутатом Дунаєвецької міської ради Боднарем С.Б. та засвідченого сусідами-свідками, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 27). Разом з нею проживають: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати та [PERSON] - чоловік (помер). [INFO] помер [PERSON] у Німеччині, що визнається сторонами. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] зареєстрований автомобіль «Renault Trafic» реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] , дата першої реєстрації - 27.06.2017, дата реєстрації - 06.11.2018 (а.с. 35). Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №343/20 від 15.12.2020 року, наявного в матеріалах справи, середня ринкова вартість автомобіля «Renault Trafic» , фургон 2012 року випуску, об`єм дизельного двигуна 1,995 л., механічна коробка передач, пробіг 155240 км., станом на грудень 2020 року складає 331077, 78 грн. (а.с. 37-40). Згідно видаткової накладної від 12.10.2020 № 1041 [PERSON] придбано вітрове скло до автомобіля Renault Trafic вартістю 2400,00 грн. (а.с. 36). Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Із роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 вбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 643/6799/17 від 30.10.2019. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від № 5-рп/99 від 03.06.1999 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Із показань свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також згідно пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що позивачка та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з 2012 року по [INFO] - день смерті [PERSON] , мали стосунки, притаманні шлюбним та були пов`язані спільним побутом і господарством. Протягом цього періоду часу [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживали за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується вищезгаданим актом про фактичне проживання особи від 21.12.2020. На час сумісного проживання позивачка перебувала у шлюбі, однак шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10.06.2016 року, яке набрало законної сили 22.06.2016 року. У вказаному рішенні було виправлено описку за ухвалою суду, яка набрала законної сили 05.07.2016. Обставина перебування позивачки в зареєстрованому шлюбі до липня 2016 року унеможливлює встановлення судом факту спільного проживання її однією сім`єю з іншим чоловіком до розірвання шлюбу. Видатковими накладними № Ррз/КМ-0030703 від 05.03.2020, № Ррз/КМ-0030705 від 05.03.2020, фіскальними чеками №107 від 23.02.2020 та №141 від 02.08.2020, товарним чеком №ЧД-1424 від 22.06.2020, замовлення №2409057 від 24.09.2020 разом із квитанцією №9057 від 24.09.2020 про оплату вказаного замовлення та Листом відвантаження №ПП-004099 від 11.09.2020 вбачаються витрати на будівельні матеріали, сантехніку (а.с. 17-20). Після смерті [PERSON] позивачка брала участь у похованні останнього, що підтверджується Договором про надання послуг №18 від 26.11.2020 укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] про транспортування покійного, видатковою накладною №3019 від 28.11.2020 разом із квитанцією до прибуткового касового ордера №2685/8 від 28.11.2020, видатковою накладною №3082 від 28.11.2020, видатковою накладною 3 Щ-00074723 від 30.11.2020, рахунком та рахунком-фактурою №1 від 29.11.2020 (а.с. 21-26). Також із наданих позивачкою копій закордонних паспортів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] дійсно протягом 2016 року разом перетинали державний кордон. Крім того, Рішення про зобов`язання іноземця до повернення на ім`я [PERSON] та [PERSON] видані в один день, а саме 25.09.2018 (а.с. 11-16). З оглянутих в судовому засіданні фотокарток та відеозаписів, які містяться на DVD+R диску, який долучено до матеріалів справи (а.с. 111), вбачається спільне перебування [PERSON] та [PERSON] разом в сімейному колі з дітьми та батьками в побуті, на святкових заходах, при цьому візуально спостерігаються відносини взаємності, також їх перебування разом під час лікування [PERSON] . На відеозаписах відвідування весіль у сільській місцевості вбачається, що вони поводяться як близькі особи, поряд з ними донька, разом вітають наречених і т.ін. Доводи представників відповідачок про те, що дані докази є недопустимими, оскільки не підписані електронним цифровим підписом суд відхиляє, оскільки з оглянутих відеозаписів чітко вбачаються перебування у відповідних обставинах (на весіллях, в побуті) саме [PERSON] та [PERSON] , що не заперечували й учасники справи. За змістом ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній формі, що містить дані про обставини, які мають значення для справи, зокрема, відеозаписи. Такі дані можуть зберігатись на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо). Представник позивачки пояснила, що дані записи наявні у позивачки на мобільному телефоні, на відео саме вказані вище особи, сумнівів у тому, хто на відео немає. Можливість врахування таких доказів підтверджується й висновками Верховного Суду, наведених у постановах від 29.01.2021 в справі № 922/51/20, від 13.07.2000 в справі № 753/10840/19. Щодо доводів представників відповідачок про те, що лише показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю і бути визначальними з посиланням на правові позиції Верховного Суду, слід зазначити, що таке тлумачення засобів доказування дійсно має місце. Поряд з цим у даній справі наявні й інші, наведені вище докази, які в сукупності підтверджують зазначений факт. Твердження про критичну оцінку показів свідків близьких родичів та сусідки, суд не вбачає обґрунтованим, оскільки зазначені покази є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими доказами. Окрім цього, враховуючи категорію справи, місце проживання, вік позивачки і померлого, саме таким особам можуть бути відомі обставини, що входять в предмет доказування. Доказів на спростування спільності проживання не надано. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 22.06.2021 у справі № 554/1251/20 для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Подібні висновки щодо доказів містяться й у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 638/20596/16, зокрема, фотокарток, що підтверджують проведення вказаними особами дозвілля та відпочинку разом; показань свідків, які підтверджують наявність між особами відносин, що виражались у взаємній любові, повазі, взаєморозумінні та взаємодопомозі, що є моральною основою шлюбу, а також іншим доказам, які у їх сукупності свідчать про перебування зазначених осіб у фактичних шлюбних відносинах. З урахуванням наведеної сукупності доказів достовірно та об`єктивно підтверджується те, що протягом тривалого часу, зокрема й з липня 2016 року (з моменту розірвання шлюбу [PERSON] ) та до [INFO] (дня смерті [PERSON] ), вони проживали як жінка та чоловік однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При оцінці доказів суд враховує правові позиції, наведені у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, зокрема, у п.п. 8.15-8.17, 8.22: «Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. У рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». При вирішенні даної справи судом зроблено висновок про підтвердження факту спільного проживання позивачки з [PERSON] як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу на підставі сукупності всіх вищенаведених доказів. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 (право спільної сумісної власності подружжя) цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України зазначається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та може оспорюватися поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. З огляду на це, оскільки автомобіль Renaul Trafic, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску був придбаний позивачкою та [PERSON] за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а відповідачами не спростовано презумції спільної сумісної власності суд вважає за необхідне визнати зазначений автомобіль спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , Враховуючи рівність часток подружжя також слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим, з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею та документально підтверджений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі по 1458,29 грн. з кожної.

Outcome: partial