Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.01.2014 №531455711 в сумі 51792 грн. 14 коп., що складається з: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 15914 грн. 97 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3456 грн. 98 коп., заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 21120 грн., заборгованості за пенею в сумі 11300 грн. 00 коп., судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 16.01.2014 між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №531455711, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 22 600 грн. на строк 48 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідач своєчасно платежі не вносила, внаслідок чого станом на 14.07.2017 утворився борг у розмірі 51792 грн. 14 коп. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 05.06.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз'яснено та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 13.07.2018 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги заперечила, вказала, що нею на погашення заборгованості за кредитом вносилися щомісячні платежі за період з 13.02.2014 по травень 2015 року. Однак з червня 2015 року на її адресу почали надходити письмові вимоги щодо сплати кредиту та дзвінки від колекторів, а тому вважає, що вимога щодо сплати кредиту пред'явлена їй саме з цього часу. Оскільки Кредитодавцем до неї була пред'явлена вимога в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України в червні 2015 року, а тому вважає, що позивач позбавлений був права нараховувати відсотки за кредитом. Також вважає безпідставним нарахування пені, оскільки така нарахована поза межами строку позовної давності в один рік. Просить в задоволенні позову відмовити. 17.08.2018 позивачем подано відповідь на відзив, яким заперечуються наведені Відповідачем обставини у відзиві на позов, зокрема вказує, що 21.07.2017 відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та повідомлення про зміну умов кредитування, а також 22.11.2017 повторне повідомлення про погашення кредитної заборгованості, а тому твердження відповідача про те, що право вимоги до неї було пред'явлене в червні 2015 року є хибним. При цьому вважає недоведеним факт надсилання відповідачу письмових вимог щодо повернення кредиту з червня 2015 року саме представниками Банку, оскільки до таких не долучено доручень, які б надавали право представляти інтереси ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».Також не відповідає дійсності твердження позивача щодо належного виконання нею умов кредитного договору, оскільки останній платіж за кредитним договором необхідно було внести 12.01.2018, тоді як відповідач припинила вносити будь-які суми на погашення кредиту з 26.05.2015. Просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. А тому суд вважає за можливе розглянути цивільну справу у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явиласяся, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її довірителя, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в сумі 15914 грн. 97 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3456 грн. 98 коп. визнала, щодо заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 21120 грн. то в її стягнення просить відмовити, оскільки така не передбачена умовами кредитного договору. В частині стягнення заборгованості за пенею просить застосувати спеціальну позовну давність. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.01.2014 між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №531455711, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 22 600 грн. на строк 48 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, повернення кредиту здійснюється щомісячно за графіком платежів (додаток до договору), щомісячна плата за кредитом становить 3,59% від суми кредиту, що становить 811,34 грн., пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань становить 0,3 % від суми прострочення за кожен день прострочення (а.с.5). Факт перерахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] підтверджується заявою на перерахунок коштів та платіжним дорученням №136468808 від 16.01.2014 (а.с.8,11). Згідно кредитного договору (пункт 4.6) та додатку до кредитного договору «Графік платежів» (а.с.6) вбачається, що сторони домовились про повернення кредиту, відсотків за ним та інших платежів щомісячними виплатами (до останнього дня відповідного місяця). Загальний розмір кожного місячного платежу становить 1384,02 грн, останній платіж повинен був здійснений до 12.01.2018 включно. 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с.19-22). Відповідача по справі було проінформовано про відступлення права вимоги, що підтверджується повідомленням за вихідним номером 001833129 від 21.07.2017 (а.с.17). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В судовому засіданні встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів, процентів та повернення кредиту допустила утворення заборгованості. Згідно з представленим розрахунком (а.с.14-16), станом на 14.07.2017 заборгованість позичальника за кредитним договором становила 51792 грн. 14 коп., що складається з наступного: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 15914 грн. 97 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3456 грн. 98 коп., заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 21 120 грн., заборгованості за пенею в сумі 11300 грн. 00 коп. Таким чином, оскільки відповідач не виконавла свої зобов'язання по договору кредиту, внаслідок чого допустила утворення заборгованості по виконанню кредитних зобов'язань, а тому суд вважає, що позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача. Однак, в частині позовних вимог про стягнення пені за кредитним договором, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Верховний Суд України, вирішуючи у справі № 6-3006цс15 дійшов правового висновку, що пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку за кредитним договором та довідки про рух коштів за кредитом, останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснила 26.05.2015, і з цього часу по 14.01.2017 банком здійснювалося нарахування пені за прострочення кредиту. До суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі пені, згідно вхідного штампу на позовній заяві, позивач звернувся 29.05.2018, тобто за межами річного строку спеціальної позовної давності, а тому в задоволені позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити за спливом позовної давності. Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за управління кредитом, з таких підстав. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Управління кредитом (обслуговування кредиту) є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати (комісії), проте, встановлення у договорі плати за управління кредитом, та не зазначення банком, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу, є незаконним. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Враховуючи визщенаведене та те, що щомісячна плата за управління кредитом, є фактично платою за обслуговування кредиту і така плата не передбачена умовами кредитного договору від 16.01.2014 №531455711, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача щомісячної плати за управління кредитом є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. У зв'язку із наведеним позовні вимоги слід задовольнити частково стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу в сумі 15914 грн. 97 коп., та заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 3456 грн. 98 коп., а всього в сумі 19 371 грн. 95 коп. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial