Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до ПАТ "Західінкомбанк" про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 23.05.2006 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу, за умовами якого він як вкладник передав банку грошову суму в розмірі 25 000 грн. Термін дії договору завершився 25.03.2009 року. Позивач зазначає, що в цей же день звернувся до установи банку із вимогою повернення коштів. У задоволенні даних вимоги було відмовлено з посиланням на тимчасову адміністрацію та постанову НБУ № 68 від 12.02.2009 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.11.2010 року позов [PERSON] до ПАТ "Західінкомбанк" про стягнення коштів задоволений частково. Вказуючи на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання рішення суду, просить стягнути з відповідача 42949,43 грн. як нарахованих відсотків за період з 25.03.2009 року по 25.11.2013 року, витрати на листування та виготовлення позовної заяви в сумі 500 грн. та відшкодувати моральну шкоду в сумі 500 000 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання свого повноважного представника не направив, проте надав заперечення, в яких наголошує на безпідставність заявлених позовних вимог. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст. 158, 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Позивачем заявлена вимога про стягнення упущеної вигоди (відсотків), виходячи із розміру 19% річних за період з 25.03.2009 р. по 25.11.2013 р. Як вбачається із судових рішень Богунського районного суду м. Житомира упущена вигода (відсотки) вже були предметом розгляду судами за певні періоди. Так рішенням №2-1009/2010 від 11.11.2010 р. розглядався спір про упущену вигоду (відсотки) за період з 25.03.2009 р. по 11.11.2010 р., з яких відсотки за період з 13.02.2010 р. по 11.11.2010 р. в сумі 3917,63 грн. задоволені (а.с. 27-30); №2-3984/12 від 18.03.2013 р. розглядався спір про упущену вигоду (відсотки) за період з 01.03.2012 р. по 08.10.2012 р. (а.с. 17-18); №295/7003/13 від 06.09.2013 р. розглядався спір про упущену вигоду (відсотки) за період з 09.10.2012 р. по 09.05.2013 р. (а.с. 6-8) За таких обставин, провадження щодо позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди (відсотків) за період з 25.03.2009 р. по 11.11.2010 р., за період з 01.03.2012 р. по 08.10.2012 р. та за період з 09.10.2012 р. по 09.05.2013 р. підлягає закриттю. Судом встановлено, що 23.05.2006 року між ТОВ КБ "Західінкомбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Західнікомбанк") та [PERSON] укладено договір банківського вкладу на суму 25 000 грн. 25.12.2008 року додатковою угодою термін дії договору продовжено на три місяці, датою вимоги вкладником своїх коштів визначено 25.03.2009 року. Згідно п. 8 додаткової угоди вкладник зобов'язується з'явитись в "Банк" для закриття чи продовження договору в день закінчення терміну його дії. Судом встановлено, що позивач у день закінчення строку дії договору - 25 березня 2009 року звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу у розмірі 25 000 грн., чим засвідчив свій намір припинити дію договору. Вказані обставини підтверджено рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.11.2010 року, ухвалою та рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2010 року та 21.06.2012 року відповідно із відображенням встановлених фактів по справі. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.11.2010 року позов [PERSON] до ПАТ "Західінкомбанк" задоволено частково, на користь позивача стягнуто 25 000 грн. банківського вкладу, 3917,63 грн. втраченої вигоди, вирішено питання про судові витрати. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11.11.2010 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10.04.2013 року досі не виконані. Що стосується позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 500 грн., витрачених позивачем на листування та виготовлення позовної заяви, то суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В матеріалах справи містяться квитанції про поштові витрати на листування з Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Генеральною прокуратурою України, Державною виконавчою службою України (а.с.34-37), однак останні не містять даних про зміст листування та їх мету, а тому не можуть бути доказом понесених матеріальних витрат саме за вказаним спором. Відсутні докази і щодо витрат на виготовлення позовної заяви в сумі 469, 90 грн., які не можуть вважатися шкодою за спірними правовідносинами. Безпідставним є посилання позивача на положення ч. 3 ст.61 ЦПК України щодо неврахування судом попередніх рішень судів, якими стягнуті матеріальні збитки. Так, за ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, Під обставинами розуміються фактичні обставини, які виникли між сторонами під час спірних правовідносин та встановлені судом, а висновки суду та застосовані ним норми права під час вирішення спору за інший період, який не був предметом розгляду в попередніх судових засіданнях, не можуть вважатися такими обставинами. Що стосується позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди (відсотків), виходячи із розміру 19% річних за період з 25.03.2009 р. по 25.11.2013 р. з урахуванням закриття провадження в частині стягнення упущеної вигоди (відсотків) за період з 25.03.2009 р. по 11.11.2010 р., за період з 01.03.2012 р. по 08.10.2012 р. та за період з 09.10.2012 р. по 09.05.2013 р., то суд приходить такого висновку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За умовами пункту 1 укладеного між сторонами додаткової угоди до договору банківського вкладу, строк дії вкладу складав 3 місяці, тобто до 25 березня 2009 року. Судом встановлено, що позивач у день закінчення строку дії договору - 25 березня 2009 року звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу у розмірі 25 000 грн., чим засвідчив свій намір припинити дію договору. У зв'язку з цим, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 25 березня 2009 року. Проте банк станом на момент звернення до суду кошти позивачу не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання та продовжує користуватися грошовими коштами позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути проценти по банківському вкладу за прострочення строку повернення вкладу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 29.05.2013 р. справа №6-39цс13. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком, здійсненим позивачем (а.с. 32). Так, суд виходить з того, що відсотки необхідно нараховувати кожний період на суму вкладу в розмірі 25 000 грн. Позивач же у своєму розрахунку виходив, з того, що окрім суми основного вкладу відсотки нараховуються і на відсотки + сума вкладу. (а.с. 32) Разом з тим, суд з цим не погоджується, оскільки позивачем не доведено, що при звичайних обставинах позивач залишав би отримані грошові кошти у вигляді відсотків для подальшого нарахування на них 19% відсотків. Отже, враховуючи, що відсотки за один день становлять 13,01 грн. (25000 грн. х 19% / 365 днів), то стягненню з відповідача підлягає упущена вигода (відсотки) за період з 12.11.2010 р. по 29.02.2012 р. в сумі 6166, 74 грн. (13,01 грн. х 474 дня); за період з 10.05.2013 р. по 25.11.2013 р. в сумі 2602 грн. (13,01 грн. х 200 днів), а всього 8768,74 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 500 000 грн., то суд приходить наступного висновку. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Посилання позивача на ст. 611 ЦК України не є підставою для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, тому що вказана норма закону лише вказує на правові наслідки порушення зобов'язання. Суд звертає увагу, що при укладенні договору банківського вкладу сторони не узгоджували питання щодо можливості відшкодування моральної шкоди при порушенні зобов'язань. З умовами договору [PERSON] погодився без зауважень. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial