Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 27322,20 грн., посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем за адресою [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що вони своєчасно не вносять плату за надані послуги утворилась заборгованість у зазначеному розмірі за період з 01.06.2013 року по 01.02.2017 року. Просять стягнути суму заборгованості\~27322,20грн., яка складається з заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 22172,40 гривень, індекс інфляції 4426,35 гривень, 3% річних 723,45 гривень та судові витрати в сумі 1600 грн. Представник позивача в судовому засіданні зменшила позовні вимоги та пояснила суду, що відповідачами були надані додаткові документи на підставі яких були проведені перерахунки і у звязку з цим просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.06.2013 року по 01.05.2017 року в сумі 19948,81 гривень, індекс інфляції в сумі 4670,85 гривень, 3% річних 799,96 гривень, а всього 25 419,62 гривень. Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю просила застосувати строк позовної давності, а також пояснила, що відповідачі не отримували послуг з теплопостачання. Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обовязок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" в період з 01.06.2013 року по 01.05.2017 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS], але плата за послуги не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 19948,81 грн. Квартира [ADDRESS] в якій проживають відповідачі не приватизована. 13.12.2016 року ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави скасовано судовий наказ від 30.09.2016 року яким стягнуто на користь «Полтаватеплоенерго» заборгованості з [PERSON], [PERSON] в розмірі 17813,65 гривень. Відповідно до ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі подали заяву про застосування строку позовної давності. Так, судом встановлено, що позивачем заборгованість нарахована за період з 01.06.2013 року по 01.05.2017 року в сумі 19948,81 гривень. В липні 2016 року «Полтаватеплоенерго» звернулися до суду із заявою і 30.09.2016 року Київським районним судом м. Полтави було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання. Отже, враховуючи, що строк позовної давності перервано в 2016 році, заборгованість підлягає до стягнення за період 01.06.2013 року по 01.05.2017 року в сумі 19948,81 гривень. При вирішенні питання щодо стягнення 3% річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України,ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установленихст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509\~ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст.20\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги"правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. До стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає індекс інфляції 4670,85 гривень, 3 % річних в сумі 799,96 гривень. Заперечення представника відповідача щодо того, що відповідачі не отримують послуги з теплопостачання не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено 1600 гривень судового збору, отже враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі судові витрати підлягають стягненню з відповідачів, тоюто по 800 гривень з кожного.

Outcome: approved