Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

29.01.2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 1098147,81 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.04.2018 року [PERSON] надав [PERSON] у позику готівкові кошти у розмірі еквівалентному 37 000,00 дол. США строком до 02.07.2018 року. Даний факт підтверджується розпискою від 19.04.2018 року, складеною [PERSON] власноручно у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Зазначеною розпискою відповідач підтвердив те, що отримав від позивача грошові кошти у розмірі еквівалентному 37 000,00 дол. США, а також зобов`язався повернути отримані готівкові кошти у строк до 02.07.2018 року в повному обсязі у сумі, еквівалентній на день повернення 37 000,00 дол. США. Проте, на теперішній час Відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань, а саме не повертає грошові кошти. Станом на 09.01.2019 розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] складає 1 098 147,81 грн., з яких: 1 036 876,90 грн. - сума еквівалентна 37 000,00 дол. США згідно курсу НБУ станом на 09.01.2019 року, що становить 28,0237 грн. за 1 дол. США. 16 192,00 грн. - 3 % річних за період з 03.07.2018 по 09.01.2019 року; 45 078,91 грн. - інфляційні втрати за період з 03.07.2018 по 09.01.2019 року Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу щодо повернення готівкових коштів, наданих останньому у позику, в котрій повідомлено боржника, що у випадку невиконання своїх зобов`язань, Кредитор вимушений буде звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на вимоги ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 1098147,81 грн., з яких сума боргу становить 1036876,90 грн., сума 3% річних становить 16192,00 грн., інфляційні втрати 45078,91 грн.; понесені судові витрати. Представник позивача - адвокат Гаврилюк О.О. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення № 69063 0071546 0, № 69063 0079176 0, №690630090703 3 (а.с. 90, 118, 146). Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місцем проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяву представника позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалою суду від 10 червня 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 12 березня 2019 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу у підготовче судове засідання (а.с. 45-46) Ухвалою суду від 13 березня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову частково задоволено, накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] (а.с. 56-60) Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Гаврилюка О.О. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено. (а.с. 78) Ухвалою суду від 10 травня 2019 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 132) Ухвалою суду від 05 червня 2019 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Гаврилюка О.О. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено. (а.с.142) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 19.04.2018 року [PERSON] надав [PERSON] у позику готівкові кошти у розмірі еквівалентному 37 000,00 доларів США строком до 02.07.2018 року. Даний факт підтверджується розпискою від 19.04.2018 року, складеною [PERSON] власноручно у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . (а.с.5) Зазначеною розпискою відповідач підтвердив те, що отримав від позивача грошові кошти у розмірі еквівалентному 37 000,00 доларів США, а також зобов`язався повернути отримані готівкові кошти у строк до 02.07.2018 року в повному обсязі у сумі, еквівалентній на день повернення 37 000,00 доларів США. Проте, відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань, а саме не повертає грошові кошти. Станом на 09.01.2019 року розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] складає 1 098 147,81 грн., з яких: 1 036 876,90 грн. - сума еквівалентна 37 000,00 дол. США згідно курсу НБУ станом на 09.01.2019 року, що становить 28,0237 грн. за 1 дол. США. 16 192,00 грн. - 3 % річних за період з 03.07.2018 по 09.01.2019 року; 45 078,91 грн. - інфляційні втрати за період з 03.07.2018 по 09.01.2019 року Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу щодо повернення готівкових коштів, наданих останньому у позику, в котрій повідомлено боржника, що у випадку невиконання своїх зобов`язань, Кредитор вимушений буде звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. (а.с.11-13) Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Предметом договору позики від 19.04.2018 р., було надання [PERSON] відповідачу у позику грошових коштів у розмірі 37 000,00 доларів США, з терміном повернення позики до 02.07.2018 року. (а.с. 5) Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільнюється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, вимоги позивача про стягнення за договорами позики від 19.04.2018р. підлягають задоволенню у заявленому розмірі 37000,00 доларів США. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обґрунтованими є і вимоги позивача про стягнення сум за договорами позики від 19.04.2018р. з урахуванням 3 % річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦПК України, оскільки грошове зобов`язання є простроченим, що є підставою для застосування такої відповідальності до боржника, який це прострочення допустив. Враховуючи зазначене вище [PERSON] повинен сплатити позивачу 3% річних за період прострочення з 03.07.2018 року по 09.01.2019 рік, а саме суму у розмірі 16192,00 грн., за договором позики від 19.04.2018р. та інфляційні втрати за період з 03.07.2018 року по 09.01.2019 рік у розмірі 45078,91 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 19.04.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] поніс судові витрати при розгляді справи: а саме 9 605,00 грн. судового збору за подання позовної заяви (а.с.2) та 384,20 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову (а.с.16), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі, сплачений судовий збір підлягає стягнення з відповідача на користь позивача по справі.

Outcome: approved