Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначила, що з 08 липня 2016 року до 17 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі. З березня 2017 року заробітна плата відповідачем почала виплачуватися нерегулярно. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у загальному розмірі 16 826 грн 90 коп. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 13 277 грн. 19 коп.). Позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у загальному розмірі 13 277 грн. 19 коп. В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 3). Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення на позовну заяву (а.с. 25-26), з додатками (а.с. 36-39), у яких просив розглянути справу у його відсутність. З пояснень представника АТ «Українська залізниця» вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] та просить відмовити їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: - місце роботи позивача, відділ кадрів, бухгалтерія знаходились на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що відповідач не має ніяких відомостей фактичного виконання позивачкою своїх трудових обов`язків; - втрата доступу та контролю АТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна регіональної філії «Донецька залізниця» у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особистих справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками у зв`язку з їх знаходженням на непідконтрольній українській владі (керівнику позивача) території стало підставою для невизнання позовних вимог позивача; - заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2017 року у розмірі 6069,32 грн. була перерахована на особистий рахунок позивача; за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1504,39 грн., отримана позивачем особисто 13 липня 2017 року у касі Дирекції м. Лиман; на день звільнення позивача заборгованість з виплати заробітної плати за спірний період часу відсутня; - АТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на підставі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] (а.с. 5-9, 10) перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала сигналістом 4 розряду виробничого підрозділу "Станція Дебальцеве-сортувальна" структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с. 11-14). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнена із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується відомостями трудової книжки (а.с. 13). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається із змісту письмових пояснень, відповідач АТ «Укрзалізниця» не визнає позовних вимог [PERSON] . Відповідно до пункту 11 параграфу 1 "Загальні вимоги до створення управлінських документів" розділу II "Документування управлінської інформації" Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, оформлення реквізитів організаційно-розпорядчої документації та порядок їх розташування мають відповідати Національному стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55. Згідно пунктів 1, 2 параграфу 3 "Печатки" зазначених Правил право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом. На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності). В установах дозволяється також застосовувати печатки структурних підрозділів (служби діловодства, бухгалтерії, кадрової служби тощо), печатки для окремих категорій документів (для копій, перепусток, конвертів тощо), а також металеві печатки - для опечатування приміщень, шаф, сейфів. Проте, надана позивачем [PERSON] на підтвердження заявлених позовних вимог копія довідки про розмір заборгованості по заробітній платі (а.с. 4) наведеним вище вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5 не відповідає, оскільки виконана не на бланку підприємства або структурного підрозділу, не містить дати її видачі, реєстраційного номеру, не засвідчена печаткою, зважаючи на що не є належним, достовірним та достатнім доказом та не береться судом до уваги. На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року відповідачем надано довідку від 04 червня 2021 року № 527/2 (а.с. 38), з якої вбачається, що [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату - 1891 грн 88 коп (до виплати належить 1504 грн 39 коп, за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 387 грн 49 коп). Відповідно до копії відомості про виплату грошей № 26 за березень 2017 року (а.с. 39) [PERSON] отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1504 грн 39 коп. Як вбачається з довідки відповідача від 04 червня 2021 року № 527/2, у період часу з квітня по липень 2017 року нарахування заробітної плати [PERSON] не здійснювалось (а.с. 38). У додатках до пояснень відповідачем зазначено, що на підконтрольній Україні території відсутні оригінали кадрових та фінансових документів, наданих від виробничих підрозділів з непідконтрольної Україні території до регіональної філії «Донецька залізниця» (а.с. 36). При цьому, з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] . Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 17 травня 2021 року, страхувальником якого зазначено регіональну філію «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», вбачається, що в березні 2017 року [PERSON] було нараховано заробітну плату в розмірі 4014 грн 73 коп; з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати (а.с. 33). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Оскільки, як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с. 33 зворот) за березень 2017 року [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 4014 грн 73 коп, сплачено згідно довідки від 04 червня 2021 року № 527/2 (а.с. 38), копії відомості на виплату грошей № 26 за березень 2017 року (а.с. 39) 1891 грн 88 коп (за вирахуванням податків отримано 1504 грн 39), заборгованість за березень 2017 року становить 2122 грн 85 коп (4014 грн 73 коп - 1891 грн 88 коп). Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог - стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період другої половини березня 2017 року в розмірі 2122 грн 85 коп. Заборгованість по заробітній платі за період другої половини березня 2017 року у розмірі 2122 грн 85 коп підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Посилання відповідача у поясненнях на висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 відповідно до якого унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), не спростовує висновків, яких дійшов суд, оскільки зазначений висновок свідчить про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків перед працівниками, проте, на переконання суду, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період березня 2017 року. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня по 17 липня 2017 року задоволенню не підлягають з огляду на настпуне. У матеріалах позову відсутні документи, що підтверджують виконання позивачем службових обов`язків (зокрема табелю обліку робочого часу, оформленого відповідно до норм законодавства), а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з яких повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за період 01 квітня по 17 липня 2017 року, а так само табуляграми - листки розрахунку заробітної плати. Наведені у позовній заяві відомості щодо розміру заборгованості не знайшли свого підтвердження належними доказами та суперечать інформації, яка наявна в матеріалах справи. Зі змісту частини першої статті 94 КЗпП України вбачається, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Наведене узгоджується з правовим висновком, який викладений Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постанові № 233/4474/19 від 02 березня 2020 року, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом при застосуванні відповідних норм права. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати за період другої половини березня 2017 року, необхідно допустити негайне виконання рішення суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial