Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

22.01.2018року перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури [PERSON] в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 26.12.2017, винесеної за результатами розгляду кримінального провадження №12017140230000336 від 08.06.2017, яка не оскаржувалась та 03.01.2018 набрала законної сили, обвинуваченого [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, у звязку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження - закрито. Зазначає, що вищевказаною ухвалою Мостиського районного суду від 26.12.2017 встановлено, що відповідач 07.06.2017 приблизно о 17:20 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda 626», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним по автодорозі сполученням «Львів-Шегині», зокрема по вул.Загороди в межах населеного пункту м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, в напрямку с.Шегині Мостиського району, порушив п.п.2.3 «б», 12.1, 14.2 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що керуючи транспортом засобом був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на зустрічну смугу руху на якій здійснив зіткнення із автомобілем марки «Opel Vectra», реєстр.№ ВС7712ВО, під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав закритий перелом наколінка правого колінного суглоба, струс головного мозку, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя. Вказує, що згідно листа Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м.Львова №1917 від 22.12.2017, [PERSON], [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 07.06.2017 по 20.06.2017. При цьому, загальна сума затрачених коштів на лікування [PERSON] становить 2500 грн. 09 коп., яка станом на день предявлення позову відповідачем не відшкодована. Вважає, що оскільки кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв'язку з примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК України), тобто з нереабілітуючих обставин, то останній зобовязаний відшкодувати в користь Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м. Львова кошти в розмірі 2500,09 грн., понесені закладом на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. З огляду на наведене, на підставі ст.1206 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] міської ради до місцевого бюджету м.Львова (р/р 35413001140705; МФО 825014; ЗКПО 01997645 УДКСУ у Сихівському районі м.Львова) понесені витрати на лікування [PERSON] в розмірі 2500,09 гривень. В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому, зокрема, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, однак його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на те, що відповідачем [PERSON], потерпілому [PERSON], у кримінальному провадженні, було відшкодовано завдану шкоду від кримінального правопорушення в повному обсязі, оскільки кримінальне провадження відносно нього було закрито у звязку із примиренням з потерпілим. Представник третьої особи - Комунального закладу «Комунальна 8-ма міська клінічна лікарня м.Львова» в судове засідання не зявився, хоча був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 26.12.2017 року у кримінальному провадженні №12017140230000336 від 08.06.2017року, яка набрала законної сили, [PERSON] (відповідача у даній цивільній справі) обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, у звязку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито. Так, відповідно до вищевказаної ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 26.12.2017 року встановлено, що [PERSON] 07.06.2017 року біля 17:20 годин, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER] та рухаючись по автодорозі сполученням «Львів-Шегині» по вул.Загороди, в межах населеного пункту м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, неподалік готельно-відпочинкового комплексу "Міраж", в напрямку с.Шегині Мостиського району, в порушення вимог п.2.3 «б» Правил дорожнього руху України,\~ не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, в порушення п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на зустрічну смугу руху на якій здійснив зіткнення із автомобілем марки «Opel Vectra», реєстр.№ ВС 7712 ВО, під керуванням [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «Opel Vectra», реєстр.№ ВС 7712ВО [PERSON] отримав закритий перелом наколінка правого колінного суглоба, струс головного мозку, які відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров"я. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а також винність відповідача [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що визначені ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 26.12.2017 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Як вбачається із наявного у матеріалах справи листа Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м.Львова №1917 від 22.12.2017 року, потерпілий [PERSON], [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 07.06.2017року по 20.06.2017року(всього перебував 13 ліжко-днів). Вартість одного ліжко-дня включає: 1) заробітна плата (травматологія) 13л/дн х 123грн. 84 коп.=1609,92грн.; 2) нарахування на заробітну плату 22% = 354,18грн.; 3) харчування 13 л/дн х 11,38грн. = 147,94грн.; 4) комунальні послуги: вода 2,40грн х 13 л/дн=31,20грн; електроенергія 12,05грн х 13л/дн=156,65грн; теплопостачання 3,60грн х 13 л/дн=46,80грн; 5) інші витрати (прання білизни, вивіз сміття) 11,80грн х 13л/дн=153,40грн. Всього за 13 днів вартість лікування становить 2500,09грн. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що вищевказана сума затрачених коштів на лікування [PERSON] у розмірі 2500 грн. 09 коп. станом на день предявлення позову та на час розгляду справи в суді, відповідачем [PERSON] не відшкодована. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідачем було відшкодовано вищенаведені витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину, оскільки такі обставини в порушення ст.81 ЦПК України жодними доказами не доведені та спростовуються матеріалами справи. Статтею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, згідно частини першої цієї статті майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, [PERSON] Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до вимог ч.1 та ч.3 ст.1206 ЦК України особа,\~яка вчинила\~злочин,\~зобов'язана\~відшкодувати витрати\~закладові охорони\~здоров'я\~на лікування\~потерпілого від\~цього злочину,\~крім випадку\~завдання шкоди\~при перевищенні\~меж необхідної\~оборони або\~у стані\~сильного душевного\~хвилювання,\~що виникло\~раптово внаслідок\~насильства або\~тяжкої образи\~з боку\~потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної [PERSON] Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до розяснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 р. №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п.2 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, встановлено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п.3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Згідно п.4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема про те, що кримінальне провадження\~відносно [PERSON]\~закрито у\~зв'язку\~з примиренням\~винного з\~потерпілим (ст.\~46\~КК України),\~тобто з\~нереабілітуючих обставин,\~то останній\~зобовязаний відшкодувати\~в користь\~Комунальної 8-ї\~міської клінічної\~лікарні м.\~Львова кошти\~в розмірі\~2500,09\~грн.,\~понесені закладом\~на стаціонарне\~лікування потерпілого\~від кримінального\~правопорушення.\~Оскільки Комунальна\~8-а\~міська клінічна\~лікарня м.Львова,\~якою проводилось\~лікування потерпілого,\~відноситься до\~установ комунальної\~власності [PERSON]\~міської ради,\~а кошти,\~які надаються\~на лікування\~хворих,\~надходять із\~місцевого бюджету м.Львова, тому кошти стягуються на її користь. Таким чином, враховуючи вищенаведене,\~суд вважає\~позовні вимоги\~підставними та\~такими,\~що підлягають\~до задоволення,\~що підтвердилось\~в судовому\~засіданні та\~наявними матеріалами\~справи. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір згідно ставки встановленої п.1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» - за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1762 гривні, оскільки позивача [PERSON] міську раду, на користь якого ухвалено рішення, при предявлені даного позову звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як позивача у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Outcome: approved