Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), вказавши в заяві, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] ,\~користуються послугами\~Концерну «Міські\~теплові мережі»,\~але оплату\~за надані\~послуги з\~централізованого опалення,\~централізованого постачання\~гарячої води\~(підігріву\~питної води) у\~повному обсязі не здійснюють, у зв`язку з чим, за період з березня 2011\~року по\~листопад 2015\~року утворилась заборгованість у сумі 22997,82\~грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також стягнути понесені судові витрати: судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви у повному обсязі, просив суд задовольнити її. Також просив суд не застосовувати строк позовної давності, оскільки про неї має бути заявлено усіма відповідачами по справі, а не лише однією [PERSON] .. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомлені про розгляд справ належним чином, у судове засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, з підстав вказаниху заяві про перегляд заочного рішення, просила суд застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів\~справи вбачається,\~що відповідачі\~проживають за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Відповідачі користуються\~послугами Концерну\~«Міські теплові\~мережі»,\~але оплату\~за надані\~послуги з\~централізованого опалення,\~централізованого постачання\~гарячої води\~(підігріву\~питної води) у\~повному обсязі не здійснюють, у зв`язку з чим, за період з березня 2011\~року по\~листопад 2015\~року утворилась заборгованість у сумі 22997,82 грн., що підтверджується відповідним розрахунком та довідкою про заборгованість. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймач квартири зобов`язаний своєчасно, не пізніше 10 числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, в число яких входять послуги по водопостачанню та каналізації. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. Відповідно до ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за надані послуги\~з централізованого\~опалення,\~централізованого постачання\~гарячої води\~(підігріву\~питної води) у сумі 22997,82 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2020 року вищевказане заочне рішення було скасовано. Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з червня 2012 року взагалі не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з червня 2012 року не здійснювалася. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 23 серпня 2016 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до серпня 2013 року. За ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з березня 2011 року по серпень 2013 року слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період березня 2011 року по листопад 2015 року, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року включно на суму 11266,12 грн.. У задоволенні позовних вимог за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року включно, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки з розрахунку наданого представником позивача, суд не має можливості встановити суму нарахування, оскільки період зазначено як з 06.2013 року по 09.2014 року та сума нарахування одним платежем складає 2823,08 грн. за опалення та 3194,36 грн. за ГВС. Суд зауважує, що відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористався цією можливістю. Всупереч вимогам закону відповідачі не здійснювали оплату за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), а тому у позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме в межах строку позовної давності\~на суму 11266,12 за період з жовтня 2014 року\~по листопад 2015 року. Таким чином, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню з\~вищенаведених підстав. Доводи представника Концерну «Міські теплові мережі» про переривання позовної давності в зв`язку з зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу, суд до уваги не приймає виходячи з наступного. Дійсно, Концерн «Міські теплові мережі» звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за період з березня 2011 року по листопад 2015 року в розмірі 22997,82 грн. Однак, 30 грудня 2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя відмовлено у прийнятті заяви Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчать\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку.\~Позовна давність\~переривається у\~разі пред`явлення\~особою позову\~до одного\~із кількох\~боржників,\~а також\~якщо предметом\~позову є\~лише частина\~вимоги,\~право на\~яку має\~позивач. Після\~переривання перебіг\~позовної давності\~починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. з того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувана) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Отже, суд приходить до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: "Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду". Тобто, згідно практики Суду суб`єктивне матеріальне право безпосередньо пов`язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов`язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду). Посилання представника позивача, на те, що про позовну давність має бути заявлено усіма відповідачами по справі, суд до уваги не приймає, оскільки таке твердження не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 675,07 грн..

Outcome: partial