Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] міської ради, КП «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації», третя особа без самостійних вимог - [PERSON], про визнання права спільної часткової власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі є рідними сестрами,а їхнім батьком був [PERSON]. В грудні 2001 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], яка складається з: коридору 16-1, кухні 16-2, кімнати 16-3, туалету 16-4 та веранди ІХ. В даній квартирі батько зареєструвався та проживав постійно до дня його смерті 21 травня 2014 року. В результаті смерті відкрилася спадщина за законом на майно померлого, яку позивачі прийняли належним чином. Оскільки позивачі по справі є спадкоємцями за законом першої черги і більше спадкоємців даної черги немає, то відповідно до ст. 1267 ЦК України, яка передбачає рівність розміру часток у спадщині за законом, кожна з них спадкує ? частку спадкового майна. Спадковим майном є квартира, яку позивачі успадкували по ? ідеальній частці та вона стала об'єктом їх спільної часткової власності в рівних долях. Позивачі зазначають, що в зв'язку з сімейними проблемами та матеріальними труднощами, ними було призупинено оформлення спадщини та лише зараз відновлено. Звернувшись до нотаріуса, їм було відмовлено в оформленні спадщини на квартиру, оскільки в будинку є дві квартири під №16 (однокімнатна та двохкімнатна). Так, як звернутись у відповідні органи для присвоєння даним квартирам різних номерів позивачі не можуть тому, що їх право на успадковану квартиру ще не оформлене, в зв'язку з цим вони змушені були звернутися до суду з даним позовом та просять: - визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого 21.05.2014 року в смт. Любар Житомирської області, на ? ідеальну частку однокімнатної квартири № 16, розташованої в будинку № 15 по вул. П.Тичини в м. Вінниці, загальною площею 27,7 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м., яка зареєстрована 10.12.2001 року в КП «[PERSON] обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за [PERSON] в реєстровій книзі № 199, за реєстровим №175/13696, на підставі Договору куплі-продажу квартири від 07.12.2001 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим №11814, в тому числі, на ? ідеальну частину кімнати «16-3» площею 15,4 кв.м., ? ідеальну частину кухні «16-2» площею 6,1 кв.м., ? ідеальну частину коридору «16-1» площею 4,0 кв.м., ? ідеальну частину вбиральні «16-4» площею 0,7 кв.м., ? ідеальну частину веранди «ІХ» площею 1,5 кв.м. - визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого 21.05.2014 року в смт. Любар Житомирської області, на ? ідеальну частку однокімнатної квартири № 16, розташованої в будинку № 15 по вул. П.Тичини в м. Вінниці, загальною площею 27,7 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м., яка зареєстрована 10.12.2001 року в КП «[PERSON] обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за [PERSON] в реєстровій книзі № 199, за реєстровим №175/13696, на підставі Договору куплі-продажу квартири від 07.12.2001 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим №11814, в тому числі, на ? ідеальну частину кімнати «16-3» площею 15,4 кв.м., ? ідеальну частину кухні «16-2» площею 6,1 кв.м., ? ідеальну частину коридору «16-1» площею 4,0 кв.м., ? ідеальну частину вбиральні «16-4» площею 0,7 кв.м., ? ідеальну частину веранди «ІХ» площею 1,5 кв.м. Ухвалою суду від 8 грудня 2016 року було замінено статус неналежних відповідачів [PERSON] міську раду, КП «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» на третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог, а третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] на відповідача по даній справі. Також ухвалою суду від 23 січня 2017 року замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] по справі. В судовому засіданні позивачі та представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили його задовольнити та залишити за позивачами судові витрати. Відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечила проти його задоволення. Додала, що квартира її батьків завжди була під номером 16, однак вона є двохкімнатною, а в позивачів однокімнатна. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] міської ради - [PERSON] при вирішенні справи поклався на думку суду. Представник третьої особи КП «ВМБТІ» - [PERSON] в судовому засіданні також при вирішенні справи поклався на думку суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентерезаційних справ та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтв про народження позивачів, суд вбачає, що батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 11). Слід зазначити, що [PERSON] після одруження прийняла прізвище Хавтирко, а згодом вдруге одружилась та перейшла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 11, 14, 15-16). Також [PERSON] 4 жовтня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після одруження прийняла прізвище чоловіка [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 184661 (а.с. 12). Судом встановлено, що 7 грудня 2001 року [PERSON] купив квартиру під номером 16, що знаходиться в м. Вінниці, по вул. П.Тичини, в будинку під номером 15, зазначено на плані літерою «А», яка складає одну ідеальну частку. В постійне користування та власність [PERSON] відійшла вищевказана квартира, яка складається з наступних приміщень: коридор 16-1; кухня 16-2; кімната 16-3; туалет 16-4 та віранда ІХ. Загальна площа квартири становить 27,7 м.кв., житлова площа 15,4 м.кв. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу від 07.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 11814 (а.с. 22). Дана квартира була зареєстрована за [PERSON] 10.12.2001 року в комунальному підприємстві «[PERSON] обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації і звреєстрована в реєстрову книгу №199 за реєстровим номером 175/13696. Згідно технічного паспорту на квартиру №16 в одноквартирному будинку по вул. П.Тичини, 15 в м. Вінниці, виготовленого 06.12.2001 року КП «ВООБТІ», судом вбачається, що власником зазначеної квартири є [PERSON] (а.с. 23). Також з змісту технічного паспорта вбачається, що вказана квартира складається з однієї кімнати житловою площею 15,4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната -15,4 кв.м., кухні 6,1 кв.м., вбиральні 0,7 кв.м., коридору 4,0 кв.м., веранди 1,5 кв.м. Загальна площа квартири 27,7 кв.м. Факт проживання батька позивачів у спірній квартирі також підтверджується договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 19.12.2001 року (а.с. 24), розрахунком щомісячних платежів за обслуговування та ремонт будинку (а.с. 25). Слід зазначити, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 26 травня 2005 року надано дозвіл на оформлення права приватної власності на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] з безоплатною передачею у власність [PERSON] (а.с. 75). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.03.2016 року, суд вбачає, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є інформація про зареєстровані права на квартиру під №16, розташовану в житловому будинку під № 15 по вул. П.Тичини в м. Вінниці, на іншого субєкта права [PERSON], яка є спадкоємцем померлого [PERSON] (а.с. 84-85). [PERSON] та члени його сім'ї скористались своїм правом та оформили своє право власності на спірне житло, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.05.2005 року (а.с. 87 зворіт). Таким чином, суд вбачає, що спірному будинку існує дві квартири з однаком номером - № 16. Проте одна з них є двохкімнатною, а інша однокімнатною. Так, [PERSON] зареєстрував своє право на житло, а позивачі ні, в зв'язку з ідентичними номерами їх квартир. З свідоцтва про смерть серії І-АМ № 285989, виданого 26.05.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницької області, встановлено, що батько позивачів [PERSON] помер в смт. Любар Любарського району Житомирської області 21 травня 2014 року (а.с. 18). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 20.10.2014 року, встановлено, що [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 62). З довідки ДП «Житлово-експлуатаційна контора №26» від 11.10.2014 року № 815, суд вбачає, що батько позивачів [PERSON] з 19.12.2001 року був зареєстрований в [INFO]. Знятий з реєстраційного обліку 10.10.2014 року, в зв'язку з смертю (а.с. 19). Відповідно до довідки ДП «Житлово-експлуатаційна контора №26» від 03.10.2016 року № 821, [PERSON] проживав в [INFO]. Дана квартира складається з кімнати загальною площею 27,70 м.кв. Власником особового рахунку цієї квартири є [PERSON] Будинок знаходиться на балансі ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмашпрод»-ТОВ (а.с. 20). Даний факт також підтверджується копією особового рахунку № 001668 (а.с. 21). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, суд вбачає, що 20.10.2014 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 28). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 789/2014, заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 20.10.2014 року (а.с. 58) та [PERSON] 20.10.2014 року (а.с. 59) зверталися до Першої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 21.05.2014 року їх батька, які прийняли спадщину але не оформила своїх спадкових прав, та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважаються особами, які прийняли спадщину. З постанови Першої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під номером 16, розташовану в житловому будинку під номером 15 по вул. П.Тичини в м. Вінниці, після смерті їх батька [PERSON], померлого 21.05.2014 року, було відмовлено, в зв'язку з наявністю відомостей про державну реєстрацію права власності іншого суб'єкта права на вищевказану квартиру (а.с. 29). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат», пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. П. 4.18. глави 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] міська рада, КП "[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації", про визнання права спільної часткової власності на квартиру в порядку спадкування за законом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачами на їх прохання. На підставі викладеного та

Outcome: approved