Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

В березні 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулась [PERSON] з позовом до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області, третя особа: Державний нотаріус Кременчуцької районної державної нотаріальної контори Полтавської області Гуртова О.С., про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що в 2008 році помер її рідний брат - [PERSON] , батьком якого, та її батьком, був [PERSON] . Зазначила, що інших близьких родичів у них немає. [INFO] року, [PERSON] , помер. Зазначила, що з 24.04.1988 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , який в 1989 році помер, тому її прізвище після укладення повторного шлюбу з [PERSON] , [INFO] , було змінено на [PERSON] . Зазначила, що її брат [PERSON] , до дня смерті проживав разом із позивачкою, однією сім`єю без реєстрації, в [ADDRESS] , так як останній мав погане самопочуття, та проходив післяопераційну реабілітацію, тому вона доглядала за ним, піклувалась про його здоров`я та інші потреби. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить домоволодіння та земельна ділянка 0,25 га. що розташовані по [ADDRESS] , на території Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області, які брат позивачки 21 жовтня 2004 року придбав у власність відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Зазначила, що загальна вартість спадкового майна становить 99002,00 грн. Вказала, що право власності на майно брата після його смерті вона не оформила, хоча фактично спадщину прийняла. Позивач звернулась до Кременчуцької районної державної нотаріальної контори з заявою про оформлення права в порядку спадкування на домоволодіння, що належали [PERSON] . 20.02.2019 року державним нотаріусом Гуртовою О.С., в оформленні права власності на майно було відмовлено та винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії після померлого [INFO] року [PERSON] в зв`язку з пропущенням 6 місячного строку на прийняття спадщини. На підставі викладеного, для здійснення своїх цивільних прав, позивач просила ухвалити рішення яким встановити факт постійного проживання разом з померлим спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнати право власності за нею [PERSON] на майно [PERSON] в порядку спадкування. 16.04.2019 року до суду надійшла заява від позивача про участь у справі її представника адвоката Гольдінової О.В. В судовому засідання, адвокат Гольдінова О.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і надіслав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи державний нотаріус Кременчуцької районної державної нотаріальної контори Полтавської області Гуртова О.С., в судове засідання не з`явилась, про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином і надіслала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується наявними доказами у справі, що батьком [PERSON] , та батьком позивача [PERSON] був [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00022127023 від 15.02.19р., та свідоцтвом про народження позивача, видане 10.02.1969 року, Зарудянською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, серія [NUMBER] . [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.06.2005 року Бондарівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, серія [NUMBER] . [INFO] року, помер [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про смерть видане, 25.03.08р., Бондарівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, серія [NUMBER] . 24 квітня 1988 року позивач вступила в шлюб з [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб № [NUMBER] . ЇЇ прізвище після укладення шлюбу змінено на [PERSON] В 1989 році її чоловік [PERSON] помер. В 1992 році позивач вступила повторно в шлюб з [PERSON] , її прізвище після укладення повторного шлюбу 24.12.1992 року, було змінено на [PERSON], згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 24.12.1992р., Бондарівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, серія [NUMBER] . Згідно запису в погосподарській книзі №2 номер ПГО №01-0479-5, батькові позивачки [PERSON] , належав житловий будинок 1961 року забудови з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 52 від 21.02.2019 року, видана Новогалещинською селищною радою Козельщинського району Полтавської області. Згідно даних технічного паспорту вартість вказаного домоволодіння складає 41530 грн. [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім`єю на день його смерті, в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , та був зареєстрований за вказаною адресою, користувався всім майном [PERSON] під час спільного з ним проживання, продовжував користуватися майном і після його смерті, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, вартість якого згідно даних технічного паспорту складає 41530,00 грн. [PERSON] , мав погане самопочуття, та проходив післяопераційну реабілітацію, до дня смерті проживав разом із [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації, в [ADDRESS] . Факт сумісного проживання підтверджується довідкою № 53 від 21.02.2019 року, виданою Новогалещинською селищною радою. [PERSON] , [INFO] року державним нотаріусом Кременчуцької районної державної нотаріальної контори Полтавської області Гуртовою О.С., в оформленні права власності на майно було відмовлено та винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії після померлого [INFO] року [PERSON] в зв`язку з пропущенням 6 місячного строку на прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи те, що позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину, остання не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину, суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на майно та встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом с свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до Глави 6 ЦПК України, судом розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст.315 ЦПКУ передбачено,що судом можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В листі ВССУ «Про судову практику з розгляду цивільних справ в порядку спадкування зазначено: «Щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, судам зокрема, слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.» Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховнорго Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно до ст.1216 ЦКУ, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ст. 1220 ЦКУ). Місцем відкриття спадщини у відповідності до ст.1221 ЦКУ є останнє місце проживання спадкодавця. Положеннями ст.1262 ЦКУ встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і збоку матері. Згідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст..1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ № 21/753/0/4-13 від 16.05.2013 „ Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування", зазначено: «Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку" Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та іншу нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право власності відповідно до згаданих нормативних актів, залежало лише від законності набуття такого права, однією із підстав якого визначався договір купівлі-продажу домоволодіння. Більш того, інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР передбачала реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ( п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( п.20 Інструкції). Відповідно до вказаних нормативних актів записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади ( публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі.

Outcome: approved