Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Кунисівської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що зазначений будинок належав її бабусі [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку їй була виділена земельна ділянка площею 0,25 га. Будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд тривало з 1982 року і було повністю завершено у 1991 році, що доводиться технічним паспортом. Проте, свідоцтво про право власності на житлове господарство відсутнє. Згідно довідки про об'єкт нерухомого майна № 238 від 03.12.2015 року, виданої техніком з інвентаризації нерухомого майна, житловий будинок та надвірні будівлі побудовані згідно рішення Городенківської райради № 246 від 13.12.1989 року до 1992 року та не потребували спеціальної документації. 28.12.2010 року [PERSON] вчинила на користь позивачки заповіт, згідно з яким розпорядила їй все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [INFO] [PERSON] померла. У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до нотаріуса Городенківського РНО Яшана Р.Р. з приводу оформлення спадщини. Проте, нотаріус відмовив у видачі документів на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Після смерті спадкодавця, позивачка фактично вступила в управління спадковим майном - користується ним на власний розсуд, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою суду від 11.01.2016 року до участі в справі залучено як співвідповідача [PERSON]. В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує повністю, відповідачі позовні вимоги визнають. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1991 р., 3 комор, 2 літніх кухонь, 2 сараїв, вбиральні, навісу, воріт, огорожі. З висновку про вартість майна, визначеного ФОП [PERSON] слідує, що ринкова вартість будинку станом на 17.11.2015 року - становить 185698 грн. Як вбачається з копії довідки про об'єкт нерухомого майна № 238 від 03.12.2015 року, виданої техніком з інвентаризації нерухомого майна, житловий будинок побудований до 1992 р. Даний вид робіт не потребує дозвільної документації. Старий будинок переобладнаний під літ. кухню "Г" на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради № 246 від 13.12.1989 р., головою колгоспного двору була [PERSON]. Згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Довідкою № 649, виданою 03.12.2015 року виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради Городенківського району [PERSON] стверджено, що земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що успадковується становить 0,25 га. З довідки № 650, виданої 03.12.2015 року виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради Городенківського району вбачається, що згідно запису погосподарської книги № 5 за 1991-1995 рр. особовий рахунок [NUMBER] в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: [PERSON] - [INFO] - голова сім'ї, [PERSON] - [INFO] - зять; [PERSON] - [INFO] - дочка; [PERSON] - [INFO] - онука; [PERSON] - [INFO] - онука. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). [PERSON] померла [INFO], що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 09.04.2012 року. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За заповітом від 28.12.2010 р., посвідченим секретарем Кунисівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 80, [PERSON], [INFO] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде її належати і на що вона за законом матиме право [PERSON]. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 28.12.2010 р. є [PERSON] (позивачка). Остання прийняла спадщину після смерті бабки [PERSON], оскільки на час її смерті проживали разом та разом вели спільне господарство за адресою [ADDRESS], про що свідчить довідка № 690 від 15.12.2015 року, видана виконкомом Кунисівської сільської ради. Відповідачка [PERSON] на частку у спадковому майні після смерті [PERSON] не претендує, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталася, що підтверджено поданою заявою. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшан Р.Р., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем не подані правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на житловий будинок за [ADDRESS], про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17.12.2015 р. Позивачка користується спадковим майном, утримує будинок та господарські споруди, обробляє земельну ділянку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Документи, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок відсутні. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1222, 1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved